prop · GC03100 · 1988-12-31 00:00:00 — De fattigasteu-länderna med en bruttonationalinkomst per capita på högst i1983 års siffror - kommer atl få av UNDP:s länderfördeladeresurser. Rikare ,med en per capita-inkomst , blir återbetalningsskyldigaför de tjänster de får och länder med en per capita-inkomst mellan 1 blir det i viss utsträckning. UNDP fullföljer därmed den omfördelning lillförmån för de fattigaste som gälltunder programperioden . En mindre del () av UNDP:s resurser används för program som berör flera - regionala, interregionala och globalaprogram. UNDP har sedan 1972ell särskilt program för de minst utvecklade länderna. uppgick bidragen lill detta särskildaprogram till 14,5 milj. dollar.Utbetalningarna från UNDP:s allmänna resurser till de 42 minst utvecklade länderna var 1987 ca . 1988/89: 100 Ril 5 UNDP:s högsta beslutande organ ärstyrelsen (), som har 48 medlemmar. Av dessa representerar 27 , 17västliga i-länder och 4 socialistiska i-länder. var senast medlem 1985-87 och haråter invalts i styrelsen för perioden . Styrelsen bestämmer bl.a. fördelningenav UNDP:s resurser och fastställer landprogrammen. diskuteras dessa först i en särskildplenarkommitté bestående av styrelsensmedlemmar. Vidare beslöt styrelsen 1985 att tillsätta en arbetsgruppför att diskutera programfrågor mellan de årliga styrelsemötena. Båda dessaorgan är tillsatta på försök och har tillkommit för att öka styrelsensinflytande över programfrågorna. är också beslutande organför FN-sekrelarialets tekniskabiståndsprogram (for Development,DTCD), , , FN:s Sahel-kontor(UNSO), , FN:s fond för vetenskap och teknik, FN:snaturresursfond saml en rad andra specialfonder. UNDP:s sekretariatligger i och har omkring 650 fast anställda. Det leds av administratorn WilliamDräper III frän . Under 1970-talelägde en omfattande decentralisering av UNDP:s verksamhet rum.Tyngdpunkten i arbetet med att förbereda och genomföra landprogrammenförlades fill 115 - nu 112 - fältkontor med omkring 3 300anställda. Fältkontoren leds av s. k. "resident representatives"(fällkontorschefer), som även har till uppgift att samordna andra FN-organsbiståndsverksamhet i landet. De är oftast också FN:s fasta representant i respektive land ochfungerar som FN:s "ambassadör" i landet. UNDP:s verksamhet finansieras genom frivilliga bidrag.De uppgick till 268 milj. dollar, 1975 fill 419 milj. dollar och1980 till 693 milj. dollar, ökningen var således ganska snabb. För förutsattes UNDP:s också öka ochsammanlagt nå . Stagnerande bidrag och stigande dollarkurs innebar emellertid alt resurserna minskade under börianav åttiotalet så att det blev nödvändigtatt skära ner verksamheten till av den ursprungligen planerade. För att om möjligtundvika smärtsamma nedskärningar även under nästa programperiod 1987-91beslöt 1985 att bygga sin planering på alt den årliga resursökningenskulle uppgå lill . har emellertid målsättningen överträffats, i varie fall inominella tal bl. a beroende på att dollarns värde sjunkit i förhällande tillandra valutor. UNDP bedöms nu få ett "överskott" som beräknats till 600 milj. dollarför hela femårsperioden1987-91. Styrelsen beslöt 1988 att "fördela" överskottet. 