prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — I specialmotiveringen sägsemellertid att fel föreligger även om detta påpekats av säljaren men en köparesom saknar fackkunskaper inte rimligen kan antas ha insett vilken betydelse denpåpekade omständigheten har". Dettaskulle kunna tas till intäkt för att säljaren är skyldig att göra enkompetensbedömning av köparen, vilket skulle omöjliggöra distansförsäljning ide aktuella fallen. Enligtfakultetsstyrelsens mening är säljarens ansvar för fel alltför långtgå ende i förslaget. Huvuddragen i 18 § 1 mom. tillstyrks. Det skall inte behöva krävas att köparen har tillmätt en uppgift lämnad av säljaren särskild vikt (jfr dock Hjerners yttrande s. 399 f), utan del bör räcka all uppgiften kan antas ha inverkat på köpel, dvs. på själva köpebeslutet eller 97 7 19SS/89. Beträffandemöjligheten att ta avstånd från eller rätta en Prop. 1988/89:76 lämnad uppgift, se strax nedan. Upplysningsplikteni 18 § 2 mom. bör inskränkas i enlighet med Hjerners yttrande. Utöver vadHjerner anfört kan här sägas, all del från allmänt avtalsrältslig synpunktframstår som märkligt all vid fastställandet av ell avlalsinnehåll fästaavgörande vikt endast vid vad säljaren bort förstå om köparens förväntningar,medan det tydligen är irrelevant vad köparen bort inse om säljarens åsiktangående vad som är avtalat. Skälen bör vara starka för all avvika från denallmänt avtalsrättsliga utgångspunkten, att det krävs alt någon känt tilleller måst inse motpartens uppfattning om avtalsinnehållet för att motpartensuppfattning skall tillmätas positiv relevans. Från denna principiellautgångspunkt kan naturligtvis avsteg göras, om det är angeläget frånriskfördelningssynpunkt, vilket kan vara fallet vid konsumentköp, menfakullelsslyrelsen tvivlar på all ett sådant utvidgat ansvar bör föreligga iden allmänna köplagen. I18 20 §§ har det på flera ställen betydelse, huruvida en upplysning harinverkat på köpel eller om en uppgift har blivit rättad. Håller man sig tilllagtexen finns ett uttryckligt krav på rättelse endast i 19§. Därav kundemöjligen dras slutsatsen, att ett tydligt avståndstagande från en tidigarelämnad uppgift kan medföra, att uppgiften kan anses ha inverkat påköpet. 1 motiven hävdas emellertid att en lämnad uppgift skall anses hainverkat på köpet till dess all den tydligt har rättats (s. 176 och 230).Fakullelsslyrelsen finner det från saklig synpunkt vara givet, att en säljareborde kunna slippa ansvar för en uppgift som har lämnats i ett tidigare led, omsäljaren tydligt sagt ifrån att han inte kan svara för uppgiftens riktighet.Eljest skulle ju säljaren bli tvungen för att skydda sig mot felansvar atträtta en uppgift, fastän den såvitt han vet kan vara riklig. Även när säljarensjälv eller någon säljarens representant inte lämnat uppgiften synes dellämpligt vid kommersiella köp och vid köp mellan privatpersoner att säljarenskall kunna tydligt frånsäga sig ansvar för tidigare lämnade uppgifter utan attbehöva rätta dem. Som Hjerner framhåller (s. 399 f) finns det ett praktisktbehov av all i slutet av en utdragen avtalsförhandling kunna summera och slåfast vilka utfästelser som skall ligga till grund för köpet (jfr ParoleEvidence Rule i Uniform Comercial Code § 2 202). Ytterligare ett skäl fördenna ståndpunkt är måhända att ett avtal, om att 18 § 1 mom eller 19 § iförslaget lill köplag inte skall gälla på avtalet, blir giltigt enligt 3 §förslaget, fastän ell sådant avtal inte innebär alt lämnade uppgifter rättas.Sammanfattningsvis anser fakullelsslyrelsen, att om det som står i motiven till18 § skall gälla, lagtexten bör ändras och formuleras i enlighet med vad somstår i 19 § in fine; helst ser dock fakultetsstyrelsen att det som slår islutet av 19 § om rättelse stryks och att motivuttalandena lill rekvisitet"kan antas ha inverkat på köpet" justeras, så all därav framgår atttydliga avståndstaganden neutraliserar tidigare lämnade uppgifter 18 §Denna bestämmelse handlar om säljarens ansvar