prop · GC0392 · 1988-12-31 00:00:00 — För en sådan prövning skulle krävas ett omfattanderemissförfarande, vilket i sig skulle väsentligt rubba förutsättningarna förminerallagsliftningen, som de kommit till uttryck i direktiven tillminerallagskommitlén. Helt nya förutsättningar skulle uppkomma förprospektörerna, eftersom de redan på detta stadium måste prestera ettordentligt underlag för en sådan prövning. Trots delta skulle prövningenuppenbarligen ändå ske på ofullständig grund, eftersom det viktigasteunderlaget för bedömningen av mineralintressels styrka, nämligen fyndighetensart och omfattning, saknas. Därtill kommer att avvägningen i nästan alla fallblir "onödig", eftersom inte mer än kanske en undersök-ningsrällighetpå hundra leder lill bearbetning. Detär främst två skäl som ligger bakom önskemålet om en prövning med hänsyn tillmotstående intressen redan på undersökningsstadiel. Det är dels det behov sombl. a. kommuner har att inordna gruvverksamheten i sin planering på ettändamålsenligt sätt, dels det behov som finns att så väl som möjligt skyddavissa områden som bör bevaras från gmvdrift. Om bevarandeintressel aktualiserassent i beslutsprocessen, då kanske stora pengar lagts ned på prospektering,blir det svårare att skydda områden som bör bevaras. Enligt min mening måste enordning skapas som så väl som möjligt tillgodoser dessa behov utan att en omfattande administrativ process tillskapas vid prövning av undersökningstillstånd. Det bör kunna ske genom administrativa förfaranden som säkerställer att både kommuner, länsstyrelser och andra berörda får kännedom om planerade undersök- ningsarbelen och alt innehavare av undérsökningsrälligheter får känne dom om kommunens planering och särskilt skyddsvärda områden. I viss utsträckning finns sådana rutiner . Som redan har framgått ' gäller annan lagstiftning som naturvårdslagen och kulturminneslagen för undersökningsarbete. Det är givetvis ångeläget att, i den mån del inom ett undersökningsområde finns delar som är särskilt'skyddsvärda, detta slår klart för undersökaren . Jag avser därför atl senare : återkomma till regeringen med förslag om att bergmästaren skall sända Underrättelse om meddelade undersökningstillslånd till och 59 till berörd kommun.Därigenom kan på ett tidigt stadium kontakt etable- Prop. 1988/89:92 rasmellan en prospektör och berörda samhällsorgan, som därmed kan inledadiskussioner om hur prospekleringen lämpligen bör samordnas med densamhälleliga planeringen. Jaganser således i likhet med kommittén att någon NRL-prövning inte bör ske isamband med undersökningstillstånd. Däremot bedömer jag en sådan varaofrånkomlig vid prövning av bearbetningskoncession. Som framgått av dettidigare har också utgått från att en ny minerallagstiftning skallanknytas till NRL. En NRL-prövning på detta stadium kan ske på ett ordentligtfaktaunderlag. Man känner till omfattningen och arten av de planerade arbetenaoch kan bedöma deras inverkan på motstående intressen. Prövningen kommer inteatt fördröja handläggningen av ett koncessionsärende nämnvärt, eftersombeslutsunderlaget för prövningen till stor del ändå kommer att behövas. Tillbeslutsordningen återkommer jag . Jagkommer slutligen in på frågan om den intresseavvägning enligt NRL som görs iett koncessionsärende skall vara formellt bindande vid senare prövning enligtannan lagstiftning. Mineralutvinning skall, som har framgått av det tidigare,liksom prövas även enligt annan lagstiftning, vilken normalt också äranknuten lill NRL. Sålunda skall hushållningsbestämmelserna i 2 och 3 kap. NRLtillämpas vid prövning enligt bl.a. miljöskyddslagen, vattenlagen ochnaturvärdslagen. Vid prövning enligt miljöskyddslagen och vattenlagen gälleratt om regeringen har prövat tillåtlighetsfrågorna enligt 4 kap. NRL, skallnågon ny prövning av denna inte ske. Regeringens prövning enligt 4 kap. NRLblir alltså formellt bindande i detta avseende. Enligt 4 kap. NRL skallregeringen pröva tillåtligheten av mineralutvinning i s.k.obrutna