prop · GC03134 · 1988-12-31 00:00:00 — Beträffandetillämpningen av reglerna om återkallelse och varning har statsmakterna vid olikatillfallen gett uttryck för att vissa överträdelser såsom körning mot röttljus, omkörning strax före eller på övergångsställe, stoppliktförsedser ochväsentliga hastighetsöverskridanden ger särskild anledning att allvarligtifrågasätta körkortshavarens lämplighet. 1 fråga om allvarliga hastighetsöverskridandenuttalades i prop. 1985/86:115 att överskridanden av den tillåtna hastighetenmed mer än 30 kilometer eller med eller merutanför skolor etc. är av den art alt återkallelse normalt bör ske. Enligt 22§ KL krävs som nämnts efter förslag i den nämnda propositionen atl detföreligger synnerliga skäl för att vaming skall få meddelas i stället för återkallelsevid avsevärda hastighetsöverskridanden. påpekades emellertid i propositionenatt man trots detta inte skall avstå från att göra en med hänsyn tillomständigheterna nyanserad bedömning. 2.2 'Utredningen . 1direktiven till körkortsutredningen konstaterades bl. a. att alltför , iblandmer än , förflyter mellan en trafikförseelse och ett körkortsingripande.Mot bakgrund härav skulle utredningen undersöka fömtsättningarna och formernaför omedelbara körkortsingripanden mot förare som inte följer väsentligatrafikregler. Ibetänkandet konstaterar utredningen att möjlighet att omhänderta körkort i främst vid fall av grov vårdslöshet i trafik och påverkan av alkohol. Detfinns emellertid enligt utredningen andra tillfällen då en körkortshavarebrustit så allvarligt i omdöme eller hänsyn att hans körkortsinnehavomedelbart bör ifrågasättas. Som exempel nämns allvarliga haslighetsöverträdelser,körning mot rött ljus, underlåtenhet alt iaktta stopplikt eller omkörning påeller strax före ett övergångsställe. Utredningenhar mol denna bakgrund undersökt fömtsättningarna för att utvidga möjligheternatill körkortsingripanden mot förare som bryter mot vissa väsentligatrafikregler. Enligt utredningen har därvid två huvudalternativ framträtt. Ettalternativ skulle kunna vara att bibehålla institulel omhändertagande avkörkort i sin nuvarande form men påskynda återkalldseförfarandet genom att deallmänna ombuden ges praktiska förutsättningar att snabbare ansöka ominterimistisk återkallelse. Ett annat alternativ skulle kunna vara alt utvidgaomhändertagandeinstitulet till att avse även andra fall som med storsannolikhet kan komma att medföra slutlig återkallelse av körkortet. Därvidskulle körkortshandlingen omhändertas och föraren skulle antingenhelt förlora behörigheten att framföra fordonet eller trots omhändertagandetav körkortshandlingen kunna behålla behörigheten att framföra fordon en vissbegränsad lid. Utredningenkonstaterar därefter all del föreskrivs att körkort skallåterkallas interimistiskt om det på sannolika skäl kan antas att det slutligtkommer all återkallas. Det kan enligt utredningen ifrågasättas om inteinterimistisk återkallelse skulle kunna användas i större omfattning än somför närvarande sker. Snabbheten i systemet är emellertid beroende av en radolika faktorer som hänför sig till polisens, de allmänna ombudens ochlänsrätternas hantering av ärendet, liksom till möjligheten att delge denbeslutet rör. För atl undvika oacceptabelt långa processtider skulle del varaönskvärt att ge de allmänna ombuden förutsättningar att snabbare kunna ansökaom interimistisk återkallelse till länsrätten. Enligt utredningen skulle mangenom åtgärder av detta slag emellertid endast nå marginella tidsvinster. Istället förordar utredningen ett utvidgat omhändertagandesystem. I ett sådantsystem framstår del enligt utredningen som naturligt att de regelöverträdelser,som bedöms så allvarliga att återkallelse skall ske, också skall föranleda ettomedelbart omhändertagande av körkortet. Om det på sannolika skäl kan antas altkörkortet kommer atl slutligt återkallas skulle således fömtsättning föromhändertagandebeslut föreligga. Enligt utredningens uppfattning talar bärandeskäl för atl