för uppgifter och för underlåtenhet all lämna uppgifter. Vad som föranleder mest tvekan är om säljaren bör bli ansvarig för försummelse att lämna upplysning även om sådant som han borde ha känt lill men faktiskt inte kände till. Såsom professor framhåller i sitt särskilda yttrande (s. 400) måste det anses tvivelaktigt om en säljare bör åläggas undersökningsplikt för att kunna upplysa om egenskaper som han borde inse var av betydelse för 98 Del är en dubbelaktivitelsplikl som här åläggs säljaren: dels att Prop. 1988/89: 76 bedöma vad som är avbetydelse för köparen, även om della inte är särskilt Bilaga 3 nämnt i avtalet, dels allskaffa sig kännedom huruvida godset har dessa tordeinte sådan skyldighet enligt svensk rätt ha ålagts en säljare annat än omsärskilda omständigheter talade för att ålägga honom en sådan aktivitet(se , Speciell avtalsrätt I s. 155, II s. 269 med hänvisningar). Det ärmöjligt all förslaget inte bör tolkas strängt mot säljaren, men vad somanförs i motiven (s. 231) om undantag för fall där köparen kunnat upptäckaförhållandel före köpet, ger intrycket att säljarens ansvar normaltomfattar en undersökningsplikt. I varje fall bör saken klargöras mer än somskett i de nuvarande motiven. Varansbes kaffe n hel Deolika lagförslagen.utgår från samma grundsyn på felbegreppet. Del norskaförslaget har dock en utförligare precisering av skilda kriterier förfelbedömning. LRF finner del tveksamt om en mycket långtgående uppräkning avfel som ändå inte är heltäckande är den bästa lösningen mot bakgrund av denerfarenhet av felbegreppet i praktiken som finns att tillgå i de nordiskaländerna. Det svenska lagförslaget är klart att föredra framför det norska.Dock ifrågasätter LRF lämpligheten av att ha en reglering av förpackningsfelmed de långtgående konsekvenser utredningen föreslår. Det synes som omsambandet mellan möjligheten all göra felpåföljder gällande och mindreavvikelser i förpackningen kan leda till icke godtagbara konsekvenser. 18§ 1 p. anger att en vara anses felaktig om säljaren före köpet har försummatupplysa köparen om sådant förhållande som rör varans egenskaper elleranvändning som säljaren känt till eller borde ha känt till och som han insågeller borde ha insett var av betydelse för köparen och försummelsen dessutomkan antas inverka på köpet. Regeln har hämtats från förslaget tillkonsumentköplag. LRF finner att det beträffande nu nämnd regel i motiven börframgå att en restriktivare tillämpning skall ske i de fall det finns ensedvänja att parterna under förhandling utbyter avtalstexter och andrahandlingar med inte alltid samstämmigt innehåll, vilket resulterar i ettslutligt dokument, en avtalstext, som parterna anser och ibland till och meduttryckligen förklarar vara dem emellan gällande. Beträffande18 § 2 p. vill LRF ifrågasätta om säljarens upplysningsplikt inte blivitalltför långtgående med hänsyn till all han borde ha insett att en uppgift varav betydelse för köparen, vilket kan leda till felansvar. Det bör närmareövervägas om här inte måste krävas någon form av insikt hos säljaren omköparens värdering av uppgiften ifråga. 18§ Samfundet anser att i punkt 1 bevisbördan bör vändas så all regeln skallgälla om inte säljaren visar att uppgiften inte inverkat på köpet. I punkt 2kan orsaksrekvisitet utgå eftersom del torde följa av rekvisitet "avbetydelse för köparen". 18§ första punkten anger att godset är felaktigt om det inte överensstäm mer med en uppgift som lämnats före köpel. Större affärskoniraktföregås av en mängd olika kontakter och utbyte av Prop. 1988/89: 76 handlingaroch uppgifter mellan parterna. För all rensa upp i avtalsförhål- Bilaga 3landet är det i sådana lägen inte ovanligt att del slutgiltiga kontraktetinnehåller en överenskommelse mellan säljare och köpare om att uppgifter somlämnats före avtalsslutet inte skall ges verkan om de inte inflyter ikontraktet. En sådan bestämmelse måste gälla med undantag för fall av svek o.dyl. handlingssätt. 