fjällområdenoch kan också besluta alt sådan prövning skall ske i andra fall. Kommittén harföreslagit att, om regeringen har tagit ställning till tillållighelsfråganenligt 4 kap. NRL, någon ny NRL-prövning inte skall göras i ärendet om bearbetningskoncession.Jag delar denna uppfattning. I sådana fall torde regelmässigtkoncessionsärendet komma att avgöras av regeringen enligt 8 kap. 2 § och detbör ofta vara lämpligt att samordna dessa ärenden med hänsyn till attbeslutsunderlaget till stor del kommer att vara detsamma. Prövningav mineralutvinning enligt vattenlagen och miljöskyddslagen sker således förnärvarande med tillämpning av 2 och 3 kap. NRL. Vad gäller tillämpningen av NRLbör erinras om att mineralintresset där är helt jämförbart med andra intressen.Mark- och vattenområden som innehåller värdefulla ämnen eller material åtnjutersärskilt skydd enligt 2 kap. 7 § NRL. Någon formell samordning mellanhittillsvarande gmvlagstiftning och andra lagar som berörs vid mineralutvinninghar inte skett, vilket betyder alt tillåtlighetsfrågan har kunnat prövasförutsättningslöst både före dessa lagars anknytning till NRL och därefter. Kommitténhar föreslagit alt ändringar görs i vattenlagen och miljöskyddslagen med deninnebörden att den NRL-prövning som görs i ärendet om bearbetningskoncessionblir formellt bindande vid den senare prövningen. Frånbland andra har invändningar rests mot att låta 60 en minerallagskoncessionbli formellt bindande på det sätt som utredning- Prop. 1988/89:92 en harföreslagit. Närman bedömer denna fråga måste man ha i tankarna de ekonomiska förhållanden förmineralindustrin som jag redan tidigare varit inne på.Prospekteringsverksamheten är en i tiden utdragen process, som kan pågå i fleradecennier från den första prospekteringsåtgärden lill dess gruvan öppnas.Arbetet kräver avsevärda investeringar och det ekonomiska utfallet är alllidosäkert. Endast cirka en procent av prospekteringsinsalserna leder tillbearbetning, vilket innebär atl intäkterna från en fyndighet skall läcka intebara kostnaderna för prospektering av fyndigheten utan också kostnaderna förall prospektering som inte leder fram till bearbetning. Med hänsyn lill deförhållanden som sålunda gäller inom mineralbranschen är det av största viktalt en prospektör får så säkra garantier som möjligt för att han får bearbetade fyndigheter han påträffar. Denreglering som fanns före naturresurslagens införande gav i praktikenprospektören tämligen omfattande garantier för att han skulle få utnyttja derättigheter han fått enligt minerallagstiftningen. Genom ut-målsläggning ellerkoncession avgjordes markanvändningsfrågan utan någon möjlighet att omprövadenna. Någon formell samordning med annan lagstiftning fanns inte. Visserligenkrävdes tillstånd enligt miljöskyddslagen och, i många fall, enligtvattenlagen. Den prövningen gällde dock i praktiken inte markanvändningen utanhur bearbetning skulle bedrivas under skäligt hänsynstagande till miljön. Detgällde att fastställa de närmare villkoren för verksamhetens bedrivande. Dessavillkor kunde visserligen bli betungande men det fanns alltid möjlighet förgruvinnehavaren att genom egna åtgärder påverka verksamheten så att den blevlönsam inom ramen för de uppställda villkoren. Somframgått av del tidigare skall miljöskyddslagen och annan lagstiftningtillämpas på mineralutvinning på i princip samma sätt som . äremellertid sådan lagstiftning regelmässigt anknuten till NRL så att vidtillståndsprövningen 2 och 3 kap. NRL skall tillämpas. Det betyder atl dengrundläggande markanvändningsprövningen skall tas upp i sådana ärenden. Fråganblir då hur denna aspekt skall samordnas med den NRL-prövning som redan gjortsenligt minerallagstiftningen. Sedannaturresurslagen nu har införts måste självfallet mineralin dustrins verksamhet prövas utifrån de förutsättningar som anges i den lagen. Sett ur den enskilde prospektörens synvinkel innebär dock delta atl han inte längre har samma garantier som tidigare för att han får bearbeta en