prop · GC0360 · 1988-12-31 00:00:00 — Huvudprincipen är attprodukter som inte har tillverkats enligt standard skall ha kontrollerats avett utomstående kvalificerat provningsorgan, medan tillverkaren i fråga om produktersom har tillverkats enligt standard skall kunna välja mellan tillverkardeklarationoch certifiering. Av stor vikt är principen att obligatorisk kontroll genomutomstående så långt som möjligt bör undvikas och förbehållas högriskprodukter. Tillverkardeklarationskall således vara tillåten i så många fall som möjligt. En tydlig tendens är emellertid att någon form av insyn från något kontrollorgan hos en tillverkare ofta kan komma att krävas för att denne skall få använda tillverkardeklaration som verifieringsmetod. I det sam- 19 manhanget kan t.ex. kravpå övervakning av kvalitetssystem eller ackredi- Prop. 1988/89:60 tering avlaboratorier bli aktuella. Iharmoniseringsarbetet spelar således de europeiska standardiseringsorganen (CENoch CENELEC) en betydelsefull roll. I dessa deltar även och andraEFTA-länder genom sina nationella standardiseringsorgan. och framför allt med att ta fram standarder men tjänar också som gemensammaeuropeiska fora för standardiseringsfrågor. Inom EG har lanserats tanken påatt skapa ett motsvarande gemensamt europeiskt fomm för frågor om provning ochcertifiering med brett deltagande från berörda intressenter. Ett stort symposiumkring denna fråga arrangerades av , varvid enighetnåddes om behovet av ett sådant fomm. Jagvill slutligen erinra om vad jag nämnde under avsnitt 2.2 om att användningenav en produkt som i och för sig är godkänd för fri cirkulation även inom EGkan förhindras i vissa sammanhang, t. ex. genom krav i särskildaarbetsmiljöregler. Föratt undvika missförstånd vill jag framhålla att ettutvidgat EFTA/EG-samarbete inom området kontroll genom teknisk provning intebehöver påverka möjligheter att upprätthålla regler till skydd förarbetsmiljön. 2.6 EFTA/EG-samarbete inom området kontroll genom tekniskprovning Jaghar redan i det tidigare kommit in på EFTA/EG-samarbetet inom området kontrollgenom teknisk provning. Redan i Luxemburgdeklarationen nämndes detta områdesom angeläget för samarbete och frågan har vid EFTä:s ministermöten följts uppmärksamt. De politiskaviljeyttringarna har följts upp dels genom regelbundna möten på hög tjänstemannanivåmellan EFTA-länderna och , dels genom möten på expertnivå. Vidgemensamma EFTA/EG-möten görs regelbundet genomgångar beträffande tekniskahandelshinder på olika produktområden, främst sådana där direktiv enligt nyametoden föreligger, som man drar upp riktlinjema för vidaresamarbete. Viktiga inslag är: - ömsesidig information på ett så tidigt stadium sommöjligt om vilka direktiv som planeras, - informationsutbyte om standardisering, - förslag till arrangemang för ömsesidigt godtagandeav provnings- och kontrollresultat. Enbetydelsefull gmnd för samarbetet med EG har lagts i och med att EFTA i januari1988 antagit en policy om provning och kontroll som nära ansluter till EG:ssynsätt och genom ingåendet av den konvention om ömsesidigt godtagande avprovningsresultat och bevis om överensstämmelse som föreläggs förgodkännande. Ensvårighet i samarbetet för att nå gemensamma EFTA/EG-lösningar är att EFTA-resp. legala gmnd för sin intema samordning är olika. FörEG-ländernas del innebär tillämpningen av en rätts- 20 lig skyldighet att inteförhindra marknadsföring och försäljning av varor Prop. 1988/89:60 som är lagligenproducerade och marknadsförda i ett . Vidare är skyldiga atttillämpa EG-direktiv med krav på produkter. Ofta innehåller sådana direktivprovnings- och certifieringsarrangemang. Inom EG finns särskilda procedurer förkonfliktlösning. I sista hand avgörs konflikter av i ,som prövar olika åtgärders förenlighet med . FörEFTA-länderna finns inte några motsvarande gemensamma skyldigheter och ingetdomstolsorgan för konfliktlösning. Obligatorisk provning och kontroll avprodukter inkl. produktkrav regleras genom separat lagstiftning i