prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till att IFU är försäkringsbranschenseget utbildningsorgan saml till de krav som kommer att ställas på mäklarna ärfrågan om inte ett alternativ till IFU:s kurser bör kunna vara visshögskoleutbildning i såväl ekonomi och juridik som teknik. En tanke är attnågon högskola i landet kan tillhandahålla enstaka kurser som är öppna ävenför blivande försäkringsmäklare. Detfinns ett stort kunnande hos försäkringsbolagens personal. Ut bildning bedrivs dels inom bolagen och dels i ett av arbetsgivarorganisatio nerna ägt utbildningsaktiebolag. Utbildningens miniminivåer är reglerade i ett avtal mellan FAO/KFO - FTF/FF. Utbildningens innehåll är i hög grad inriktade på all motsvara konsumenternas krav på en god service från försäkringsgivaren. Det kommer därför att bli svårt för en försäkringsmäk- 97 7 1988/89. 1 saml Nr 136 lare att nå upp till denkunskapsnivå som bolagens egen personal redan har Prop. 1988/89:136 i dag.Det synes som att kommittén lagt ringa krav på utbildningskompe- Bilaga 3 tenssom förutsättning för registrering av försäkringsmäklare, vilket borde vara ensjälvklarhet ur övervakande myndighets synpunkt som garanti för en fortsatt godetik i . Ävenvid internationell jämförelse om utbildningskrav som för övrigt är myckelomfattande för mäklarkompetens, förvånar kommitténs brist på kunskapskrav medhänsyn lill den svenska försäkringsbranschens dokumenterade kravställande omutbildningskompetens hos den egna personalen. Försäkringsfrågornaoch försäkringsprodukterna blir allt mer komplexa varför försäkringssökandemåste garanteras säkerhet om hög försäkringskunskap i all rådgivning ochtrygghetslösning. Lagenom försäkringsmäklare skall enligt förslaget omfatta samtliga områden påförsäkringsmarknaden. ställer stora krav på kunskapsnivån hos mäklarna.Kommittén föreslår i betänkandet att "försäkringsmäklare skall ha en tillfredsställandeutbildning". Enligt LRFs uppfattning är det otillfredsställande att intefastlägga kompetenskraven mer i detalj. En försäkringssökande eller enförsäkringstagare som vänder sig till någon som benämner sig försäkringsmäklareskall kunna förlita sig på all mäklaren uppfyller vissa krav i fråga omutbildning och kompetens. Enligtförslaget skall såväl fysiska som juridiska personer kunna registreras somförsäkringsmäklare. Utredningen anser att det bör stå var och en fritt attbedriva mäklarverksamhet i den associationsform som i det enskilda falletbedöms som mest ändamålsenlig. Pådenna punkt skiljer sig förslaget från vad som gäller för fastighetsmäklare.Enligt lagen (1984:81) om fastighetsmäklare vilken tjänat som förebild fördet nu remitterade förslaget kan enbart fysiska personer erhålla registreringsom fastighetsmäklare. För de mäklarföretag som verkar i branschen betyderdetta att varje anställd som självständigt förmedlar fastigheter måsteregistreras och därmed uppfylla de krav som uppställs för registreringinklusive tecknande av ansvarsförsäkring. Enligt förslaget till lag omförsäkringsmäklare skall i juridisk person som registrerats somförsäkringsmäklare i stället företagsledningen tillse att den som förmedlarförsäkring är myndig öch inte försatt i konkurs eller underkastadnäringsförbud samt att han allmänt sett kan anses lämplig som försäkringsmäklare.Skyldigheten att inneha en ansvarsförsäkring åvilar i den situationen denjuridiska personen som sådan. Enligt FARs mening kan det ifrågasättas om inteden ordning som gäller för fastighetsmäklare i detta avseende är meratilltalande ur klientens synvinkel. Upphandling av försäkring, liksom köp avfastighet, är en fråga av stort ekonomiskt intresse för den som företarrättshandlingen och vederbörande måste kunna vara helt säker på att den hananlitar som mäklare verkligen har den kompetens som krävs för uppdraget samtockså svarar för den ekonomiska skada som kan uppkomma vid fall av försumligförmedling. FARföreslår därför att ifrågavarande bestämmelser ges den innebörden att endast personer som själva är registrerade som försäkringsmäklare får företräda en juridisk person som är registrerad som försäkringsmäklare. 