påträffad fyndighet. Han kan inte heller genom egna åtgärder påverka utgången av den intresseavvägning som skall ske. Vid den NRL-prövning som görs i ärendet om bearbetningskoncession har prospektören i normal fallet inte lagt ner alltför stora kostnader inom undersökningsområdet, varför den föriusl som uppslår vid ell eventuellt avslag trots allt bör kunna accepteras. Om en meddelad koncession inte blir bindande i markanvänd ningsfrågan och en osäkerhet kvarstår huruvida fyndigheten får bearbetas eller ej, ökar skadeverkningarna för den enskilde prospektören. De ekono miska skadorna vid ell avslag på ett senare stadium blir av betydligt större omfattning. Även efter koncessionsbeslutet fortsätter undersökningsarbe- 61 tenoch del kan ta innan mineralutvinning påbörjas och behövliga Prop.1988/89:92 tillstånd enligt annan lagstiftning söks. Den ekonomiska planeringenförsvåras om man måste räkna med att gjorda investeringar plötsligtkan gå lill spillo genom ett avslag. En rationell gruvdrift kräver ett visstmått av malmreserver i form av obearbetade fyndigheter. Dessa reserver kan intebetecknas som säkra om koncessionerna för dessa fyndigheter inte är bindande.Jag anser därför att det skulle påverka mineralindustrin negativt i enomfattning som inte är acceptabel om ytterligare en prövning avmarkanvändningen för del avsedda ändamålet måste göras utöver den som görs ikoncessionsärendet. Jag föreslår därför att någon ytterligare intresseavvägningenligt naturresurslagen utöver den som görs i ärendet om bearbetningskoncessioninte skall göras vid en efterföljande prövning av verksamheten enligt annanlagstiftning. Detta innebär alltså att då en tillämnad mineralbearbelning skallprövas enligt efterkommande lagstiftning, främst miljöskyddslagen, detta skallske utan att man ånyo gör en intresseavvägning enligt nalurresurslagen. Denavvägning som gjordes i koncessionsärendet skall alltså gälla alltjämt. Iövrigt skall en fullständig prövning ske enligt all efterkommande lagstiftning.Jag vill i det sammanhanget ånyo betona vikten av att all mineralbearbetningsker med beaktande av alla de krav som samhället har ställt upp lill skydd förmiljön och naturvården. Denbestämmelse jag nu har föreslagit innebär alt den beslutade markanvändningeninte får omprövas sedan bearbetningskoneession har meddelats. Delta bör dockinte gälla om koncessionstiden går ut utan atl bearbetning har kommit tillstånd. Vid förlängning av en sådan koncession bör alltså en förnyad NRL-prövninggöras. Det är inte rimligt att hänsynen till koncessionshavaren får innebäraatt beslutet om markanvändningen ligger fast utan möjlighet till omprövningunder obegränsad tid. Jag föreslår därför att beslutet om markanvändning blirbindande bara under koncessionens giltighetstid. Någon omprövning bör dock inteske när koncessionen förlängs utan särskild ansökan under pågående bearbetningeller efler särskild ansökan då koncessionshavaren har påbörjat bearbetning,tillredningsarbele eller undersökning av större omfattning. Mittförslag innebär alltså all, så länge utvinning inte har påbörjats ellerförberetts på visst sätt, en förnyad prövning enligt naturresurslagen görsvarje gång koncessionshavaren ansöker om förlängning av koncessionstiden. Omen verksamhet skulle ge upphov till så betydande olägenheter att en ändring avvillkoren krävs, bör NRL tillämpas också vid denna prövning. Jaglar i avsnitt 2.4 i ett sammanhang upp frågor som gäller samordningen medannan lagstiftning och mina förslag lill ändringar i denna. Som närmareutvecklas där föreslår jag till skillnad från utredningen att en erhållenbearbetningskoneession inte skall innebära att kravet pä läkltill-stånd frånlänsstyrelsen enligt 18 § naturvårdslagen skall bortfalla. Dessutombör ell beslut av regeringen om lillållighetsprövning enligt 4 kap. NRL vara bindande i koncessionsärendet på samma sätt som ett sådant beslut blir bindande i andra sammanhang. Jag återkommer senare till samordningsfrågorna i de fall tillstånd till