varjeenskilt EFTA-land. FörEFTA-ländernas del kräver ett fördjupat samarbete med EG en inbördes samordningav systemen för provning och kontroll. Flera åtgärder för att åstadkomma ensådan har vidtagits . Den nämnda EFTA-policyn tjänar dettasyfte. Av stor betydelse är också den tidigare nämnda , somjag återkommer till i följande avsnitt. Denna är utformad som en ramkonvention,som skall kompletteras med sektorsvisa överenskommelser. De senare avses liggatill gmnd för överenskommelser med EG på motsvarande sektorer.Förutsättningarna för detta är givetvis att EG:s och EFTÄ:s regleringar bådevad gäller produktkrav och kontrollprocedurer är i huvudsak desamma inom dessasektorer. Konventionen innehåller också regler om konfliktlösning. Syftet äratt konventionen för EFTA-länderna skall utgöra en legal grund inom dettaområde, som till viss del motsvarar den rättsordning som gäller för . Tillskapandetav ett gemensamt europeiskt organ för provning och certifiering, kan få storbetydelse för EFTA/EG-samarbetet. Om ett sådant organ bildas, kan provnings-och kontrollfrågor inom EG komma att lösas på annat sätt än genom bestämmelseri direktiv. För EFTA och EG gemensamma arrangemang för godtagande av provnings-och kontrollresultat inom olika sektorer bör kunna komma till stånd ochfungera inom ramen för ett sådant organ. Samordningsfrågan skulle då kunna fåen för EFTA-länderna tillfredsställande lösning. 2.7 om ömsesidigt godtagande av provningsresultatoch bevis om överensstämmelse VidEFTä:s ministermöte i undertecknades den om ömsesidigt godtagande avprovningsresultat och bevis om överensstämmelse som genom denna propositionunderställs för godkännande. Konventionstexten framgår av bilaga 3. Konventionensbakgmnd och syfte framgår av föregående avsnitt. Den är uppbyggd som enramöverenskommelse, som skall fyllas ut med sektorsöverenskommelser. Dessaskall föras in i bilaga III till konventionen, se artikel 2.2. Enligt artikel1.1 gäller konventionen alla produkter som är föremål för tvingande krav ifråga om provning eller bevis om överensstämmelse, innan de får föras ut påmarknaden eller användas. Degrundläggande skyldigheterna om godtagande av provningsresultat 21 och bevis om överensstämmelsefinns i artikel 2. Enligt artiklarna 2.1 och Prop. 2.2 är staterna skyldigaatt, när de godkänner en produkt eller medger att den får föras ut påmarknaden eller användas, se till att de organ som handhar frågan inom statens territorium utan förnyad undersökning godtar och erkänner somlikvärda med sina egna de provningsresultat och bevis om överensstämmelsevilka omfattas av artiklarna. Det finns en viktig skillnad mellan de fall som anges i artikel 2.1resp. Enligt artikel 2.1 finns det nämligen en redan på ramöverenskommelsengrundad skyldighet att godta vissa provningsresultat, medan artikel 2.2 föreskriverskyldighet att godta provningsresultat och bevis om överensstämmelse frånbehöriga nationella organ i enlighet med vad som närmare bestäms i någonsektorsöverenskommelse under konventionen. Den senare skyldigheten förutsättersåledes att det för den aktuella produkten träffas en särskild överenskommelsesom förs in i konventionens bilaga III. Skyldighetenenligt artikel 2.1 gäller provningsresultat från provningsorgan som ärackrediterade i enlighet med kriterier fastslagna i vissa dokument, som räknasupp i bilaga II till konventionen. Dessa dokument kommer attersättas med den nya europastandard om ackreditering m. m. som snart kommer attbli fastställd. Skyldigheternaenligt artiklarna 2.1 och 2.2 har vissa begränsningar. För det första utgör deenligt artikel 2.4 inte hinder för att i rimlig omfattning företa stickprov.Ett visst provningsresultat eller bevis behöver för det andra enligt artikel3.1 inte godtas när det finns skälig anledning anta att det är ofullständigteller felaktigt. Enligt artikel 3.2 får för det tredje staterna också vidtaåtgärder för att förbjuda eller återkalla en produkt från marknaden, även omden är provad och kontrollerad