1fråga om utbildningen vill föreningen framhålla, att det inte är tillräckligt attde som registreras som mäklare har erforderliga kunskaper när registreringensker. Det måste också skapas garantier för alt mäklarna genom fortbildningföljer med i utvecklingen på de områden som berör deras verksamhet. 6 Ersättning för försäkringsmäklarens uppdrag 16§ behandlar försäkringsmäklarens rätt till provision och annan ersättning avtredje man, försäkringsgivaren, i anledning av avtalsslut mellan denne ochmäklarens uppdragsgivare. Paragrafen motsvarar 15 § 2 st fastighetsmäklarelagenoch anknyter enligt betänkandet (s. 184) till den praxis som har utbildatsbeträffande fastighetsmäklares rätt till provision vid sedvanliga mäklamppdrag.Bestämmelsen i faslighelsmäklardagen och nämnda praxis behandlar emellertidfastighetsmäklarens räll lill provision av sin uppdragsgivare, vanligtvissäljaren av en fastighet, i anledning av avtalsslut mellan denne och tredjeman, köparen av fastigheten. Del föreligger en grundläggande skillnad mellanen fastighetsmäklares och en försäkringsmäklares rätt till ersättning. Densenare riktar sig inte mot den i lagförslaget såsom uppdragsgivare betecknadepersonen utan mot tredje man försäkringsgivaren. Denne är inte skyldig attmot ersättning motta affärer från en försäkringsmäklare (jfr betänkandet s. 130,132, 157 och 192 O- Rätten lill ersättning förulsäfter således i själva verket förutom ett träffat försäkringsavtal två särskilda avtal vari försäkringsmäklarenär part, nämligen ett förmedlingsavlal med den presumtive försäkringstagarenoch ett avtal med försäkringsgivaren. Härigenom brister förutsättningama fören analogi med reglerna om fastighetsmäklares provisionsrätt. Utformningen avden föreslagna lagregeln om försäkringsgivares skyldighet att utge ersättningär på de anförda skälen olämplig. Rätten till ersättning avförsäkringsgivaren förutsätter ett avtal mellan denne och försäkringsmäklaren.Kommitténs betänkande ger inte underlag för bedömning av hur en lagreglering avdetta avtalsförhållande skulle kunna utformas. Ettsyfte med den föreslagna bestämmelsen torde vara att förhindra osundakonkurrensmetoder hos försäkringsgivarna i form av ersättningar till försäkringsmäklareutan motprestation från dessa. Del synes lämpligt att en bestämmelse med dettasyfte istället införs i försäkringsrörelselagen såsom ett förbud förförsäkringsbolag att utbetala provision eller annan ersättning i annat fall ändå försäkringsavtal kommit till stånd. En sådan bestämmelse synes kunna fogas tilldet förslagna tillägget i 7 kap 16 § försäkringsrörelselagen. Motsvarandetillägg skall i så fall göras i 20 § lagen (1950:272) om rätt för utländskaförsäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i . Beträffandefrågan om ersättning till försäkringsmäklare (avsnitt 10.12, 10.13 och delvis 10.14) är betänkandet oklart i flera avseenden. Som princip anges (s. 157) att försäkringsmäklaren, uppdragsgivaren och för- 99 säkringsgivaren i detenskilda fallet skall ha frihet att välja den ersättnings- Prop. 1988/89: 136 formde finner lämplig. Ändå fijreslås ganska ingående regler om ett Bilaga 3provisionssystem, bl.a. en speciell regel om s.k. returprovision. Det kanifrågasättas om inte kommittén åsyftar en onödigt ingående reglering av ersättningsfrågan.Beträffande provisionsssystemet hänvisar kommittén (s. 156) till vad som gällerför fastighetsmäklare. Uttalanden i propositionen med förslag till lag omfastighetsmäklare anser kommittén i stora delar ha tillämplighet även beträffandeförsäkringsmäklares provision. Detta är svårförståeligt med hänsyn till attprovisionen lill försäkringsmäklare inte avses betalas av uppdragsgivaren ulanav försäkringsgivaren. De åberopade uttalandena i propositionen omfastighetsmäklare förefaller inte i något avseende tiflämpliga på dennasituation. I detta sammanhang kan även anmärkas att 16§ i förslaget