gruvverksamhet behövs 62 enligt viss annanlagstiftning. I övrigt överensstämmer mitt förslag i huvudsak med gällandeminerallag. En bearbetningskoncession kan således förenas med villkor lillskydd för allmänna intressen och enskild rätt. Av naturliga skäl måste sådanavillkor i allmänhet bli tämligen översiktliga. De s. k. hindersbestämmelsernaöverförs i stort sett oförändrade från gällande rätt. Många faktorer skall vägasin i bedömningen i ett ärende om bearbetningskoncession. För attprövningsmyndighelen skall kunna göra denna bedömning krävs att sökandenpresenterar ett tämligen omfattande beslutsunderlag. Jag avser därför attåterkomma till regeringen med förslag till regler om uppgifter som skall ingå ien koncessionsansökan. Mittförslag: Ärenden om undersökningstillstånd, bearbetningskoncession ochmarkanvisning inkl. ersättningsfrågor prövas av bergmästaren. Iärenden om bearbetningskoneession skall bergmästaren samräda med länsstyrelseni fråga om tillämpningen av NRL. Ärendenom bearbetningskoncession skall efter beredning av bergmästaren avgöras avregeringen, om ärendet är särskilt betydelsefullt från allmän synpunkt, omärendet gäller återkallelse av tillstånd eller koncession utan att innehavarenhar åsidosatt sina skyldigheter eller om bergmästaren och äroeniga i markanvändningsfrågan. Bergmästarenprövar om verksamhet kan tillålas inom områden med detaljplan ellerområdesbestämmelser enligt (PBL). Frågorom dispens från hinder mot undersökning och bearbetning skall prövas avbergmästaren och i de fall som prövas av länsstyrelsenresp. Bergmästaren fåranlita sakkunniga vid prövning av tillsländsfrå-gor. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det ulan erinran.5*0L'avstyrker dock. Skälen för mitt förslag:Då nu minerallagstiftningen samlas i en lag bör ett så enkelt och enhetligtsystem som möjligt skapas för tillståndsgivningen. Det är också viktigt allbeakta strävandena inom den offentliga sektorn alt i högre grad decentraliseramyndighetsutövning. Liksom de allra flesta remissinstanserna delar jagutredningens uppfattning att flertalet tillståndsärenden bör prövas avbergmästaren. De centrala besluten inom den nya minerallagsliftningen blirundersökningstillstånd, bearbetningskoncession och markanvisning. De frågorsom skall bedömas i ett ärende om undersökningstillslånd är bergmästarenuppenbarligen lämpad att hantera. Koncessionsprövning innefattarställningslagande till fyra faktorer. malmbevisningen, sökandenslämplighet, lämplig arrondering samt för- Prop. 1988/89:92 hållandet tillmotstående intressen. De tre första frågorna är bergsstaten väl lämpad allbedöma. Den fjärde frågan däremot, avvägningen enligt NRL gentemot motståendeintressen, ligger utanför bergsstatens normala kompetens och uppgifter. Inombergsstaten kan visserligen göras en bedömning av mineralintressels tyngd isig i det enskilda fallet, men myndigheten har inte kompetens atl göra ensamlad intresseavvägning, som ytterst har politisk karaktär. Det problemet bör,som utredningen föreslår, lösas genom att bergsstalen samråder i denna frägamed , som bör svara för sådana övergripande bedömningar.Länsstyrelsens bedömning i markanvändningsfrågan bör givetvis i normalfalletvara bestämmande för bergmästarens beslut. En möjlighet bör dock finnas förbergmästaren att hänskjuta ett koncessionsärende, där han och länsstyrelsenhar olika uppfattning i markanvändningsfrägan, till regeringens prövning. Lantbruksstyrelsenhar föreslagit att den, efter mönster från vattenlagen, ges rätt alt förordnaom utredning angående ett tillämnat mineralföretags skadeverkningar pårennäringen och jordbruket. Som jag nämnde skall göra denövergripande bedömningen enligt nalurresurslagen. Därvid kommer länsstyrelsennaturligtvis att från berörda myndigheter inhämta de uppgifter som behövs förall bedöma den inverkan mineralföretaget kan fä på andra intressen som skallbeaktas enligt nalurresurslagen, däribland jordbruket och rennäringen.Visserligen kan ett tillämnat mineralförelag