490 milj. dollar avde 600 skall fördelas på traditionellt sätt mellan landprogram och regionala och globala program.Av de återstående 110 milj. dollarnaskall 30 milj. gå lill UNDP:s "särskilda programresurser" (en Prop. 1988/89: 100 fond för oförutsedda händelser), 20 milj. till FN:sprogram för Centralame- Bil. rika, vilket antogs av i maj 1988och 60 milj. till en nyinrättadfond för förvaltningsbistånd. En stor del av UNDP:s resurser användsredan nu lill förvaltningsbistånd, men behoven har blivit större a. på grund av de strukturanpassningsprogram som t.ex. många länder i åtagit sig efter förhandlingar med Världsbankenoch Valutafonden. Överskottet ändrarinte del faktum att UNDP:s verksamhet försvåras av atl programmet ipraktiken gör femåriga biståndsutfästelser gentemot mottagarländerna medangivarländerna, med få undantag, endast lämnar ettåriga bidragsutfästelser.Sverige har därför verkat för att alla bidragsgivare, liksomSverige, skall lämna fleråriga utfästelser. De största enskildabidragsgivarna lill UNDP är , , ochJapan. , och ger också stora bidrag. De fyra nordiskaländerna svarade 1988 gemensamt för av de ordinarie bidragen lill UNDP. har /89 lämnat ettordinarie bidrag på 525 milj. kr. Det svenska bidraget /89utgjorde av UNDP:s resurser.Utöver del ordinarie bidraget gav 1988/89 55 milj. kr. fill UNDP:s särskilda program för de minstutvecklade . Vidare har Sverigelämnat ell bidrag på 20 milj. kr. /85-1988/89 fillFN:s Sahel-kontor (UNSO). UNSO:s uppgift är atl bistå länderna i Sahelområdet iAfrika alt genomföra olika projekt för att minska effekterna av ökenutbredning ochförebygga riskerna för kommandetorkkatastrofer. Från att ha finansierat knappt två tredjedelar avFN-systemets tekniska bistånd i börian av svarar UNDP numera endastför cirka en tredjedel. Förklaringen är att det s. k. multibi-biståndet, dvs.biståndsinsatser som genomförs av fackorganen men finansieras av bilaterala biståndsmedelhar ökat mycket snabbt, liksom fackorganens egna biståndsprogram. harmed tilltagande oro sett denna ökade uppsplittring av FN:s biståndsverksamhet, som i vissmån innebär ett underkännande avlandprogrammeringsprincipen. Styrelsen har därför vid flera fillfällen betonat all den FN-resolution som gerUNDP den ledande och samordnande rollen i FN:s biståndsverksamhet skall respekteras.UNDP-sekretariatet har också föreslagit att UNDP skall ta över detadministrativa ansvaret för olika särfonder inom FN-systemet. Detta skulleminska de administrativakostnaderna, som det skulle kunna ge givar- och mottagarländeren bättre överblick över FN-biståndet. stödjer dessa tankar som i viss mån börjat förverkligas i och med att FN:skvinnofond ansluths fill UNDP 1985. ,1/t PioP- 1988/89: 100 tillkom 1966 med uppgift attge gåvobistånd eller lån på förmånliga villkor till småskaliga investeringsprojekt i . beslötgeneralförsamlingen att kapitalutvecklingsfonden i fortsättningen endast skullefinansiera projekt i de minst utvecklade , inriktade på folkflertaletsbasbehov (bostad, kläder, mat, undervisning och grundläggande hälsovård). 1985 bestämdes altfonden skulle börja använda sina möjligheter atl ge lån på förmånliga villkor,en möjlighet som dittills inteutnyttjats. Fondens projekt skall enligt målsättningen nå defattigaste människorna i de minst utvecklade länderna. Projekten skall utformasså att befolkningen aktivt deltar i deras genomförande. Fonden kan ta handom projekt som andra givare bedömer vara för små. Den har ett tak på 5 milj. dollar förenskildaprojekt. Fonden finansierar drygt 200 projekt i 47 länder. Underfondens 20 första verksamhetsår har de viktigaste områdena varit jordbruk, vatten, transporter ochbevattning, men man har också