till lag omförsäkringsmäklare m.m. har en oklar karaktär. Specialmoliveringen (s. 184-185)tyder på atl paragrafen är en civilrätlslig reglering av mäklares rätt tillprovision, men paragrafen är formulerad som ett direkt förbud. kan finna har bestämmelsens syfte och innebörd inte klariagtsi betänkandet. Inspektionenhar ingen erinran mot kommitténs överväganden och förslag i avsnittet 10.12 och10.13 om ersättningssystemet. Iavsnittet 10.14 om etiska regler för mäklarkåren sägs bl. a. att returprovisioninte anses vara förenligt med god försäkringssed inom mäklarverksamhet liksominom annan anskaffningsverksamhet. Inspektionen vill här peka på att förbud motreturprovision i konkurrensrättslig praxis i en annan bransch har ansetts stå istrid med vad som bedömts följa av konkurrenslagstiftningen. Inspektionen vill fn. inte la någon bestämd ståndpunkt till huruvida del för försäkringsområdetfinns sådana särskilda skäl som kan motivera en annan bedömning. Frågan bör bliföremål för ytteriigare Överväganden innan ett ställningstagande kan ske. Inspektionenbiträder förslaget att - vid sidan av ombud - endast de som registrerats somförsäkringsmäklare har rätt att uppbära provision från försäkringsgivare. Som kommitlénföreslår är det emellertid motiverat att de krav som ställs på en mäklareockså bör gälla när han arbetar på arvodesbasis och alltså i det särskildafallet närmast är verksam som konsult. 116 § i lagförslaget stadgas att en försäkringsmäklare får uppbära provisioneller annan ersättning från en försäkringsgivare endast om försäkringsavtal slutitsgenom att mäklaren till uppdragsgivaren förmedlat försäkring frånförsäkringsgivaren. Denna bestämmelse anknyter till den praxis som utbildatsbeträffande fastighetsmäklares rätt till provision vid sedvanliga mäklamppdrag. Eftersomförsäkringsmäklares verksamhet skall bedrivas med iakttagan de av god försäkringssed har kommmittén emellertid funnit atl vissa speciella etiska regler bör uppställas, bl.a. när det gäller ersättningssyste mets närmare tillämpning. Av dessa regler följer t. ex. att en mäklare som arbetar mot ersättning av uppdragsgivaren (arvode), i de fall försäkrings givaren ändå skulle betala provision, skafl vidarebefordra hela provisionen lill uppdragsgivaren som därefter av mäklaren får debiteras för utfört arbete. Regeln har ställts upp för all förhindra att mäklare uppbär dubbla 100 ersättningar och utgörsåledes ett undantag från huvudprincipen att re- Prop. 1988/89:136 turprovisoninte är tillåten. Bankinspektionen konstaterar att försäkrings- Bilaga 3 mäklaresverksamhet kan förväntas inrymma ett flertal mycket olika moment avrådgivande, utredande och informativ karaktär. Uppdragen kan därför redan frånbörjan, i ett inte obetydligt antal fall, antagas få den karaktären attmäklaren arbetar mol arvodesersättning från uppdragsgivaren. Motden angivna bakgrunden vill bankinspektionen ifrågasätta om inteersättningsbestämmelsen i lagförslaget (16 §) bör göras tydligare bl a genomalt del ovan beskrivna undantaget från förbudet mot returprovision förs in ilagtexten. 1avsnitt 10.8 (s. 137), liksom i detta avsnitt, berör kommittén frågan om försäkringsmäklarensroll i förhållande till sin uppdragsgivare och till försäkringsgivaren.Kommittén påvisar den risk för dubbla roller som ligger i att mäklaren, å enasidan skall arbeta för sin uppdragsgivares räkning och å andra sidan avlönasför detta arbete av uppdragsgivarens motpart, dvs. Häriligger enligt NOs mening också en risk för atl resurser kommmer att styras,inte till det bolag som ger det bästa och förmånligaste skyddet till enpresumtiv försäkringstagare utan till det bolag som ger mäklaren den för honomförmånligare ersättningen. Dennamotsättning har inte varit unik för försäkringsbranschen. gav enliknande motsättning upphov till problem i reklambranschen. Problemen bestodväsentligen i att vissa av tidningarna nominerade annonsbyråer ersattes, inteav annonsörerna ulan av tidningarna genom provision. Genom delta konkurreradeannonsbyråerna