prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Enligt materielverket ger denna motivering (s. 274) inte stöd för att någon änd ring i förhållande till i praxis tillämpade reklamalionsfrisler varit avsedd. En köpare med stor organisation och långa beslutsvägar har ofta inte möjlighet att reklamera . Den som observerat felet har kanske inte befogenhet all avsända reklamation. Just det faktum 136 att köparen ärnäringsidkare/myndighet med omfattande upphandling kan Prop. 1988/89:76innebära viss försening av reklamationen. Vid många köp finns inte heller Bilaga 3 några egentliga skäl lill att kräva snabb reklamation. Materielverkettillstyrker förslaget men finner inte all det torde medföra någon förlängningav reklamationsfristen ulan att det markeras. 34§ Enligt lagrummet skall köparen reklamera "utan oskäligt uppehåll"om han inte skall gå föriustig sin rätt att åberopa ett fel i varan. Motsvarandetidsfrist betecknas i förslaget lill konsumentköplag (20 §) "inom skäligtid". Även om det som arbetsgruppen menar kan föreligga någon valörskillnadmellan uttryckssätten vill ifrågasätta om man inte bör använda sammaformulering i båda fallen. Begreppen är ju ändå så allmänt hållna att det finnsmöjlighet att ta hänsyn lill de särskilda omständigheterna (jfr vad som sägs ibelänkandet (s. 274) om tolkningen av "rimlig lid" i de danska ochnorska texterna). Fakullelsslyrelsenhar ingen invändning mot alt reklamationsliden vid fel i 34 § 2 st. utsträckstill . En sådan föriängning är bl.a. påkallad av den utsträckning avreklamationsliden som skett vid konsumenttjänster och som sannolikt kommer altgenomföras avseende konsumentköp, så alt det finns rimliga möjligheter attutöva regressrätten. Närdet gäller undanlag från reklamationskravet anser fakultetsslyrelsen, liksomoch på de grunder som anfördes i dess yttrande över förslaget lillkonsumentköplag , att del inte finns någon anledning att kvalificerasäljarens handlande såsom stridande mot tro och heder. Vetskap om felet börvara tillräckligt för alt felet ej skall vara prekluderat. Reklamationsfristema(34 och 35 §§) Enligt34 § andra stycket får krav på gmnd av fel i varan inte framställas, om intemeddelande om felet har lämnats från del köparen log emot varan.För fel som visar sig eller reklameras först efter utgången av dennatvåårsfrist svarar säljaren inte med mindre han har åtagit sig sådant ansvareller annat följer av 35 §. Enligt den senare paragrafen får köparen utanbegränsning till någon reklamationsfrist åberopa att varan är felaktig, omsäljaren har handlat i strid mot tro och heder. I20 § förslaget till konsumentköplag upptas en motsvarande tvåårigreklamationsfrist. Utöver undantaget för fall då säljaren har handlat i stridmot tro och heder görs emellertid i 21 § förslaget till konsumentköplag ocksåundantag för det fallet att godset är bristfälligt från säkerhetssynpunkt påsådant sätt som anges i 10 § samma förslag, dvs. när det har sålts i strid motvissa förbud eller är så bristfälligt att dess användning medför allvarlig faraför någons liv eller hälsa. Om den tvååriga reklamationsfristen på grund avdessa bestämmelser inte gäller, kommer köparens krav att enligt allmänna reglerpreskriberas först . Undantagetför det fallet att godset är bristfälligt från säkerhetssynpunkt 137 innebär att näringsidkarenvid konsumentköp, dvs. i praktiken detalj- Prop. 1988/89:76 handlaren,riskerar att efter varans avlämnande bli utsatt för krav. Bilaga 3som han inte kan föra vidare bakåt till tidigare säljled, om han inte kanstödja sig på en garanti eller annan utfästelse. Detta förefaller otillfredsställande.