18§ första punkten harmonierar alltså dåligt med praktisk verklighet för vissaavtalssituationer och kan därför leda lill missuppfattningar och ibland direktfelaktiga resultat. Beträffanderegeln i 18§ andra punkten anser organisationerna, alt säljarensupplysningsplikt har blivit alltför omfattande. En säljare bör naturligtvissvara för att han med insikt om uppgiftens betydelse för köparen underlåteratt lämna uppgift om godset som han måste ha känt till. Till detta resultat börman dock kunna komma med hjälp av gällande regler. Delförhållandet att det för felansvar enligt förslaget räcker med att säljaren"borde ha insett" all uppgiften var av betydelse för köparen är heltotillfredsställande och ställer alltför höga krav på säljaren alt sätta sig ini köparens speciella förhållanden. I de avtalsförhållanden som den allmännaköplagen skall tillämpas på finns inte anledning att acceptera köparensförsummelse att avkräva säljaren relevanta upplysningar om godset. Istället börman kräva att köparen i förekommande fall begär preciseringar om godsetsbeskaffenhet. Det bör också ligga på köparen alt själva undersöka godset. Underalla förhållanden måste det således krävas ett högre mått av "insikt"hos säljaren än det föreslagna för att han skall drabbas av ansvar för den typav "fel" som behandlas i 18 §. Professor tillhandahållerhärvid i sitt särskilda yttrande ett lämpligt förslag till lagtext. Ännu bättreär emellertid enligt organisationernas uppfattning alt slopa 18 § och iställetfalla tillbaka på 17 §, kompletterad med motivuttalanden. Organisationernaåterkommer lill della . Enligtförslaget skall en vara anses felaktig om säljaren före köpet har försummat allupplysa köparen om ett sådant förhållande som rör varans egenskap elleranvändning och som säljaren kände till eller borde ha känt lill och som haninsåg eller borde ha insett vara av betydelse för köparen och försummelsen kanantagas ha inverkat på köpel. Motsvarandefelbegrepp finns upptaget i förslaget till konsumentköplag. har skarpt kritiserat paragrafens utformning, bland annat bestämmelsen om omständighet som säljaren borde ha känt till. Allmänt sett kan paragrafen anses svårtolkad och leder till alltför långtgå ende ansvar för säljaren. Del bör vara tillfyllest att felansvar uppkommer under förutsättning alt säljaren underlåtit att lämna upplysning om något han ägde vetskap om. ' Attfelansvar även skall uppkomma i den situationen att varan inte överensstämmer med den uppgift om dess egenskaper eller användning som annan än säljare i tidigare säljled eller för säljarens räkning lämnat, är ett alltför långtgående ansvar. Enligt motiven förutsätts det inte alt sälja ren måste ha känt till en uppgift som lämnats t. ex. i tidigare säljled. Oberoende av vetskapen blir han bunden av en upplysning som lämnats av ett tidigare säljled, om icke uppgiften har rättats på ett tydligt sätt.Det 100 torde vara svårt försäljaren att känna till vilka uppgifter Prop. 1988/89:76 som andra personer eller företag lämnat om den vara han säljer. Därmed Bilaga 3 har han inte möjlighet att eventuellt korrigera sådana uppgifter. Organisationernaanser det icke acceptabelt all säljaren skall ansvara för sådana uppgifter somlämnats av andra. Organisationernahar framfört motsvarande synpunkter, när det gäller förslaget till nykonsumentköplag. Del är viktigt att bestämmelserna, om de genomförs, fårlikartad lydelse i båda tillämpningsområdena. Ävenregeln i 19§, varigenom säljaren görs ansvarig för uppgifter som någon annan änsäljaren har lämnat, synes alltför långtgående, åtminstone vid vanliga köp.Hovrätten tänker särskilt på uppgifter som har lämnats i säljled som liggerlångt från den aktuella säljaren. Enligt hovrättens mening bör säljaren inteutan vidare göras ansvarig för inkorrekta uppgifter som han inte ens kändetill. För ansvar bör krävas antingen att uppgiften har lämnats för säljarensräkning eller att den har lämnats i ett tidigare säljled, dvs. attsäljaren står i ell direkt avtalsförhållande med den