i ett annat EFTA-land, om det är nödvändigt föratt skydda människors, djurs eller växters liv eller hälsa, egendom ellermiljö. Åtgärder enligt artiklarna 3.1 och 3.2 får dock enligt artikel 3.3 intevara godtyckliga eller diskriminerande eller innebära någon förtäcktbegränsning av handeln. Deackrediterade provningsorgan, vars provningsresultat skall godtas enligtartikel 2.1, liksom de behöriga organ, vars provningsresultat eller bevis om överensstämmelseskall godtas enligt artikel 2.2, skall bekräftas av den permanenta kommitté sominrättas genom konventionen och föras in i en förteckning, som skall utgörabilaga IV till konventionen. Det åligger varje enskild statatt till kommittén anmäla de organ som efter bekräftelse skall föras upp påförteckningen. Staterna har sedan också skyldighet att informera kommittén omolika förhållanden beträffande organ som finns på förteckningen. Enligtartikel 4 skall statema vidta skäliga åtgärder för att få vissa andra organ ändem som omfattas av artikel 2 att följa reglerna i konventionen. Artiklarna5 7 gäller sektorsöverenskommelser. Artiklarna8 och 9 gäller inrättande av en permanent kommitté och beskriver dessuppgifter. skall bl.a. granska tillämpningen av sek torsöverenskommelser och på begäran undersöka fall där undantagsregler na i artikel 3 åberopats. Genom majoritetsbeslut får kommittén rekom mendera en fördragsslutande stat lämpliga åtgärder i sådana fall. I artikel 10 finns en tvistelösningsklausul.En tvist beträffande en fråga Prop. 1988/89:60 som rör tillämpningen avkonventionen skall i första hand lösas av de berörda parterna. Lyckas intedetta kan endera parten hänskjuta frågan till den permanenta kommittén, vilkenskall söka bilägga tvisten. Om inte heller detta lyckas kan endera partenbegära att frågan hänskjuts till en panel. Kommittén kan på grundval avpanelens rapport ge en eller flera fördragsslutande stater rätt att underlåtaatt uppfylla sådana åtaganden i konventionen som kommittén finner lämpligt. , i vilken var och en av de fördragsslutande statema har enröst, verkar genom enhälliga beslut och rekommendationer utom i några fall.Dessa fall anges i artiklarna 9.2, 9.3 och 10.4. Majoritetsbeslut enligtartikel 10.4 kan, som framhållits, ytterst innebära att övriga ländersförpliktelse att uppfylla sina åtaganden enligt konventionen i förhållande tillett annat land upphävs. Även frågor om bekräftelse eller uteslutning av ettprovningslaboratorium eller ett behörigt organ kan avgöras genommajoritetsbeslut. Artiklarna11 15 innehåller sedvanliga slutbestämmelser. Konventionen avses träda ikraft under förutsättning att den då har godkänts av alla defördragsslutande staterna. I annat fall träder konventionen i kraft den förstadagen i efter den månad då det sista godkännandeinstmmentetdeponerats. Ettsärskilt protokoll har upprättats, enligt vilket konventionen skall tillämpasäven på furstendömet , så länge ingår i en tullunionmed och detta land är part i konventionen. Enligt protokollet, somingår i propositionens bilaga 3, företräds av . Sverigesskyldigheter enligt konventionen ges enligt min mening lämpligen genomslag isvensk rätt genom regler i den nya lagen om kontroll genom teknisk provning ochom mätning, riktade till de myndigheter och andra organ som godkänner eller påannat sätt medger att en produkt får marknadsföras eller användas i Sverige.Jag återkommer till denna fråga i avsnitt 3.2.3. 