Även här synes goda skäl tala för att reglerna i den allmänna köplagensamordnas med bestämmelserna i konsumentköplagen. Beträffandesamordning av de ifrågavarande bestämmelserna kan i övrigt anmärkas, allundanlagsregeln i 35 § andra meningen förslaget till allmän köplag för detfallet att säljaren har handlat grovt vårdslöst inte har fått någonmotsvarighet i förslaget till konsumentköplag. bör uppenbarligen rättastill. §§ Bestämmelserna om reklamation är i förslaget spridda på ett antalolika stadganden (34 § för allmän reklamation, 37 § för avhjälpande av fel och"omleverans",41 § 2 st. för hävning). Detta leder till brist påöverskådlighet. Man frågar varför det i 37 § sägs att krav på avhjälpande ochomleverans skall ske "i samband med att han reklamerar eller inom skäligtid därefter", medan hävning skall ske "inom skälig tid" (41 § 3st.). Varför räcker det inte att även för krav på avhjälpande eller omleveransföreskriva att kravet skall ske inom skälig tid? Den enda förklaring som jaghar kunnat finna är att man ulan att reflektera har skrivit av FN- konventionen(se art. 46 (3) saml 49 (2) (b)). 34§ Förbundet anser att en preskriptionstid av för felreklamationer äralltför generöst tilltagen för åtskilliga vamslag. En sådan preskriptionstidkan enligt förbundets mening leda till onödiga prishöjningar frånleverantörerna. En ettårig allmän preskriptionstid är att föredra. Möjlighetfinns ju för parterna att förhandla fram längre preskriptionstider i de falldet är påkallat. Påföljdera v fel i varan Arbetsgruppensförslag lill påföljdssystem vid fel i varan (32-45 §§) bygger i alltväsentligt på nuvarande rätt med bl. a. de tilläggen att säljarens rätt tillsjälvrätlelse vidgas, att sättet för beräkning av prisavdrag anges, attavhjälpande och omleverans införs som metoder alt komma tillrätta med problemsamt att köparens meddelande "om felet" skall ske "utan oskäligtuppehåll". LRF utgår från att meddelande om felet "utan oskäligt uppehåll"måste relateras lill köparens praktiska möjligheteratt inom ange hurfelet är eller hur det visar sig. Enligt34 § 2 st. är reklamationsliden i stället för som för närva rande . LRF noterar all de allra flesta standardavtal innehåller en ettårsregel på denna punkt. Det är konsumenlköprättens tvåårsregel som här utgjort förebild. LRF kan vid övervägande av förslagels olika aspekter och köpar-/säljarrelationerna i allmänhet dock godta en tvåårsregel. Den na bör emellertid inte gälla då säljaren förfarit grovt vårdslöst. Friskriv ningar av grov vårdslöshet anses allmänt oskäliga. 34§ Första stycket Bilaga 3 Samfundetfinner första meningen innehålla endast en självklarhet (bortsett möjligtvisfrån definitionen av "reklamera"). Del lär inte vara möjligt förköparen att åberopa all varan är felaktig utan all lämna säljaren ettmeddelande om felet. Sakinnehållet i första stycket är inte heller att säljarenskall lämna ett meddelande om felet, om han vill åberopa alt varan är felaktig,utan den tid inom vilken meddelandet skall lämnas. Första och andra meningenkan därför med fördel skrivas ihop på sätt skett i det norska förslaget. Samfundetanser att tiden skall räknas från del godset är avlämnat, inte från del köparenhar mottagit godset, vilket han illojalt kan dröja med under ganska lång tid.Det är en fördel om tidpunkten kunde samordnas med tidpunkten för faransövergång. 34§ Paragrafen gäller köparens skyldighet att lämna säljaren meddelande om fel ivaran (reklamera). Sådanreklamation skall enligt förslaget ske "utan oskäligt uppehåll".Organisationerna har, med hänsyn till vad som förekommer i motiveringen bl. a.om att hänsyn skall tas till vem som är köpare, inget att erinra mot dennabestämning av reklamationstiden. Enligtparagrafens andra stycke anges den absoluta reklamationsfristen till motnuvarande . Arbetsgruppen har enligt vår mening inte presenterattillräckliga skäl för denna förlängning. Organisationernahar i remissyttranden över bl. a. det svenska köplagsförslaget 1976 ochförslaget till konsumentköplag 1984 framhållit all en förlängning, förutomprishöjningar, leder lill att aklsamma köpare i större utsträckning får bidragatill kostnader som de mindre aktsamma köparna förorsakar. Vidare försvåras enönskvärd differentiering av garantitiderna