som har lämnat denorikliga uppgiften. Säljarens ansvar, när han varit ovetande om uppgiften,skulle på det sättet kunna begränsas lill fall där han i princip har möjlighetall regressa mot den som har lämnat uppgiften. Om säljaren kände tilluppgiften och inte har rättat den, synes del däremot befogat att han får ta påsig ansvaret även om den har lämnats i ett säljled som ligger långt från honom. Föratt 18 och 19§§ skall vara tillämpliga fömtsätts att uppgiften ellerunderiåtenheten att lämna uppgiften skall ha "inverkat på köpet". Delär oklart vad som menas med delta. Föreligger felaktighet om säljaren lämnaren uppgift om hur godset skall användas ifall denna upplysning inte har någonbetydelse för köparens beslut att köpa godset men detta förstörs när köparenanvänder det i enlighet med uppgiften? Om så är fallet, vilket synes sakligtväl motiverat, bör lagtexten utformas så här:.. ."inverkat på köpet avgodset eller på godsets användning". Ansvareti 19 § för marknadsföringsuppgifter som någon annan i tidigare säljled ellerför säljarens räkning lämnat, oavsett om säljaren åberopat uppgiften, ärrimlig, förutsatt all säljaren i praktiken kan övervältra ansvaret bakåt.Lagförslaget bygger på detta (s. 176: "i princip bör säljaren kunna utövaregressrätten"). Säljarens avtal med bakre led torde dock i allmänhetinnehålla en regel om att indirekta skador inte behöver ersättas, vilketinnebär all exempelvis ett prisavdrag eller en ersättningsskyldighet inte kanövervältras bakåt. Sådana avtalsvillkor kan dock jämkas med stöd av 36 §avtalslagen, om domstolarna eller skiljenämnderna finner tillräckligt stödhärför i den dispositiva rätten. Detta regressproblem synes värt i sinsärskilda uppmärksamhet i motiven till 71 §. 19§ Det ansvar för uppgifter från tidigare säljled som här nämns förefal ler bättre motiverat för konsumentköp än för kommersiella köp. varje fall synes regelnalt en säljare ansvarar även för uppgifter som han Prop. 1988/89: 76 inte kände till varaolämplig. Om en köpare har erhållit uppgifter från Bilaga 3 någon annan än säljarenoch dessa uppgifter är av betydelse för honom, är det rimligt att han självhos säljaren efterhör, om uppgifterna är riktiga. Säljaren kan däremot intekorrigera oriktiga uppgifter om vilkas existens han är okunnig. Denomständigheten att säljaren enligt förslaget inte blir skadeståndsskyldig pågrund av felaktigheten i en uppgift som han inte kände till (se 42 § 2 si. )är en otillräcklig eftergift åt de sakskäl som talar mot ansvaret i desshelhet. Isamband med att man för säljaren inför ett felansvar beträffande uppgifter somlämnats av annan och ansvaret inte görs beroende av att säljaren känt tilluppgifterna, bör man se över dennes möjligheter att i sin tur ställa krav motden som i tidigare säljled lämnat den felaktiga uppgiften. Säljaren kan juinte åberopa den ifrågavarande ansvarsregeln mot tidigare säljled, eftersom haninte känt till uppgiften och den således inte inverkat på hans köp. Beträffande19 § ifrågasätter LRF om inte denna bör mildras något genom att enförutsättning för dess tillämpning blir alt säljaren känt till eller borde hakänt till uppgiften ifråga. Att svara för uppgifter som man inte känt tillsynes innebära mycket stora problem för säljaren som ofta inte går att förebygga. 19§ Samfundet anser att regeln i första meningen bör vara tillämplig endastbeträffande uppgifter som säljaren känt till eller bort känna till. Det voreinte rimligt om säljaren skulle få ett ansvar exempelvis för uppgifter somlämnats direkt från en tillverkare till köparen, och som säljaren inte allskänt till eller bort känna lill. Ifråga om terminologin "är felaktig" hänvisar samfundet till punkt 6 i"Allmänna synpunkter" (avsnitt 4). 