ägnat sig åtsmåindustrier, hälso- och sjukvård, energi, bostäder och utbildning. Fonden är underställd och arbetar ihuvudsak genom . Fonden finansieras genom frivilliga bidrag. Bidragen för1988 beräknas till ca 38,7 milj. dollar jämfört med . De störstabidragsgivarna är några mindre industriländer, men 19 av de 33 länder sombidrog 1987 var . bidrag under /89 uppgår till 45 milj. kr. och är de största bidragsgivarna. Efterbeslut av generalförsamlingen inrättades 1967 en särskild fond för FN:s insatser på befolkningsområdet. 1988/89: 100 Bil 5 Fondenhade till en börian nästan uteslutande en finansiell och rådgivande är fondens övergripandeuppgift att leda och samordna FN-systemets insatser på befolkningsområdet. Centralaverksamhetsområden är familjeplanering, befolkningsstatistik,folkbokföringssystem, utbildning, forskning och information. Fonden samarbetarnära med och både i policyfrågor t. ex. inomWHO:s globala AlDS-program och i genomförandet av program. En växande andel avprojekten genomförs av mottagarländerna själva och av fonden. av programresursernaavsätts för 53 prioriterade länder med tillsammans av u-ländernasbefolkning. Av dessa länder ligger 30 i . av resurserna anslogs 1987till familjeplanering och relateradeområden. Befolkningsfrågornas inverkan på miljön präglar alltmer fondens policyoch verksamhetsprofil. Fonden är underställd , somgodkänner det långsiktiga arbetsprogrammet, budget och finansplan samt landprogram.Chef för UNFPA är Nafis , kvinnlig läkare från ligger i . Fältkontoren, som i ett femtiotal länderleds av en UNFPA fältrepresentant, ingår i . UNFPA:s verksamhet finansieras genom frivilligabidrag. uppgick regeringsbidragen från 90 länder till . De största bidragsgivarna var , ,, , och . , som länge svarat för ca enQärdedel av UNFPA:s finansiella resurser, har helt dragit in sittbidrag. Anledningen är att uppfattar fondens bistånd till befolkningsprogramsom ett stöd för tvångsåtgärder och aborter. Den sjunkandedollarkursen och ökade bidrag från andra givare har minskat effekterna av deuteblivna amerikanska bidragen. Fondens inkomster beräknas bli minst176 milj. dollar. UNFPA:s verksamhet i söder om har fortsattprioritet. Det svenska bidraget under /89uppgår till 85 milj. kr. upprättades av FN:s generalförsamling1946. var då att lämna katastrofhjälp till barn och mödrar i det krigshäriade 213 1.5 1988/89.I saml. Europa.Mandatet ändrades senare till attfrämst omfatta långsiktig ut- Prop. 1988,/89: 100 vecklingshjälp till barnoch mödrar i . arbetar i 119 B'l- 5 länder inom ramen förfleråriga landprogram. De ekonomiskt hårdast drabbade och minst utveckladeländerna är prioriterade. Urvalet av länder styrs av dödligheten bland barnunder , BNP per capita och barntätheten. bygger sin verksamhet på en starkfältorganisation med förmåga att mobilisera till lokalt deltagande, attinformera och kommunicera. spelar en viktigroll som förmedlare av katastrofbistånd. Tyngdpunkten i fondens verksamhetligger dock numera på långsiktiga biståndsprogram för barns och mödrarsöverlevnad och utveckling. Därför engagerar sig i fundamentala frågorom strukturanpassning, mödrars läskunnighet, vattenförsörining, AIDS-bekämpningetc. har under senare är förstärkt sin kapacitet i de mest behövandeafrikanska länderna. Fonden samarbetar såvälpå central som lokal nivå med andra FN-organ samt med frivilligorganisationer.Särskilt nära samarbetar med , , för attbygga ut primärhälsovården