omhändertagandeinstitutet börutvidgas lill att omfatta alla de fall av körkortsåterkalldse som avses i Prop.1988/89: 134 16 §1-7 KL. Föratt man skall undvika stötande konsekvenser föreslår utredningen att polisen,om det finns särskilda skäl, ges möjlighet att i samband med omhändertagandetutfärda ett tillfälligt medgivande att köra under en viss kortare tid.Utredningen påpekar vidare att det är angeläget att omhändertagandebeslutetsnarast möjligt kan underkastas en förnyad prövning av allmänna ombudei ochlänsrätten. Beslutet bör därför sändas till förbedömning av om ansökan om interimistisk återkallelse skall göras eller omkörkortet skall återställas. Det påpekas därvid som särskilt viktigt attpolisens utredning är så utförlig som möjligt eftersom den kommer alt ligga tillgrund för allmänna ombudets beslut. Utredningen betonar också att ett utvidgat omhändertagandeinstilutställer högre krav på kunskaper och omdöme hos den som verkställer omhändertagandet,dvs. vanligtvis den enskilde polismannen. Särskild utbildning bör därför kommatill stånd. Utredningenbehandlar också bestämmelsen i 22 § andra stycket KL att den som gjort sigskyldig till rallonyklerhet, men inte haft en blodalkoholhalt som uppgår till0,, får meddelas varning i stället för återkallelse omomständigheterna är mildrande. Enligt utredningen finns det inget bärande skälför varför den som haft en blodalkoholhalt mellan 0,5 och skallsärbehandlas. Utredningen förordar därför att den särskilda möjligheten attmeddela varning i dessa fall tas bort. Det ter sig enligt utredningen mestnaturligt att betrakta de rattonyktra som en grupp. För hela denna grupp bördärvid enligt utredningens mening varning i stället för återkallelse kunnameddelas endast om det föreligger synnerliga skäl. 2.2.2Nytt körkort efter trafiknykterhetsbrott m. m. Förden som dömts för trafiknykterhetsbrott gäller i princip sarnma krav för att fåtillbaka körkortet som när någon får körkort. a. att körkort får utfärdas endast om den sökande har ett gällandekörkortstillstånd. Körkortstillstånd meddelas av . Tillstånd fårmeddelas endast den som med hänsyn till sina personliga och medicinskaförhållanden kan anses lämplig som förare av körkortspliktigt fordon. Vidprövningen av de personliga förhållandena skall särskilt beaktas bl. a. omsökanden är känd för elt nyktert levnadssätt (7 § KL). Bedömningen avskötsamhet i nykterhetshänseende görs såväl för förstagångssö-kandena som fördem, vars körkort har återkallats, i normalfallet genom en kontroll i person-och belastningsregistret samt körkortsregistret. Utredningentar i sitt betänkande upp frågan om förutsättningarna för körkortstillståndefter trafiknykterhetsbrott. Utredningen konstaterar därvid bl. a. alt onyklerheti trafiken och konsekvenserna härav allmänt anses vara det största enskildatrafiksäkerhetsproblemet . En betydande del av dem som gör sig skyldiga lilltrafiknykterhetsbrott får enligt utredningen anses vara mer eller mindreberoende av alkohol. Detta gäller i synnerhet förare som gjort sig skyldiga tillrattfylleri, dvs. i allmänhet de som haft en blodalkoholhalt av 1,5promille eller mera. Vidare sägs i betänkandet Prop. 1988/89:134 att deterfarenhetsmässigt är möjligt att diagnostisera och identifiera minst 95 procentav dem som är alkoholberoende genom användning av medicinska och psykologiskaprov. Utredningenkonstaterar vidare att lämplighetsprövningen efter återkallelse på grund av trafiknykterhetsbrotti flertalet fall inskränker sig till en kontroll i körkortsregistret.Kontrollen består i att se efter om sökanden begått nya brott eller blivitomhändertagen enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Vidare genomgås en hälsodeklaration och i vissa fall elt läkarintyg. Drygthälften av länsstyrelserna begär in utredning från socialnämnden efter återkallelsepå gmnd av opålitlighet i nykterhetshänseende. Några få länsstyrelser begärregelbundet in sådan utredning också efter återkallelse på gmnd av trafiknykterhetsbrottmedan några få andra