19§ Beträffande säljarens ansvar för uppgift som lämnats av annan anserorganisationerna det varken förenligt med grundläggande avialsrättsligaprinciper eller i övrigt skäligt att säljaren skall svara även för uppgiftersom han inte kände till eller rimligen borde ha känt till. Ensäljare med ett myckel blandat eller omfattande sortiment måste få .oöverstigliga svårigheter att skaffa sig kännedom om de uppgifter som lämnas omvarje vara. Detär också vanligt att säljare på en köpares begäran inhandlar en viss produkt som normalt inte ingår i sortimentet. Vidare kan det beträffande importerade produkter vara fråga om marknadsföringsuppgifter som har lämnats i främmande land. Det är inte rimligt att kräva att säljaren i sådana lägen måste försäkra sig om vilka uppgifter som tidigare kan ha lämnats om den begärda produkten. Enligtorganisationernas uppfattning bör regeln helt utgå. Skulle den Prop.1988/89:76 ändock behållas måste uppgiften ha åberopats av säljaren för attkunna Bilaga 3 läggas till grund för felbedömningen. 19 § Fel enligt förevarandeparagraf bör endast föreligga därest säljaren faktiskt åberopat uppgiften ellerunderlåtit all rätta den, om säljaren insett eller uppenbarligen bort inse attuppgiften var vilseledande. Vi hänvisar i detta sammanhang till vad förbundetanfört i sina yttranden över konsu-menltjänsllagen och den föreslagna nyakonsumentköplagen angående motsvarande bestämmelse i dessa lagar. Iförslagets 20 § regleras betydelsen av alt godset försålts i befintligt skickeller med ett liknande allmänt förbehåll. Bestämmelsernai de två första punkterna innebär i princip att en klausul om befintligt skickinte påverkar felbedömningen enligt 18 §. Hovrätten har inget all invända motdelta under förutsättning att 18 § ändras så som hovrätten föreslagit. Iförslagets tredje punkt stadgas att godset är felaktigt om det är i väsentligtsämre skick än köparen med hänsyn till priset och övriga omständigheter harhaft anledning att förutsätta. I betänkandet sägs att regeln även gäller annatliknande allmänt förbehåll, men att säljaren är oförhindrad alt åberopa enklausul enligt vilken han i något särskilt avseende friskriver sig frånfelansvar. Detta innebär att bestämmelsen blir delvis tvingande("halvtvingande"). I enlighet med de principer som högsta domstolentillämpat i rättsfallet NJA 1975 s. 545 ("diffusionsspärren") böräven vid köp av begagnad lös egendom säljaren kunna friskriva sig genom engenerell friskrivningsklausul om denna är klar och tydlig, såsom att"köparen förklarar sig godta egendomens skick och avstå från alla anspråkmot säljaren på grund av fel eller brist i den sålda egendomen". Parternai ett köpeavtal där inte konsumentskyddssynpunkter gör sig gällande måstekunna få avtala om att köparen står risken för eventuella fel i begagnadegendom utan att behöva förse köpeavtalet med långa uppräkningar av alla mereller mindre tänkbara fel. Fråganär emellertid om det verkligen är nödvändigt att tynga köplagen med en regleringav särskilda avtalsvillkor. 1 systematiskt hänseende förefaller del enligthovrättens mening egendomligt alt utan begränsning till konsumentköp införa enbestämmelse av tvingande natur i en i övrigt, dispositiv allmän köplag. Om 1719 §§ ändras på det sätt som hovrätten föreslagit torde den effekt som åsyftasmed 20 § i de flesta fall kunna uppnås genom en tolkning av avtalet eller, iytleriighelsfall, genom en tillämpning av 36 § avtalslagen. Omman ändå väljer att i köplagen särskilt reglera det förhållandet att godsetsäljs i befintligt skick eller med annat liknande allmänt förbehåll, bör detframgå att en generell friskrivningsklausul kan befria säljaren från ansvar, omden är klar och tydlig. 