inte tillfredsställande sinsemellan. De hade ett försvagatincitament att rationalisera och pressa sina kostnader och kunde ändå göra godaförtjänster. Ireklambranschen kunde den dubbla rollen sägas ha sin förklaring i att konkurrensbegränsningari branschen gjorde att en ordning för betalning av annonsbyråerna, som en gångvar förnuftig och marknadsmässig riklig, förblev oförändrad trots alt branscheni övrigt förändrades. Reklambyråernas föregångare var ackvisitörer åttidningarna och fick följdriktigt sin ersättning från dessa. Samtidigtupprätthöll tidningarna ett förbud mot returprovision. Utvecklingen komemellertid att innebära en förändrad roll för annonsbyråema. Dessa förvandladesgenom utvecklingen till konsulter åt annonsörerna. Deras roll kom alltmer attbestå i att bevaka annonsörernas intressen och bl.a. hjälpa dessa all väljamellan olika medier, varav tidningarna är ett av många. I del nya läget framstodbetalningssystemet som skadligt från konkurrenssynpunkt. En åtgärd från NOssidan blev därför att verka för att få en ändring till stånd. Ett förstaresultat blev atl förbudet mot returprovision avskaffades . Ävenefter denna tidpunkt kvarstod dock problem. Visserligen fick annonsbyrån lämnaifrån sig provision till annonsören, men behöll annonsbyrån mer änvad som var försvarbart. Det var inte heller lätt för annonsören attkontrollera annonsbyråns kostnader när denna inte behövde specificerakostnaderna i en räkning till annonsören. Efter ingripande från NO i slutet av70-talet sänktes därefter provisionen från 15 till 3 proceni. I har dennyligen slopats helt. Ettställningstagande liknande det som tagits i reklambranschen har också () gjort i det s.k. Focus-ärendet. get genom bokhandeln i Prop. 1988/89:136 kommission.Kommissionsavtalet innefattade ett förbud för bokhandlar- Bilaga 3 na att tillde slutliga köparna avstå del av sin provision. NO förde ärendet till MD ochpåstod att avtalet, i denna del, medförde skadlig verkan. MD ansåg attförlagets försäljningssystem ledde till att möjligheterna till priskonkurrensnästan helt eliminerats och att en i det närmaste total prisstelhet skapats.Den nästan fullständiga frånvaron av priskonkurrens jämte hindret för Focus-kommissionärernaatt beräkna sina marginaler till de egna kostnaderna fann MD vara en såallvarlig olägenhet av konkurrensbegränsningen att dess verkan påprisbildningen i princip måste bedömas som skadlig. Samma betraktelsesätt hadeenligt vad MD närmare utvecklade relevans när del gällde begränsningensinverkan på verkningsförmågan inom näringslivet. MD erinrade därvid omförbudet mot bmttopris-system, grundat på uppfattningen att bruttoprisermotverkar en allmän rationalisering inom distributionen och därmed i och försig möjliga prissänkningar inom detaljhandeln. Med hänsyn bl.a. till denlikartade effekten av ett bruttosystem och det i ärendet aktuellaförsäljningssystemet måste detta senare oavsett att det var frågabara om ett enda verk på bokmarknaden sägas hämma verkningsförmågan inombokhandelsledet. MD bedömde försäljningssystemet medföra skadlig verkan i KBLsmening (/1973 PKF 1972:2-3, s. Försäkringsbranschenoch reklambranschen uppvisar vissa likheter i denna del. Försäkringsmäklarnaskall inte såsom de traditionella försäkringsombuden ackvirera försäkringarhos försäkringstagarna. Försäkringsmäklarna skall i likhet med dagensannonsbyråer biträda försäkringstagare med att upphandla bästa möjligaförsäkring till lägsta möjliga pris (premie). Del är i princip enligt NOsmening olämpligt att mäklarna får en dubbelroll. Försäkringstagaren skall kännaförtroende för sin mäklare och inte ha anledning att misstänka honom fördubbelspel med försäkringsgivaren. Denslutsats som borde dras för försäkringsmäklarnas del är egentligen att mäklareninte skulle ha någon provision alls. Detta skulle emellertid innebära att hanbara fick vara konsult i den mening som detta begrepp givits i betänkandet.Resultatet skulle då vara liktydigt med att utredningsförslaget integenomfördes. Detsagda