få avsevärd inverkan på motståendeintressen men jag anser inte att svårigheterna att bedöma denna inverkan ärlika stora som vid ett större valtenförelag. Jag anser därför inte alt detbehövs någon generell möjlighet all föranstalta om utredningar utöver den utredningsom har att göra i ett koncessionsärende. I lagen (1988:950) omkulturminnen m. m. som trädde i kraft finns emellertid enbestämmelse (2 kap. 11 §) om att får besluta om en särskildutredning för att ta reda pä om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag.Utredningen skall bekostas av företagaren om exploateringen innebär att ettstörre markområde tas i anspråk. Syftet med utredningen är atl utrönaförekomsten av fasta fornlämningar, som kommer att beröras av det tillämnadearbelsföretaget. Utredningen kommer därmed att ingå i beslutsunderlaget i etteventuellt ärende om tillstånd till intrång i fornlämningen. Som jag harredogjort för skall i ett koncessionsärende mineralintresset vägas mot deövriga intressen som anges i NRL, däribland kulturminnesvården. Denna avvägningkan inte göras på ett korrekt sätt om man inte känner till den närmareförekomsten av fasta fornlämningar. Jag föreslår därför att redani koncessionsärendet får besluta om en sådan utredning som anges i 2 kap. 11 §kulturminneslagen. Undantagsviskan ärenden om bearbetningskoncession innehålla be dömningar av politisk vikt eller annars ha särskild betydelse från allmän synpunkt. Jag tänker dä bl.a. på ansökningar som rör som är viktiga från försvars- eller utrikespolitisk synpunkt eller av annat skäl är särskilt betydelsefulla. Sådana ärenden bör efter beredning av bergmästa ren avgöras av regeringen. En särskild ärendelyp som alllid bör avgöras av 64 regeringen är när fråganuppkommer att återkalla en koncession eller ett Prop. 1988/89:92 tillståndutan all innehavaren har åsidosatt sina skyldigheter. Markanvisningbör av naturliga skäl liksom ankomma pä bergsstaten. Vidmarkanvisningen prövas även frågor om ersättning till markägare och andrasakägare. Erfarenheten visar att den övervägande delen av dessa frågor görs uppi godo mellan de berörda parterna före markanvisningen. De ärenden somkvarstår till förrättningen är i de allra flesta fall okomplicerade och rörlåga belopp. Även dessa bör därför lämpligen avgöras av bergmästaren i förstainstans. Planverkethar föreslagit all inte bara bergmästaren utan också kommunen ges rätt atlhänskjuta ett koncessionsärende till regeringens prövning. Jag kommer längrefram att förorda atl kommunen får rätt alt överklaga en meddelad koncession,varigenom planverkels krav får anses vara tillgodosett. Iregeringens proposition (prop. 1985/86:90) om följdlagstiftning lill den nyaplan- och bygglagen, lagen om exploateringssamverkan samt lagen om hushållningmed naturresurser m.m.anförde föredragande statsrådet (s. 92 f.) att beslutenligt olika speciallagar bör stå i överensstämmelse med gällande detaljplanoch områdesbestämmelser. Dock borde det finnas möjlighet att göra smärreavvikelser från planerna om avvikelsen är förenlig med planens syfte. Sådanaavvikelser borde beslutas av tillståndsmyndigheten. Detta innebär förminerallagstiftningens del att beslutsmyndigheten, dvs. bergsstalen, bör prövafrågan om viss verksamhet kan tillåtas inom område med detaljplan ellerområdesbestämmelser. Dennuvarande minerallagsliftningen innehåller regler om att undersökning ochbearbetning inte utan tillstånd får äga rum inom vissa särskilt skyddadeområden. Tillstånd meddelas i vissa fall av regeringen och i vissa fall avlänsstyrelsen. I enlighet med utredningens förslag föreslår jag atttillståndsgivningen flyttas ner till resp. bergsstaten. Mittförslag innebär att bergsstaten blir den centrala tillståndsmyndigheten enligtminerallagen. Situationer kan då uppstå där bergsstaten inte fullt ut har densakkunskap som erfordras vid prövningen av ett ärende. Bergsstaten bör därförha räll att vid behov anlita sakkunniga. 5 1988/89. 