och också i bekämpningen av AIDS iu-länderna. Inom ramen för FN:s samordnade katastrofinsatser i harUNICEF tillsammans med WHO ansvarat för sektorerna hälsovård ochvattenförsörjning. UNlCEF:s program för barn ingår i den särskildaFN-koordinatorns samordnade verksamhet. En viktig uppgift förUNICEF är att finna nya vägar för att tillgängliga resurser skall kommanödlidande barn runt om i världen till godo. Ett arbetssätt är att föra framenkla och billiga metoder för att radikalt minska dödligheten i barnsjukdomaroch diarré. Detta är en del av UNlCEF:s strategi för barns överlevnad ochutveckling (Child Survival and Development). Målet är att halverabarnadödligheten och därmed också medverka till en begränsning avfödelsetalen. Behandling av diarréer med en socker-saltlösning, vaccinering,amning, viktökningskontroll ingår i en utbyggd primärhälsovård. Samarbetet medWHO är av stor betydelse för att genom målmedvetna kampanjer uppnå målet somsatts upp av världs-hälsoförsamlingen och att till 1990vaccinera alla barn mot de sex vanligaste infektionssjukdomarna. De meratraditionella insatserna inom hälso- och sjukvård, vattenförsörjning,näringsstandard, familjeplanering och utbildning kompletteras med andra. Hjälptill barn i särskilt svåra omständigheter; barn i väpnade konflikter, barn somutsätts för övergrepp och gatubarn är växande verksamheter. har anslutitsig till arbetet på en ny om barnets rätt. () består avrepresentanter för 41 sta ter med en majoritet för . Den granskar och drar upp riktlinjer förverksamheten och tordelar medel Pröp. 1988/89: 100 till fondens program.Fr', o. m. 1988 är åter medlem i styrelsen för Bil. 5 en treårsperiod. Exekutivdirektör förUNICEF är . UNlCEF:s huvudkontor är förlagt till . ett Europa-kontor tillGeneve och levéranscenlral. UNIPAC, tillKöpenhamn. Inom sex regionalkontor och ett åttiotal länderkontor arbetar av perso-naljJn. UNlCEF:s verksamhet finansieras genom frivilligabidrag, huvudsakligen från regeringar. De sammanlagda resurserna för 1987uppgick till 576 milj. dollar. 1988 beräknas bidragen enligt gjorda utfästelser uppgå till 548milj. Regeringsbidragen har utgjort av fondensresurser. Nationalkommittéer, enskilda organisationer och andra privatabidragsgivare svarar för återstoden. Bidragen frän nationalkommittéerfinansieras främst genom försäljningen av . Svenska UNICEF-kommitténbidrog 1988 med ca 10,5 milj. kr. Utöver den reguljäralandprogramverksamheten, finansierad av ordinarie bidrag, genomför UNICEFsärskilda insatser, både katastrofhjälp och vissa långsiktiga projekt, somfinansieras genom tilläggsbidrag. Det svenska ordinariebidraget för /89 uppgår till 260 milj. kr. Via SIDA lämnasdärutöver bidrag om ca 175 milj. kr. för särskilda insatser. Vidare lämnasbidrag från katastrofanslaget, /88 sammanlagt 43,6 milj. kr. Sverigestår för av UNlCEF:s totala budget. Andra stora givare är , Italienoch . Världsbanksgruppen och deregionala utvecklingsbankerna i och ' De internationella utvecklingsbankerna och-fonderna lämnar finansiellt bistånd främst i form av förmånliga lån. Dessutomlämnar de tekniskt bistånd. Den äldsta och största utvecklingshanken ärVärldsbanken (), som även utgjort modell för uppbyggnaden av övriga utvecklingsbanker.Totalt uppgår enbart Världsbanksgriippens utlåning /89 till ca20 mdr.USS. Tabell 3: Fakta om de internationellautvecklingsbankerna och -fonderna 1988/89: 100 Bil. Tillkom Antal år medlemsländer 1946 