länsstyrelser tar in utredning från socialnämnden endastom blodalkoholhalten varit hög eller om det varit fråga om upprepade trafiknykterhetsbrott. Motbakgrund av det anförda föreslår utredningen att det införs regler som åläggerden som tidigare dömts för trafiknykterhetsbrott att, när han på nytt ansökerom körkortstillstånd, själv visa att han uppfyller KL:s krav på ett nyktertlevnadssätt. Detta bör ske genom att det sätts som villkor för körkortstillståndetatt sökanden, efter spärrtidens utgång, företer en utredning innefattandeblod- och psykologtest som visar att han motsvarar dessa krav. 2.2.3Frågor av administrativ karaktär Utredningentar vidare upp vissa frågor i anslutning till körkortsmyndigheternas behov avmedicinsk information om körkortshavare och körkortssökande. a. på vikten av att myndigheterna, för att kunna bedöma om en körkortshavareeller en körkortssökande med hänsyn till sina medicinska förhållanden kan anseslämplig som förare, kan behöva få tillgång till uppgifter om enskildashälsotillstånd, exempelvis i form av innehållet i patientjournaler. För dennatyp av uppgifter gäller inom den allmänna hälso- och sjukvården sekretessenligt 7 kap. I § sekretesslagen (1980:100). Detta sekretesskydd bryts inte avden annars generellt giltiga regeln i 14 kap. 3§ sekretesslagen, att en sekretessbelagduppgift får lämnas till annan myndighet om myndighetsintresset uppenbart harföreträde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Ävenför patientjournaler i den enskilda vården gäller förbud att röja uppgifterenligt lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. (tillsynslagen). 188 § KF föreskrivs att en läkare, som vid undersökning av en körkortshavarefinner att denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig att inneha körkort,skall anmäla detta förhållande till vederbörande länsstyrelse. Innan anmälangörs skall körkortshavaren underrättas. Dock behöver anmälan inte göras om körkortshavarenföljer läkarens anvisning att avstå från all föra körkortsplikliga fordon. Utredningenkonstaterar sammanfattningsvis att sjukvårdssekretessen 16 när det gällerkörkortsfrågor inte kan brytas i andra fall än då 88 § KF eller Prop.1988/89:134 reglerna i tillsynslagen medger det, om man inte anser sig kunnaförutsätta att den enskilde lämnat ett tyst medgivande till att körkorlsmyndighetenfår tillgång till exempelvis de handlingar som ligger till gmnd för ett läkarintyg.Utredningen ifrågasätter om inte underrättelseskyldigheten enligt 88 § KFborde vara föreskriven i lag, eftersom det rör sig om åliggande för en enskildi förhållande till det allmänna. Vidare konstaterar utredningen att det tordekrävas ett lagstöd, som inte finns, om körkortsmyndigheterna ochde till länsstyrelserna knutna konsultläkarna skall kunna få tillgång tillpatientjournalhandlingar m. m. beträffande körkortssökande eller körkortshavare. Utredningenföreslår mot den angivna bakgrunden dels att nuvarande 88 § KF flyttas till KLoch dels att en ny bestämmelse införs i KL av innebörd att konsultläkare vidprövning av mål eller ärende där fråga förekommer om körkortssökandes eller körkortshavareshälsotillstånd på begäran skall ges tillgång till palientjournalhandlingar m. m. Vadgäller frågan om omhändertagande av körkort kan sammanfattningsvis konstaterasatl cirka en tredjedel av remissinstanserna har godtagit utredningens förslagmedan lika många har avstyrkt det. Den åierstående tredjedelen har förklaratsig till viss del kunna acceptera förslaget. Kritiken går i huvudsak ut på attdet föreslagna systemet brister vad avser rättssäkerheten. Man pekar bl. a. påsvårigheten för polisen att på platsen för ett ingripande kunna avgöra om denaktuella förseelsen kommer alt leda till återkallelse av körkortet eller endasten varning. Flera remissinstanser hävdar också att olika åtgärder inom detrådande systemets ram kan vidtas för all påskynda processen vidkörkortsingripanden. Attvarning skall kunna meddelas vid rattonykterhet endast om det föreliggersynnerliga