2,3.6 Överklagande Mittförslag: Bergmästarens beslut om meddelande av bearbetningskoncession fåröverklagas hos regeringen. Bergmästarensbeslut i ärenden om markanvisning fär överklagas hos fastighetsdomstolen. Övrigabeslut av bergmästaren får överklagas hos kammarrätten om de rör rättsligafrågor och hos SGU om de rör lämplighetsfrägor. SGU:s beslut i sädana ärendenfär inte överklagas. Bergmästarensbeslut om dispens från hindersbestämmelserna får överklagas hos länsstyrelsen.Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden får inte överklagas. Länsstyrelsensdispensbeslut får överklagas hos regeringen. Kommunen fåröverklaga beslut om bearbetningskoneession samt beslut i övrigt som rör områdenmed detaljplan eller områdesbestämmelser. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom i fräga om beslut om återkallelseav koncession samt kommunernas besvärsrätt. Remissinstanserna:Några remissinstanser har invändningar mot delar av förslaget. SGU anser altfrågor om överklagande skall, i likhet med vad som gäller,handläggas av SGU. framhåller att kommunema bör ges möjlighet att överklagaalla typer av beslut enligt den föreslagna nya lagen i fall då besluten avserlämplighetsbedömningen beträffande användningen av mark och vatten. Naturvårdsverketsaml kammarrätterna i och har uppfattningen altnaturvårdsverket bör ges rätt alt överklaga bergmästarens beslut i ärenden omundersökningstillstånd och bearbetningskoneession. anser vidareatt även beslut om undersökningstillstånd skall kunna överklagas tillregeringen. Skälenför mitt förslag: På förslag av regeringen antog 1984 riktlinjer förregler om rätt alt överklaga ärenden till regeringen (prop. 1983/84:120, KU 23,rskr. Riktlinjerna innebär i korthet följande. Ärendendär rättsfrågan är huvudsak skall överklagas till domstol medan ärenden därlämplighelsavgöranden är dominerande skall överklagas i administrativ ordning.För dessa senare ärenden anges olika besvärsvägar. Regeringen skall varaslutinstans endast i de ärenden där det är önskvärt med en politisk styrning avpraxis. Oavsett vilken besvärsväg man väljer bör i normalfallet ett ärendekunna prövas i högst två instanser. Nuvarandeinslansordning enligt minerallagsliftningen är mycket svåröverskådlig med enmångfald omprövningsvägar. All förenkla reglerna för överklagande är därför enangelägen uppgift. Jag anser att kommitténs förslag, som genomsyras av deinledningsvis nämnda riktlinjerna, med några undantag bör genomföras. Mittförslag innebär i huvudsak följande. Huvuddelenav ärendena kommer att prövas av bergmästaren. De ärenden där politiskaöverväganden kan komma att inverka på besluten är framför allt ärenden ombearbetningskoneession. I dessa ärenden skall, Prop. 1988/89:92 som framgått avdet tidigare, ske en avvägning mellan olika intressen enligt NRL. Bergmästarenmåste i dessa ärenden samråda med i frågan om avvägning enligtNRL. bör självfallet i sin tur inhämta synpunkter från kommunenvad avser det aktuella företagets inverkan på den kommunala planeringen ochkommunens bedömningar av markanvändningsfrågan med utgångspunkt från PBL ochNRL. Om bergmästaren och har olika uppfattning i frågan om NRL:stillämpning skall ärendet hänskjutas till regeringens prövning. Även omhänskjutande inte har skett, kan NRL-prövningen bli aktuell efter ettöverklagande. Ärenden om bearbetningskoncession bör därför få överklagas tillregeringen. Till skillnad från utredningen anser jag dock att bergmästarensbeslut om återkallelse av bearbetningskoncession bör få överklagas tilldomstol med hänsyn till frågans betydelse för koncessionshavarens möjlighetatt utöva sin näringsverksamhet. Jag vill i det sammanhanget erinra om attärenden om återkallelse, som inte föranleds av missköt-samhet hoskoncessionshavaren av bergmästaren skall hänskjutas lill regeringens prövning.En sådan fräga har den karaktären att den bör avgöras av regeringen. Övrigatyper av ärenden som bergmästaren prövar är inte av den art att de böröverklagas till regeringen. För dessa ärenden föreslår jag olikainstansordningar.