mellan olika slag av produkter.Visserligen kan sägas att det genom avtal går alt inskränka garantitiden, menförekomsten av olika tider i avtal och köplag skulle medföra en svåröverskådligordning. Preskriptionstideni förekommande standardavtal är normall . Den allmänna köplagens uppgiftbör vara att i största möjliga utsträckning ange vad som är brukligt påmarknaden. Avdessa skäl är organisationerna negativa till en tvåårig preskriptionstid. Paragraf34 anger all köparen är skyldig att lämna meddelande om felet (reklamera) omhan vill åberopa att varan är felaktig. Uttrycket"reklamation" ger i allmänt språkbruk den uppfattningen att del är tillräckligt att ange att en produkt är felaktig och inte på vilket sätt varan är felaktig. Denna distinktion stämmer icke med motiven lill föreva rande paragraf Tvärtom anges att del fömtsättes att köparen inte bara allmänt klagar på varan eller helt allmänt säger att den är behäftad med fel. Han skall också på etteller annat sätt ange hurdant felet är eller åtminsto- Prop. 1988/89: 76 ne hur felet visar sig. Detär därför olämpligt all inom parentes ange meddelandet om felet såsomreklamation. Imånga fall är det svårt för en köpare all ulan oskäligt uppehåll ange feletsart, eftersom detta ofta kan vara av komplicerad natur. Orsaken lill felels artkan kräva noggrann undersökning och även anlitande av teknisk expertis. Del ärdärför rimligt all en neutral reklamation med angivande av att varan ärfelaktig är tillfyllest. Har sådant meddelande lämnats inom skälig tid skallköparen äga rätt alt inom den tid som behövs anlita expertis för att klargörafelets art och omfattning. Omförslaget genomförs såsom del är utformat, nämligen att det inte räcker medneutral reklamation, anser organisationerna att det är nödvändigt attbestämmelsen ändras på så sätt att det uttryckligen anges att meddelande om felavser felets art och omfattning. 35§ Någon motsvarighet till bestämmelsen i andra stycket om preskriptionsgenombrottvid grov vårdslöshet från säljarens sida finns inte i förslaget lillkonsumentköplag, förmodligen på grund av att detta bygger på en äldre versionav köplagstexlen. Förslagen bör koordineras. 35§ Samfundet hänvisar lill punkt 8 i "Allmänna synpunkter" (avsnitt4).' Enligt35:e paragrafen kan en köpare åberopa reklamation efter ivåårsli-dens utgång,om säljaren handlat i strid mot tro och heder. Dock äger köparen ej räll attåberopa att varan är felaktig efter två-årstiden, öm säljaren har handlat grovtvårdslöst. Åandra sidan äger köparen räll alt häva köpel utan iakttagande av tidsbegreppetinom skälig tid, då säljaren förfarit grovt vårdslöst eller vid avhjälpande avfel framställa sådant krav gentemot säljaren, även om köparen inte iakttagittidsfristen inom skälig tid, om säljaren handlat grovt vårdslöst. Organisationernaanser inte det vara befogat att reklamationsfristen skall vara gällande,då säljaren typiskt sett förfarit grovt vårdslöst. Reklamationsliden bör varautsträckt på samma sätt som vid handlande i strid mot tro och heder.Organisationerna anser all motiv saknas för att ha ett skyddsnät gentemotsäljaren vid grovt vårdslöst handlande. Delkan erinras om att avtalsklausuler som innebär friskrivning från grovvårdslöshet anses oskäliga. Den i belänkandet föreslagnareklama-tionsfristregeln är inte väl förenlig med denna princip. Organisationernaansluter sig därför till det finska förslaget som har motsvarande undantag för grov vårdslöshet såväl vid reklamation som vid Ivå-årsfristen. 36 § Prop. .. . . .. 