antyder, något tillspetsat, att vad försäkringsmäklarfrågan egentligenkan sägas gälla i sak är om konsulterna i likhet med bolagsombuden skall fåprovision. Mäklartiteln har kanske en viss säljfrämjande betydelse, menprovisionen är säkeriigen mest betydelsefull. Attprovisionen är så viktig beror naturligtvis på att den som inte får provisiontrots att han utför väsentligen samma prestation som försäkringsombuden ärdiskriminerad i förhållande till dessa. Eftersom det knappast blir fråga omatt ta bort provisionen från bolagsombuden, måste dock NOs bedömning utgå frånatt också mäklarna kommer att få provision. Settfrån försäkringstagarens synpunkt, vars intressen NO i första hand har att bevaka, är det emellertid här likaväl som i reklambranschen i detta läge av största vikt att kostnaderna hos såväl bolagsombuden som försäk ringsmäklarna hålls nere. Utredningen har inte presenterat någon egen analys av effektiviteten hos ombuden, men det hittillsvarande förbudet ger enligt NOs på allmänna erfarenheter gmndade uppfattning anledning alt befara alt brister har uppkommit. Ett borttagande av returprovisionsför- budet för bolagsombuden skulle därför sannolikt medföra väsentliga vins ter för försäkringslagarna genom alt öka konkurrensmöjlighetrna mellan ombuden. Om ett sådant borttagande ej sker, blir det desto viktigare att mäklarna inte binds av ett i praktiken tillämpat förbud mot returprovision 102 utanhar full frihet att på den punkten konkurrera inte bara inbördes utan Prop.1988/89:136 även med ombuden. Utredningenhävdar att returprovision inte är förenlig med god försäkringssed. Någonmotivering för detta påstående lämnas dock inte. Påståendet är därför svårtatt bemöta. NO känner inte till något motiv av detta slag. I varje fall kan detknappast hämtas något argument från skälighets-eller soliditelsprinciperna.Kommitténs resonemang (s. 159) om "osunda konkurrensförhållanden"skulle ställa just försäkringsmarknaden utanför de spelregler som statsmakternai princip lagt fast för konkurrensförhållandena i övrigt inom det svenskanäringslivet, för atl främja effektiviteten till konsumenlkollektivets nytta.Enligt kommitténs synsätt skall provisionen "självfallet inte få utnyttjasså att mäklaren genom returprovision lockar uppdragsgivare att anlita justhonom". Från konkurrenspolitisk synpunkt är det emellertid erkänt atteffektivitet och priskonkurrens pressas fram just genom möjligheten att sänkapriset. Nyttan av detta förs då vidare till konsumenterna. NOdelar kommitténs uppfattning att man inte i lagen bör förbjuda eller påbjudanågon viss ersättningsform. Det bör överlämnas till parterna försäkringsmäklaren, uppdragsgivaren och försäkringsgivaren att i del enskildafallet kommma överens om ersättningsform. Denna frihet för parterna bör mot denangivna bakgrunden enligt NOs bestämda uppfattning givetvis också omfattafrihet för mäklaren all ge relurprovision. Ett förbud mot relurprovision skulleinte bara vara skadliga från konkurrenssynpunkt. Del skulle dessutom varaägnat alt försämra dennes möjligheter att uppnå ett förtroendefullt förhållandetill sin uppdragsgivare/försäkringstagaren. Även den närmare utformningen avtänkbara ersättningssystem bör överlämnas lill parterna och eventuelltbranschorganisationer. Givetvis skall olika system kunna förekomma påmarknaden. Provision, ersättning , förutbestämt arvode ärnågra tänkbara ersättningsformer. Som kommittén finner saknas anledning atlsärbehandla provision som ersättningsform genom att fastställa provisionssatseni lagen. NOanser alt del ter sig helt olämpligt från konkurrens- och konsumentsynpunktatt uppställa elt förbud för mäklare att avstå från någon del av den provisioneller annan ersättning som han får från försäkringsgivaren. Kommitténpekar på situationen all mäklaren kan komma att uppbära både arvode enligtöverenskommelse med uppdragsgivaren och provision från försäkringsgivaren. Föratt undvika detta bör mäklaren enligt NOs uppfattning upplysa om att han uppbärprovision. Om mäklaren