20§ En användning av klausulen "i befintligt skick" utgör ofta enmöjlig het för en säljare alt på ett enklare sätt än eljest, utan närmare undersök- 103 ningav varan och dess förutsättningar att passa köparen, få lill stånd en Prop.1988/89:76 försäljning. Säljaren torde därvid vara beredd att sälja till ettlägre pris än Bilaga 3 om vanliga felansvarsregler skulle gälla. Samtidigtutgör användningen av klausulen en signal för köparen all vara extra observantoch genom egna undersökningar försäkra sig om varans skick och dess lämplighetför det tilltänkta ändamålet. Att under sådana förhållande inte bara åläggasäljaren en upplysningsplikt rörande vad han faktiskt känt till beträffandevarans egenskaper utan även ge köparen en lättnad i bevisningshänseende genomatt stadga felansvar för vad säljaren måste antas ha känt till och därutöverborde ha insett vara av betydelse för köparen synes vara alt till alltför höggrad reducera friskrivningsklausulens användbarhet. Felansvaret såsom detutformats i förslagets 20 § 2, har möjligen sitt berättigande ikonsumentköpssammanhang men i det allmänna affärslivet skulle del troligen ihög grad försvåra affärsuppgörelser, där säljaren vill avyttra en vara utanfelansvar. Tingsrättenvill i delta sammanhang, med instämmande i vad Hjerner anfört på s. 401 y,ifrågasätta om uttryckliga bestämmelser om auktionsförsäljning kan undvaras. Befintligtskick (20 §) Ispecialmotiveringen anmärks att paragrafen blir tillämplig endast om säljarenfaktiskt gjort förbehåll om alt varan säljs i befintligt skick e. d. Dettaframgår, enligt civilförvaltningens mening, inte tydligt av lagtexten.Civilförvaltningen föreslår därför alt 20 § första meningen får följandelydelse. "Har varan sålts med förbehåll om befintligt skick eller annatliknande förbehåll anses den trots detta felaktig." I övrigt instämmercivilförvaltningen i de synpunkter professor lämnat i sitt särskildayttrande beträffande denna paragraf Ävensäljarens upplysningsplikt enligt 20 § punkt 2 är för sträng när han säljervaran i befintligt skick. Att varan anses felaktig när den avviker från lämnadeuppgifter enligt punkt 1 eller är i väsentligt sämre skick enligt punkt 3 bordevara tillräckligt. Nämndentillstyrker att det. i: lagen tas in regler om betydelsen av "befintligtskick-klausuler" men delar Hjerners uppfattning alt del är önskvärt attauktionsköpen regleras . Enligt nämndens erfarenheter kan det vidauktionsköp uppkomma en hel del problem inte bara om varans skick och ev. feldäri utan även om t. ex. reklamationsfrist, undersökningsplikt och fel påföljd. Äveni förslaget till 20 § angående försäljning i befintligt skick kan man enligt fakultetsslyrelsens mening sätta ett frågetecken för omfattningen av säljarens upplysningsplikt. Enligt förslaget kommer säljaren att bli tvungen alt upplysa köparen om alla för köparen dolda fel som säljaren känner till, eftersom varje svaghet hos godset har betydelse för köparen och uppenba randet därav kan antas inverka på priset. Klausulen i befintligt skick leder då endast till alt defekter som är dolda för båda parter går på köparens risk, om inte varan är väsentligt sämre än vad köparen med hänsyn till pris 104 och övriga omständigheterhaft anledning alt förutsätta. Men är det rimligt Prop. 1988/89:76 att säljaren bortsett från konsumentköp skall behöva upplysa om alla Bilaga 3 svagheterhos en begagnad vara som han känner till? Och skall säljaren ha bevisbördan föralt sådana upplysningar lämnats? Del är ju svårt för köparen att bevisa attupplysning inte har lämnats (jfr kritiken mot bevisbördefördelningen vidtillämpningen av 50 § köplagen, NJA 1951 s. 1 och 1975 s. 280). Enligtfakultetsstyrelsens mening bör säljarens upplysningsplikt begränsas till delsfall då köparen har särskilda förväntningar beträffande godset saml säljarenhar måst inse dessa förväntningar och vet att godset inte uppfyller dessa krav(jfr 9 § nuvarande konsumentköplag), dels fall då godset har ett dolt fel sominnebär att godset är väsentligt sämre än vad en köpare efter omständigheternakunde räkna med. Allmänna dolda svagheter bör säljaren däremot inte varaskyldig att ge upplysning om. Fakullelsslyrelsen känner även en viss tveksamhettill alt varan skall anses vara felaktig om den är i väsentligt sämre skick änvad köparen haft anledning att förutsätta ifall säljaren inte har måst inse attvaran hade dessa svagheter. Möjligen kan della dock godtas, och i så fallskulle naturligtvis en regel om upplysningsplikt i sådana fall vid vetskap omfelet bli överflödigt.