skäl tillstyrks av de flesta remissinstansema. I fyra remissvaravstyrks förslaget helt. Utredningensförslag om att den, som efler körkortsåterkalldse på grund av trafiknykterhetsbrottånyo ansöker om körkortstillstånd, skall visa sig vara fri från alkoholberoendetillstyrks helt eller delvis av flertalet remissinstanser. De medicinskainstanserna och VTI har dock vissa invändningar mot förslaget. Invändningarnabestår i att blodprov och psykologiska test varken var för sig ellertillsammans har den höga grad av tillförlitlighet som bör ställas på ett urvalsinstmmentav nu aktuellt slag. En generell invändning från huvuddelen avremissinstanserna är att förfarandet vid den särskilda lämplighetsprövningenbör anges mer utförligt i författningstext än vad utredningen föreslagit.Vidare anser och kammarrätten i att den särskilda lämplighetsprövningenockså bör omfatta den som fått sitt körkort återkallat på grund av opålitligheti nykterhetshänseende. Några remissinstanser framhåller att den föreslagnauppföljningskontrollen också skall avse dem som dömts för rattonykterhet. Förslagetom alt länsstyrelsernas konsullläkare skall få tillgång till de 17 2 1988/89. patientjournaler m.m., sombehövs i samband med prövning av körkorts- Prop. 1988/89:134 ärenden,tillstyrks av flertalet remissinstanser. och SverigesAdvokatsamfund avstyrker emellertid förslaget. ifrågasätter omdet inte vore bättre att i tillsynslagen gavs rätt att infordrahandlingar, medan läkaresällskapet anser behov av någon förändring inteföreligga, bl.a. eftersom läkarintyg i allmänhet torde ge tillräckligupplysning och i annat fall kan införskaffa materialet ifråga. Överförandetav bestämmelsen i nuvarande 88 § KF till KL tillstyrks genomgående. Endast enremissinstans avstyrker delta förslag. 3.1 Snabbare körkortsingripanden m. m. Trafiksäkerhetsarbeteti har i ett internationellt perspektiv varit framgångsrikt. Iförhållande till befolkningsstorlek och antalet bilar intar vårt landtillsammans med , och en ledande ställning i fråga omtrafiksäkerhet. Detta hindrar inte att arbetet för en ännu bättre säkerhet itrafiken ständigt måste pågå. Detta är inte minst viktigt därför att trafikenpå våra vägar, räknat , ökar. Till detta kommer att detårligen tillförs ca 130000 nya körkortshavare. Denökande biltrafiken medför att det måste ställas allt större krav på förarna föratt olycksutvecklingen skall kunna hållas tillbaka. Även om det är svårt atträtt bedöma orsakerna till trafikolyckor, bl. a. därför att olika faktorer oftasamverkar, står det ändå klart att en övervägande del av dessa har sin grund iett felaktigt förarbeleende. Därmed träder också frågan om samhälletsreaktioner på överträdelser av trafikreglerna i förgmnden. Utantvekan är rätten att köra bil för många människor av avgörande betydelse förderas möjligheter till försörjning och för att över huvud taget kunna fungeranormalt i det moderna samhället. Att ha körkort är emellertid inte enrättighet som tillkommer envar. Av trafiksäkerhetsskäl är det nödvändigt altden som inte klarar de krav som måste ställas på föraren av körkortspliktiga fordoninte heller skall ha körkort. Till dessa krav hör naturligtvis de rent fysiskaoch medicinska förutsättningarna hos individen och hans eller hennes förmågaatt räll manövrera fordonet. Dit hör också kunskap om och respekt för gällandetrafikregler. En aldrig så skicklig förare som inte respekterar trafikreglernautgör en klar trafiksäkerhetsrisk. Dethar ofta betonats att en körkortsåterkalldse är att se som en trafiksäkerhetsåtgärdoch inte som ett "straff'. Del finns emellertid anledning att framhållaatt den distinktionen inte bör tillmätas alltför stor betydelse. Ett ålagtbötesstraff för en trafikförseelse har till syfte att förmå föraren att i fortsättningenrätta sig efter trafikreglerna och främjar därmed trafiksäkerheten. Denpåföljd som en körkortsåterkalldse på viss utgör har kommit attfylla samma funktion. I praxis står vid återkallelse spärrtidens längd i proportion lillöverträdelsens