151 MBRD) Afrikanska ut- 1963 75 vecklingsbanken Afrikanska ut- 1972 75 vecklingsfonden(AfDF) Asiatiska ut- 1966 47 Asiatiska ut- 1974 47 vecklingsfonden Ab i d j an Utvecklingsbankernafungerar som ett mellanled mellan den internationella kapitalmarknaden ochu-länderna. Bankerna kan, genom den säkerhet medlemsländerna ställer upp med,låna upp och vidareförmedia lån på villkor, som är förmånligare än vad de allraflesta på andra sätt ' Den (),behandlas inte i delta sammanhang, eftersom de svenska bidragen till IDB interinansieriis över biståndsanslaget. IDB behandlas ipropositionstexten under littera E. Utrikeshandel och exportfrämjande. skulle kunna få. Detta beror på attmedlemsländerna fungerar som garanter Prop. 1988/89: 100 för utvecklingsbankernas eget kapital. Många av de fattigareu-länderna saknar emellertid den nödvändiga återbetalningsförmågan även när detgäller utvecklingsbankernas relativt förmånliga tån. För alt kunna bistå ocksådessa länder har som ett komplement till banklånen krediter frånutvecklingsfonderna tillkommit. Fonderna lämnar lån på mycket förmånligavillkor. Krediterna löper utan ränta och har en läng löptid med en avsevärdamorteringsfri period. Gåvoelementet blir härigenom . Bidragen till de i tabell 3 redovisadeutvecklingsfonderna belastar biståndsbudgeten. Bankernas/fondernas högsta beslutande organ ärguvernörsstyrelsen (). Den är sammansatt avregeringsrepresenlanler för samtliga medlemsländer. Styrelsen möts en gång perår. Däremellan handhas det löpande arbetet av en direklörsstyrelse (Board ofDirectors) som ofta möts en eller . Eftersom antaletmedlemsländer överstiger antalet platser i direktörsstyrelsen har de fått gåsamman i röslgrupper. En direktör representerar således i regel flera länder. De nordiska ländernaingår i samma röstgrupp (är inte medlem i AfDB/AfDF eller i AsDB/AsDF).De bildar i världsbanksgruppen en egen röstgmpp men är i AfDB/AfDF sammanfördamed och och i AsDB/AsDF med och . I Världsbanksgruppen ärför närvarande en islänning nordisk direktör. Vid hans kontor tjänstgör ensvensk som teknisk assistent. I AfDB/AfDF företräds röstgruppen för närvarandeav . Röstgruppen i AsDB/AsDF företräds av en kanadensisk direktör ochför närvarande av en svensk biträdande direktör. Rösträtten är i principvägd i förhållande till andel tecknat kapital respektive lämnade bidrag. Föratt ge de många små och fatliga länderna ett störte inflytande tilldelas variemedlemsland också ett visst antal röster, oberoende av landets kapital- ochbidragsandelar. De svenska andelarna framgår av tabellerna 5 och 6. har störströststyrka i Afrikanbanken och -fonden respektive av röststyrkan. IIBRD/och /AsDF ligger motsvarande siffra för i intervallel32-45 %. Enligt en mer ellermindre uttalad regel har chefskapet i alltid tillfallit enamerikan, i AsDB alllid en japan och i AfDB naluriigen en . BarberConable är chef för , Babacar N'Diaye från Senegalär AfDB:s president och tillträdde chefsposteni AsDB . Utvecklingsbankernas utlåningsverksamhet skertill helt övervägande del med medel upplånade på den intemationella kapitalmarknaden. Av med lemsländernas kapitalinsatser inbetalas endast en mindre del medan reste- 217 rande andel utställs som garanti för utvecklingsbankernasupplåning. 