2.8 Det nordiska samarbetsprogrammet för avskaffande av tekniskahandelshinder. Vidett möte mellan de nordiska utrikeshandelsministrarna inleddesen diskussion om hur man skulle kunna intensifiera arbetet med att avvecklahandelshinder mellan de nordiska länderna. genomfördesnationella kartläggningar av de handelshinder som anmälts av näringslivet iresp. länder och vissa förslag till åtgärder, utarbetade av olika nordiskasamarbetsorgan. (samarbetsministrarna) antog ett samarbetsprogramför avskaffande av handelshinder i . Såvitt gäller tekniskahandelshinder innebär detta i korthet följande. Som en allmän utgångspunktgäller att det nordiska samarbetet för att avveckla handelshinder i största möjliga utsträckning bör bedrivas i över ensstämmelse med det internationella och europeiska samarbetet och att 23 resultaten av dettasamarbete skall utnyttjas. Vidare bör man samarbeta Prop. aktivt för att främjaanvändandet av samordnade nordiska föreskrifter och standarder som underlagför internationellt och europeiskt samarbete. programmet konstateras attavvägningen mellan hänsyn till fri vamhandel och hänsyn till säkerhet,hälsa, miljö- och konsumentskydd m. m. normalt inte bör ge upphov tillsvårigheter på grund av den stora överensstämmelse som finns i de nordiskaländernas syn på dessa frågor. Enligtprogrammet bör målet för samarbetet vara att varor från ett nordiskt land utanhinder skall kunna marknadsföras också i de andra nordiska länderna. Enförutsättning för detta är att de föreskrifter som gäller för varorna ärlikvärdiga. Kraven rörande säkerhet, hälsa, miljö- och konsumentskydd i denordiska länderna är också i allmänhet baserade på samma grundläggandeförutsättningar. Avvikelser mellan reglerna i föreskrifter och standarder ärnormalt inte av principiell karaktär. På samma sätt gäller attprovningsorganens tekniska kompetens och pålitlighet normalt ligger på sammanivå. Nordisktsamarbete om avveckling av tekniska handelshinder skall därför bygga påprinciper om ömsesidigt erkännande av provningsresultat och godkännande avvaror. När det gäller likvärdiga föreskrifter bör de nationella myndigheternagodkänna kontroll eller provning som har utförts i ett annat nordiskt land.Detta innebär att behöriga organ i de nordiska länderna så vitt möjligt förimporterade varor skall erkänna a) provningsresultat i form av provningsprotokoll, godkännandemärkningoch certifikat, utfärdade av nationellt behörigt organ i annat nordiskt land,förutsatt att dessa provningsresultat gmndar sig på regler som gäller inom detimporterande landets område samt b) egendeklarationer från leverantörer i ett annat nordiskt land undersamma villkor som motsvarande egendeklarationer från inhemska leverantörer. Omdetta undantagsvis inte är möjligt, skall myndigheter på begäran motiveravarför förnyad kontroll eller provning är nödvändig. 1vissa fall är kraven beträffande säkerhet, hälsa, miljö- och konsumentskyddinte likvärdiga i länderna. När det sålunda finns principiella skillnadermellan nationella föreskifter och standarder syftar samarbetsprogrammet tillatt kraven samordnas så långt det är möjligt och under hänsynstagande till denordiska ländernas internationella förpliktelser. De nordiska samarbetsorganensverksamhet skall inriktas på att i största möjliga omfattning också bidra tillundanröjande av tekniska handelshinder mellan länderna. för handelspolitiska frågor skall 24 underNordiska ministerrådet ha övergripande ansvar för att frågor om handelshinderbeaktas i det nordiska samarbetet. Den skall bl.a. vidta åtgärder så attkonkreta problem med handelshinder kan behandlas med kort varsel. Det gällersärskilt fall då en myndighet i ett nordiskt land inte kan godkänna kontrolleller provning i ett annat nordiskt land. En särskild styrgmpp för tekniskahandelshinder har skapats under ämbetsmannakommittén. Konkreta handelshindersom inte kan lösas av ämbetsmannakommittén skall föreläggas . Nyaoch ändrade lagar och andra författningar leder ofta till handelshinder mellanländerna. Myndigheter som ö\ erväger att införa åtgärder som kan påverkahandeln bör enligt samarbetsprogrammet därför först underrätta motsvarandemyndigheter i de andra nordiska länderna. Detta bör ske muntligen ellerskriftligen på ett så tidigt stadium att man inte bundit sig för bestämdalösningar. 