svårhetsgrad på samma sätt som straffet. Onekligen står alltså en körkortsåterkalldseeller annan körkortsreaktion i syfte att förmå körkortshavaren att respekteratrafikreglerna brottspåföljderna nära. Jag tror i alla händelser atlallmänheten uppfattar saken på del sättet. Det är bl.a. därförviktigt att en återkallelse som har sin grund i en överträdelse avtrafikreglerna kommer så snabbt som möjligt efter överträdelsen. För den sområkar ut för ett körkortsingripande minskar naturiigtvis förståelsen föringripandet ju som förflyter från förseelsen, under vilken körkortshavarenkanske kört klanderfritt. De förslag om vidgademöjligheter till omhändertagande av körkortet som jag nu lägger framskall ses mot denna bakgrund. Förslagen utgör ett led i strävandena attåstadkomma en bättre efterlevnad av trafikreglerna, inte minst när det gällerallvarliga hastighetsöverskridanden och andra brott mot regler som ärväsentliga för trafiksäkerheten. 3.1.2Omhändertagande och därmed sammanhängande frågor Mittförslag: Möjligheterna till omhändertagande av körkort utvidgas vid brott motfrån trafiksäkerhetssynpunkt väsentliga regler. Redan återkallade körkort skallalltid kunna las om hand av polisen. Återkallelse tills vidare av omhändertagnakörkort beslutas av länsrätt utan medverkan av nämndemän. Utredningensförslag innefattar vad jag här har förordat. Utredningens förslag innebäremellertid därutöver dels att omhändertagande skall kunna ske i andra fall somavses i 16 § 1 7 KL om det finns sannolika skäl för att körkortet skall kommaatt återkallas, dels att vid rattonykterhet varning skall kunna meddelas istället för återkallelse endast om del föreligger synnerliga skäl. Remissinstanserna:Cirka en tredjedel av remissinstanserna har godtagit utredningens förslag medanlika många har avstyrkt det. Ytterligare cirka en tredjedel har förklarat sig tillviss del acceptera förslaget. Kritiken mot förslaget går i huvudsak ut på att eltsnabbare och mer rättssäkert körkortsingripande kan ske genom olika åtgärderinom det nuvarande systemets ram. Man pekar därvid bl.a. på svårigheten förpolisen att på platsen kunna avgöra om en aktuell förseelse kommer att medföra återkallelseeller varning. Skälenfor mitt förslag: Ett körkortsingripande torde i många fall utgöra den reaktionpå en trafikförseelse, som får den kraftigaste trafiksäkerhetsfrämjandeeffekten. För att ett körkorlsingripande skall vara maximalt verkningsfullt ärdet emellertid väsentligt att ingripandel görs efter delfelaktiga beteendet. Utredningenkonstaterar alt snabbare körkortsingripanden kan åstad- kommas på i huvudsak tvåsätt. Antingen kan den nuvarande lagstiftning- Prop. 1988/89:134 en i stortsett bibehållas men återkalldseförfarandet genom olika åtgärder påskyndas ellerockså kan lagstiftningen ändras så att körkort kan omhändertas i betydligtstörre utsträckning än . Utredningen har valt det senarealternativet med motiveringen att de tidsvinster som kan göras inom ramen fördet nuvarande systemet torde vara marginella. Somjag berörde har utredningens förslag utsatts för kritik av mångaremissinstanser. Sålunda har inte någon av de hörda åtta domstolarna ansettsig kunna helt tillstyrka den av utredningen förordade lösningen att medgeomedelbart omhändertagande av körkort i samtliga de fall som avses i 16 § 17KL. I många av dessa situationer förekommer visserligen ofta återkallelser, menäven varningar är vanliga. Det framhålls också att det i allmänhet inte säkertkan bedömas om återkallelse skall ske förrän målet är fardigberett. Fleraremissinstanser anser att man, om man vill bibehålla nuvarande rällssäkerhelsnivåvid omhändertagandena, bör begränsa en eventuell utvidgning till fall dåvarning kan komma i fråga endast om det föreligger synnerliga skäl. Dettagäller enligt 22 § första stycket KL vid avsevärdahastighetsöverträdelser. - Utredningen har föreslagit en ändring så att ävenvid samtliga fall av rattonykterhet skulle synnerliga skäl krävas för varning.1 dag får varning meddelas vid