1988/89: 100 vecklingsbankernas utlåningsvillkor bestäms i huvudsak avde upplånings- Bil. 5 villkorde kan uppnå. TabeU 4: Utvecklingsbankernas utlåningsvillkor 7,76 AfDB 7,46 AsDB 6,53 Skillnaden i löptid för enskilda lån beror på olikheterbeträffande låntagarländernas utvecklingsnivå och/eller projektets karaktär. Tabell 5: Utvecklingsbankernas tecknade kapital ochutestående upplåning per31 (milj. dollar) 5,0 (2) (milj. dollar) 0, t. (1) avserper (2) vidkapitalökningen 1988 sänktes den inbetaladeandelen från i genomsnitt till Till skillnad från bankerna finansieras fondernasverksamhet genom gåvobidrag från i första hand i-ländernas regeringar. Sedanmitten av har också vissa OPEC-länder och andra rikare u-ländertillkommit som bidragsgivare. Bidragens storlek fastställs i samband med s. k.påfyllnads-förhandlingar. En påfyllnad sker genom en internationell överenskommelse,där bidragsgivarna gör en utfästelse för tre eller . har vidareunder en rad år tillförts en del av lBRD:s vinst. AfDB lämnar bidrag till AfDF i samband medresurspåfyllnader. Utlåningen frånfonderna sker på mycket förmånliga villkor. lämnar utvecklingskrediter med en löptid på 35 eller . 1 och med den åttonde påfyllnadenav (8) differentierades löptiderna så att de för de fattigaste , härdefinierat som de minst utvecklade länderna (MUL) plus de länder som enbart erhållerkrediter från och ej lån från sänks till och för övriga länder sänks till 35år. lDA:s krediter är liksom tidigare räntefria med en administrationsavgift på 218 AfDF lämnar räntefria utvecklingskrediter med enlöptid Prop. 1988/89: 100 meden administrationsavgift på . AsDF:s likaså räntefria utveck- Bil. lingskrediter har löpt för alla låntagarländer med en avgift på , men i och med att en översyn av kreditvillkorenföretogs i ljuset av 8- överenskommelsen gäller fortsatt för deländer som får låna bådefrän AsDB och AsDF. är amorteringsfria vid lån från samtliga fonder. Tabell 6: Inbetalda bidrag till utvecklingsfonderna per31 (1) AfDF AsDF Totalt inbetalda bidrag (milj. dollar) 50 093 4 976 10 200 (milj. dollar) ' 1 592 255 80 bidragsandel (procent) 2,62 5,13 0,81 röstandel (procent) 2,21 2,63 0,55 (1) avser per Storleken av del tecknade kapitalet i respektiveutvecklingsbank och av bidragen till respektive utvecklingsfond avspeglar samtidigtderas utlä-ningskapacitet. Tabell 7: Utvecklingsbankernas och -fondernasutlåningsvolym 0. m. (milj., dollar) (milj. dollar) 155.0(1) 14 188(2) 47,8(1) 3 140(2) 202,8(1) 17 674(2) (1) Avser per . (2) Avser /8 Fördelning av utlåningen på länder Utvecklingsbankerna och -fonderna riktar sig tillmottagarländer som har olikautvecklingsnivå och varierande kreditvärdighet. Det finns dock en allmänsträvan att bistå de fattigare länderna, dvs. de med en lägre bruttonationalinkomstper capita. Denna inriktning utmärker särskilt utvecklingsfonderna. Sålunda går av lDA:sutlåning till länder med en BNI per capita (1984 årsväxelkurser och penningvärde). ÄvenIBRD:s utlåning till denna grupp harblivit relativt sett större under det senaste årtiondet. Ökningen underde beror främst på ökad utlåning till . För att förstärkaresursbasen för Väridsbanksgruppens utlåning till de fattigasteländerna i söder om upprättades under perioden 1985-87Världsbankens särskilda Afrikafacilitet. Till denna fond, som administrerats av , bidrog ett antalgivarländer med totalt (motsvarande . ).Sverige har ulfäst ett bidrag på440 milj. kr. tog initiativ till ett särskilt handlingsprogram för vilket man sökt givarnas stöd för destrukturanpassningsprogram som nupågår i ett tjugotal skuldtyngda länder i söder om . har lämnat betydande bidrag till detta program. Tillgängligstatistik för AfDB/AfDF resp. AsDB/AsDF gör det ej möjligt alt i detalj granskarespektive banks och fonds utlåning på samma sätt som kan göras för ochIDA. Det allmänna omdöme som ovan redovisats om bankernas och fondernas tendens attinrikta sin verksamhet på de fattigaste länderna gäller dock i stort även förregionalbankerna/fonderna i Afrikaoch . 