3.1 Godkännande av konvention mellan EFTA-länderna Mitt förslag:Riksdagen godkänner konventionen mellan EFTA-länderna om ömsesidigt godtagandeav provningsresultat och bevis om överensstämmelse samt protokollet omkonventionens tillämpning på . Utredarensförslag: Frågan har inte berörts av utredaren. Skälen for mitt förslag:Regeringen har , bl. a. i propositionen 1987/88:66 omSverige och den västeuropeiska integrationen, redogjort för den viktregeringen faster vid ett fördjupat samarbete med EG och den roll avskaffandetav tekniska handelshinder spelar i arbetet för att uppnå en gemensamvarumarknad i . Inom ramen för detfördjupade EFTA/EG-samarbetet har diskussioner förts om ett mer formaliseratsamarbete på området provning och certifiering. I de gemensamma slutsatsernafrån EFTA-ministrarnas möte med företrädare för i Tammerforsden anges att ett samarbete mellan EFTA-EG beträffande ömsesidigtgodtagande av provningsresultat och certifiering är ett område där konkretaresultat bör nås. välkomnas också som ett steg i förberedelsernaför att inleda förhandlingar om ram- och sektorsöverenskommelser med EG. Detbetonades att sådana överenskommelser skulle utgöra en viktig utvidgning av detpågående fmktbara samarbetet mellan EFTA och EG i fråga om standardisering ochtekniska föreskrifter. Som jag tidigare nämnt(avsnittet 2.6), kräver ett fördjupat samarbete med EG först en inbördessamordning mellan EFTA-länderna av systemen för godtagande av provningsresultatoch bevis om överensstämmelse. der har därför ettintensivt arbete härmed pågått inom EFTA. Som ett resultat härav antog EFTA:sråd en EFTA-policy på området och vid iTammerfors undertecknades konventionen om ömsesidigt godtagande avprovningsresultat och bevis om överensstämmelse. I det föregående (avsnitt2.7) har jag redogjort för konventionens innehåll. Dess lydelse i engelsk orginaltextoch i svensk översättning framgår av bilaga 3. Konventionenär en ramkonvention som syftar till att ge en legal grund för att mellanEFTA-länderna kunna ömsesidigt godta provningsresultat och bevis omöverensstämmelse på villkor som anges i konventionen. Därutöverskall konventionen utgöra en legal grund för EFTA-länderna försektorsöverenskommelser, främst på sådana områden där obligatoriska provnings-och certifieringsarrangemang fastlagts i EG-direktiv. Dessa överenskommelseravses ligga till gmnd för överenskommelser med EG inom motsvarande sektorer. Konventionenär sålunda viktig för strävandena att uppnå en gemensam vammarknad iVästeuropa. Som jag längre fram (avsnitt 3.5) skall utveckla, ger den ocksånya möjligheter att förverkliga det nordiska samarbetsprogrammet förundanröjande av tekniska handelshinder. Enligt min mening är det angeläget attden ratificeras av . Eftersom konventionen förutsätter lagstiftning,krävs härför att den underställs för godkännande. Protokollet omkonventionens tillämpning på bör också underställas . 3.2 En ny lag om kontroll genom teknisk provning och om mätning Mitt fiirslag: Ettnytt system för frivillig ackreditering av laboratorier baserat på gängse intemationellaregler inrättas och ersätter nuvarande system med auktorisation förobligatorisk och frivillig kontroll. Systemet omfattar ackreditering av såvälprovningslaboratorier som mättekniska laboratorier. Systemet skall liksomnuvarande auktorisation handhas av MPR. Utredarensförslag: Överensstämmer i stort sett med mitt förslag. Remissinstanserna: Nästansamtliga remissinstanser tillstyrker att ett ackrediteringssystem av det slagsom utredaren föreslår inrättas. Ett fåtal, bl.a. ochSveriges avstyrker. Ett antal remissinstanserframhåller vikten av att utnyttja befintlig kompetens, bl.a. hos riksprovplatserna,och att väl fungerande system inte onödigtvis bryts sönder. Många understrykeratt det nya systemet måste byggas upp successivt. Arbetarskyddsstyrelsenavstyrker att, som utredaren föreslagit, ackreditering sker efter viss metodoch vill att ackreditering sker efter objektområdesprincipen. Skälenfiir mitt forslag: De lagregler som finns om auktorisation av provplatser och matplatseri lagen om obligatorisk kontroll genom teknisk Prop. 1988/89:60 provning m.m.resp. lagen om riksmätplatser m.m. är relativt allmänt hållna och fylls utgenom bestämmelser i författningar av lägre