promillehalter mellan 0,5 och 0,8 redan dåomständigheterna är mildrande. Somjag tidigare antytt upplevs ett körkortsingripande ofta som en långt kraftigarereaktion än exempelvis ett bötesstraff. Den skada, som ett felaktigtomhändertagande av ett körkort kan medföra, är knappast möjlig att rätta till iefterhand. Det finns därför enligt min uppfattning skäl att ställa höga krav pårättssäkerheten vid hanteringen av frågor som rör körkortsåterkallelser. Föregen del finner jag, i likhet med åtskilliga remissinstanser, att enutvidgning av omhändertagandemöjligheterna till att omfatta alla de i 16 § 17KL avsedda fallen inte är förenlig med dessa rättssäkerhetskrav. Åtskilligaremissinstanser har som jag nämnde pekat på skillnaden mellan sådanaförseelser, för vilka varning kan meddelas i stället för återkallelse endast omdet föreligger synnerliga skäl, och övriga återkalld-segrunder. Utrymmet förskiftande bedömningar är väsentligt reducerat i det förra fallet, dvs. förnärvarande vad gäller grövre hastighetsöverträdelser. Detta beror även på attsjälva brottet i allmänhet registreras med tekniska hjälpmedel på sådant sättatt tveksamhet om exempelvis överträdelsens svårhetsgrad sällan uppslår.Vidare leder i enlighet med fast praxis vissa hastighetsöverskridandenregelmässigt till återkallelse oberoende av vilka andra omständigheter somförelegat i det enskilda fallet. Utrymmet för skönsmässiga bedömningar äralltså mycket litet. Detsagda talar för att man inte går längre än till en utvidgning av möjligheterna till omhändertagande vid avsevärda hastighels- överträdelser. För egen del menar jag emellertid att det knappast skulle vara konsekvent att begränsa möjligheterna till omhändertagande till just sådana fall. Den omständigheten atl del vid överträdelser av andra för trafiksäkerheten väsentliga regler inte med lika stor säkerhet kan fömtsä- gas huruvida körkortet kommer att återkallas eller inte, bör inte hindra ett 20 ingripande i defall då sannolikheten för en återkallelse är Prop. 1988/89: 134 tillräckligt slor.Är den aktuella förseelsen så allvarlig, att den med hög grad av sannolikhetkommer atl medföra körkortsåterkalldse även för en i trafiksammanhang tidigareostraffad förare, är det rimligt att körkortet kan tas om hand på platsen.Givetvis kan möjligheten till omhändertagande i andra fall som avses i 16 § 4KL än hastighetsöverträdelser medföra en del bedömningssvårigheter för denbeslutande myndigheten. Betydelsen av sådana svårigheter bör dock inteöverdrivas. Vid tvekan kan ju myndigheten alltid avstå från att göra ettomedelbart ingripande. Påannal sätt förhåller det sig när det gäller överträdelser i fall som avses i I6§3 KL, dvs. I dessa fall krävs att den beslutandemyndigheten har tillgång till anteckningar i körkortsregistret om tidigareförseelser. Bedömningen i körkortsmålet påverkas också ofta av faktorer somtiden mellan överträdelserna, körkortshavarens körvana och körkortsbehov ochandra omständigheter som inte gäma kan vägas samman på platsen för ett polisingripande. Jaganser inte heller att det finns tillräcklig anledning att utvidga möjligheten tillomhändertagande i fall som avses i 16 § 2 KL (smitning), 16 § 5 (allmänopålitlighet i nykterhetshänseende) eller 16 § 6 (annat brott än trafikbrott). Äveni dessa fall kan bedömningen av om körkortet skall återkallas eller inte merasällan göras ulan närmare utredning. Närdet gäller fall som avses i 16 § I KL, dvs. misstanke om rattfylleri ellerrattonykterhet, har utredningen föreslagit att den nuvarande möjligheten attunderlåta omhändertagande i fall då alkoholkoncentrationen i blodet inte kanantas ha uppgått till tas bort. Bestämmelserna härom i 23 § andrastycket andra meningen KL har samband med bestämmelsen i 22 § andra stycket KLom att varning får meddelas i stället för återkallelse omalkoholkoncentrationen inte uppgick till och omständigheterna ärmildrande. Som nämnts har utredningen vidare föreslagit att varning idessa fall skall få meddelas endast vid synnerliga skäl.