ändå skulle uppbära dubbel ersättning förefaller detrimligt att mäklaren låter provisionen gå vidare till uppdragsgivaren, dvs. Bedömningenav reglerna i 1016 §§ om mäklarens plikter i olika avseen den försvåras av att det inte av förslaget framgår i vilken mån bestämmel serna är avsedda att ha tillsynsrättslig respektive civilrättslig karaktär och det inte heller anges i vilken mån regler av civilrättslig natur skall kunna frångås genom avtal. Även om det är svårt att tro att det skulle behövas särskilda regler till skydd för försäkringsbolagen (I I § andra stycket) ger åtminstone 11 13 §§ närmast intryck av att vara avsedda som tvingande civilrättsliga bestämmdser. Större tveksamhet kan råda när det gäller t. ex. 10 § andra stycket och 16 §. Oavsett vilken karaktär de olika bestämmdseerna är avsedda att ha 103 menar vi emellertid atlförslaget går alltför långt i detaljreglering av förhål- Prop. landet mellan parterna.Som antyddes finns del knappast någon Bilaga 3 anledning att ge föreskrifterom vad mäklaren skall göra för atl vara berättigad till provisionfrån försäkringsbolaget (11 § andra stycket och 16§); försäkringsbolagen måste antas vara kapabla att själva reglera dessa frågor inom ramen för sinallmänna frihet att bestämma om och under vilka förutsättningar deskall anlita mäklare. Lagenförutsätts vara neutral när det gäller valet av ersättningsform och storlekenav provisionssalser. Del står således mäklaren, uppdragsgivaren ochförsäkringsgivaren fritt alt välja den ersättningsform som är lämpligt i detenskilda fallet. Av 16 § i lagen framgår att mäklaren får uppbära provision näravtal slutils mellan uppdragsgivaren och försäkringsgivaren. Riksförbundethar inte något alt erinra mot kommitténs synsätt i dessa frågor. att provisionen bör utbetalas först sedan premien betalats. Medden föreslagna utformningen av regeln föreligger en risk för all det uppkommer ellotillbörligt konkurrensmedel. Härtill vill riksförbundet betona värdet av alldet på lämpligt sätt utformas en regel som fastslår att mäklaren har ensjälvständig skyldighet att upplysa uppdragsgivaren om provisionens storlek. Kommitténhar även föreslagit att det införs en etisk regel som avses förhindra attmäklaren uppbär dubbla ersättningar. En mäklare, som på arvodesbasis utför ettutredningsuppdrag och som därjämte efter upphandlingsförfarande erhållerprovision, skall vidarebefordra hela provisionen till uppdragsgivaren, somdärefter av mäklaren får debiteras för utfört arbete. Riksförbundethar förståelse för motivet bakom denna regel men vill ifrågasätta om regeln börgälla reservationslöst. I vissa fall 1. ex. om provision överstiger det arvodesom mäklaren betingat sig för sitt uppdrag erhåller kunden en rabatt som haninte hade kommit i åtnjutande av om försäkring tecknats genom anbud. Rabattenfår betraktas som en returprovision. Denna olikhet kan inte accepteras. bör returprovision i viss form tillåtas, nämligen om mäklareninledningsvis arbetar på arvodesbasis för uppdragsgivaren, dvs. den som sedantecknar försäkring. Att provisionen för den försäkring som sedan tecknas fåråterföras till uppdragsgivaren kan inbjuda till förfaranden som inte rymsunder begreppet god försäkringssed. Det är inte lämpligt all kunden med hjälpav provisionen får en nedsättning av premien som inte kan betraktas som annatän returprovision. Det bör vara möjligt att dela upp arvodesfrågan ochprovisionsfrågan och därmed undvika missbruk. Detbör av lagen framgå när provision skall utbetalas. Enligt vad Handel skammaren erfarit gäller inom försäkringsbranschen att provisionen utbetalas när premien inbetalats. En regel av samma innebörd bör ingå i 16 §. 6.10 SverigesFastighetsmäklarsamfund Prop. Ikonsumentförhållande bör en försäkringsmäklare ej ha rätt till provision ellerarvode från konsumenten om inte detta särskih har avtalats. Ett provisionssystemgrundar sig på risklagande från förmedlaren och innebär alt de lyckadeförmedlingsuppdragen även skall ge täckning ål de misslyckade uppdragen.