dignitet. Hur systemen fungerar harbeskrivits i avsnitt 2.4. Motsvarande avses gälla även i fortsättningen, vilketinnebär att de sakliga förändringama i lagstiftningen är av relativt begränsadkaraktär. Det är dock enligt min mening nödvändigt att översiktligt redogöraför hur det nya systemet är tänkt att fungera i praktiken och ange skillnadernai förhållande till hittillsvarande system för att förklara varför ändringamabör ske. Denfortsatta redogörelsen rör i allt väsentligt ackreditering av provningsorganmen är tillämplig även vid ackreditering av mätorgan. Utredarens förslag vadgäller mätsidan syftar till att få samma terminologi som på provningssidan ochundvika onödiga skillnader i förhållande till denna. Några egentliga skillnaderi sak i förhållande till vad som gäller är inte avsedda med hänsyn till på mätsidan är anpassad till vad som är internationelltbrukligt. Några svårigheter att tillämpa det nya systemet på mätorganen finnsdärför inte. Enfråga som har tagits upp av några remissinstanser gäller termen "ackreditering".RRV anser uttrycket olämpligt. Frågan behandlas av utredaren (s. 45 iutredarens betänkande). För egen del kan jag instämma i utredarens uppfattningatt det behövs en speciell term för det särskilda, väl definierade förfarandesom på engelska betecknas "accreditation". I ISO/ lEC Guide 2 (1986),som innehåller definitioner av begrepp inom området provning och kontroll,finns en inofficiell översättning av vissa nyckelord till bl. a. svenska. Därhar man valt termen ackreditering. Enannan terminologisk fråga gäller beteckningen på de organ som ackrediteras. Jaghar där stannat för "laboratorium" som en gemensam beteckning förprovnings- och mätningsorgan. Denna term används således i en vid mening ochmed samma innebörd som det engelska "laborato- Syftetmed ackreditering och de gmndläggande dragen i förfarandet framgår av avsnitt2.2. Jag delar utredarens uppfattning, som fått stöd av de allra flesta remissinstansema,att det behövs ett svenskt ackrediteringssystem som uppfyller de intemationellakrav som kommer att fastställas som europeisk standard. Någraremissinstanser har ansett att myndigheterna själva skulle kunna administrera ackrediteringssysteminom sitt verksamhetsområde utan något centralt nationellt ackrediteringsorgan.För egen del anser jag det klart att det i , liksom i övriga länder med ackrediteringssystem,bör finnas ett nationellt organ med särskild kompetens på området. Som harframgått tidigare kan det komma att bli aktuellt att genom ytterligare samarbetsavtalknyta samman ackrediteringssystem i olika länder vilket i praktiken fömtsätterett sådant organ. Enutförlig redogörelse för ackreditering av provnings- och mättekniska laboratorierfinns i bilaga 4 till utredarens betänkande. De generella krav som ställs påett ackrediteringsorgan innebär huvudsakligen att detta skall: vara ett rättsligt definierat organ, ha ett system för utarbetande och revidering av ackrediteringskrav 27 baseradepå god teknisk gmnd. ha fast anställd personal med lämpligakvalifikationer och erfarenheter, Prop. ha fastställda regler och tillvägagångssätt förbedömning och tillsyn av laboratorier, ha tillgång till en lämplig grupp experter förteknisk bedömning och rådgivning, ha fastställda regler och tillvägagångsätt för ackrediteringoch återkallande av sådan ackreditering, ha fastställda mtiner för olika tekniska ochadministrativa frågor inom ackrediteringsverksamheten, ha kvalitetssystem för den egna verksamheten. Jagdelar utredarens bedömning att det behövs en omorganisation av MPR och enförändring av verksamheten i vissa avseenden för att MPR skall uppfylla nyssnämnda krav, men att en god utgångspunkt finns i nuvarande auktorisationssystem.I det nya ackrediteringssystemet bör finnas rådgivande tekniska kommittéer förolika områden. För bedömning av laboratoriernas tekniska kompetens bör anlitasutomstående specialister med laboratorieerfarenhet. Antalet fast anställda hos ackrediteringsorganetkan därmed begränsas.