1988/89: 100 De fem största låntagarländernas andel av bankernas ochfondernas totala utlåning t. o. m. 1987 (som framgår i tabell 7) redovisas i tabell 8: Tabell 8: Utvecklingsbankernas och -fondernas femstörsta låntagarländer per31 (milj. dollar) Dessa länders procentuellaandel av totala utlåningen Dessa ländersprocentuella andel av totala utlåningen 1988/89:Bil. (1) Avser per . Fördelning av utlåningen på sektorer Utvecklingsbankernas och -fondernas totala utlåningfördelad på olika sektorer framgår av tabell 9. Även här kan konstateras att utvecklingsfonderna har en klarare fattigdomsinriktadprofil på sin utlåning. De har strävat efleratt utlåningen i första hand skall gå till sådana samhällssektorer därresurserna mera direkt kommer de fattigaste befolkningsgrupperna till godo. Detta har skett genom satsning på jordbruks-och landsbygdsutveckling samt socialt inriktade projekt inom utbildning,hälsovård, befolkning, stadsutveckling och vattenförsörining. Satsningen påjordbruks- och landsbygdsutveckling och på socialt inriktade projektgrundas på insikten om dessa sektorers betydelse för utvecklingen och att det inteföreligger en motsättning mellan satsningen på basbehov, som i hög grad tillfredställs genom sociala projekt, och ekonomisktillväxt. För en allsidigutveckling krävs emellertid även en satsning på ekonomisk och samhälleliginfrastruktur såsom energi, transport, kommunikation och industri.Utvecklingsbankernas utlåning har koncentrerats till dessa sektorer. Traditionellt helt övervägande delen av lBRD:s/IDA:s utlåning inriktats päenskilda projekt. För att bistå vid genomförandet av nödvändigaekonomisk-politiska reformprogram har såväl som under de senaste årenstarkt ökat långivningen till s. k. struktur- och sektoranpassning. Anpassningslånen svarade /88 för av lBRD:s/lDA:s totala långivning. Struktur- och sektoran-passningslån är inte knutna till specifika projekt utan utformas sä att de kanstödja låntagarlandets ekonomisk-politiska åtgärder inom ramen för ett avtalat ekonomiskt program som syftar till att åstadkomma ekonomisk återhämtning ochtillväxt. harspelat en central roll för att, i samråd med enskilda , upprättagrupper för biståndssamverkan, s.k. konsortier och konsultativa grupper. Det finnsför närvarande ett tjugotal sådana grupper under ordförandeskap avrepresentanter för . är medlem i de grupper som berörländer som mottar svenskt bilateralt bistånd.Väridsbanken leder också den konsultativa gruppen för internationelljordbruksforskning (CGIAR). 1988/89:100 Bil. Tabell 9: Den procentuella fördelningen avutvecklingsbankernas och -fondernas utlåning på sektorer per Sociala sektorer (2| Ekonomisk infrastruktur (Energi, transporter, teleinkl. turism och tekniskt bistånd) Industri och nationella utvecklingsbolag Lånsom omfattar flera sektorer (1) Siffrorna avser per 30 juni1988 (2) Avser här utbildning, hälsovård, befolkning,stadsutveckling och vattenförsörjning Offentliga nyttigheter (inkl vattenförsörjning, energi och telekommunikationer) Delsumma: Totalt: 17 9 42 100