36§ Enligt gällande räll förekommer inte någon skyldighet för säljare allavhjälpa fel i en vara. Den ordning som föreslås i 36 § 1 st. innebär alltså ennyhet för svensk rätt. Tingsrätten anser att införandet av denna räll förköparen är ägnat alt komplicera affärsförhållandena utan motsvarande nytta.Komplikationen består främst i svårigheten för parterna att på ett enkelt sättkunna avgöra huruvida ett avhjälpande kan ske utan att förorsaka säljarenoskälig kostnad eller olägenhet. Därtillkommer att en köpare knappast kan ha något intresse av att utnyttja en regel avdetta slag. Normalt torde nämligen en köpare, som vill få felet avhjälpt avsäljaren, kunna få sitt intresse tillgodosett genom att förklara för säljarenall han avser all utnyttja övriga felpåföljder som slår lill buds om ett avhjälpandeinte sker. Skulle säljaren trots della vägra rättelse bör det ligga i köparensintresse att utnyttja gängse felpåföljder, eftersom ett med tvång ulförtavhjälpande medför tidsutdräkt och kanske också ger upphov till framlidadiskussioner om avhjälpandet har skett på ett godtagbart sätt. Idella sammanhang finns anledning att erinra om de svårigheter som i allmänhetär förenade med att få till stånd ett avhjälpande genom exekutiva åtgärder.Möjligheten att genom vitesföreläggande tvinga fram ett avhjälpande finnsvisserligen formellt sett men i fråga om tekniskt komplicerade fel torde detofta finnas utrymme för tvekan huruvida felet har avhjälpts på ett korrektsätt. Inte heller den yttersta konsekvensen av regeln, den tvångsmässigauppfyllelsen av förpliktelsen, kan sålunda förväntas bli problemfri. Denenda gång då en sådan regel har någon avgjord fördel är det förhållandevissällsynta fallet att endast säljaren är kapabel all rätta till den felaktigavaran och ingen annan reaktionsmöjlighet står köparen till buds. Om dellaskulle kunna tänkas inträffa torde förhållandel kunna förutses av köparen vidköpslutet och denne får då i avtalet försäkra sig om rätlen all få fel i varanavhjälpt av säljaren. Avhjälpande och omleverans (36 §) 1förslaget övervägs inte närmare följderna av ett åsidosättande av skyldighetenatt avhjälpa fel och hur en sådan skyldighet kan framtvingas genom exekution.Civilförvaltningen anser all detta är en brist i förslaget och all dessa frågorbör utredas närmare innan lagstiftning sker. 1 övrigt anser civilförvaltningenpå skäl som professor anfört i sitt yttrande att skyldigheten attavhjälpa fel bör begränsas på sätt Hjerner föreslagit. I36 § 1 st. andra raden uppställes villkoret "... om avhjälpande kan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet för säljaren". Formuleringen kan ge anledning till tvekan, huruvida "oskälig" är hänförligt till även"olägen het". Av kommentaren (s. 277), där det talas om "bedömningen avhuruvi da omkostnaderna och olägenheterna för säljaren är oskäliga", ger vid handen att lagstiftarens mening är, att även olägenhet skall vara oskälig för att få åberopas. Detta bör tydligt framgå av själva lagtexten, för att inte 141 framlida läsare skallbibringas föreställningen, att varje olägenhet för sälja- Prop. 1988/89:76ren frilar denne från skyldighet att avhjälpa fel. Det kan ske genom all Bilaga 3 antingen i texten framför även ordet "olägenhet" inskjuts"oskälig" eller genom att ändra texten till "utan att vare sigkostnad eller annan olägenhet är oskälig för säljaren" eller möjligengenom att framför "olägenhet" inskjutes "väsentlig". Närfel uppkommit, kan det bli fråga om att återsända varan lill säljaren föravhjälpande. Av lagtexten framgår inte, vem som bär risken för skador på varanunder eventuell nedmonlering, emballering och transport dels lill säljaren ochdels åter lill köparen. Utredningen behandlar inte den frågan. Vem bär ansvaretom fel i en leverans tvingar köparen alt t. ex. nedmonte-ra en felaktig detaljför att återsända detaljen (varan) till säljaren, och skada uppkommer i sambandmed nedmonteringen. Vilken inverkan har köparens agerande på ansvaret för sådanskada och vem som skall bära risken för skada som uppkommer av våda under dentid varan är i köparens besittning? anser att denna fråga börövervägas i samband med lagstiftningsarbetet. Köparenhar enligt 43 § KöpL en vidsträckt rätt all vid leveransavial avvisa godset ochkräva gillt gods. Många stora avtal om serietillverkning torde bedömas somleveransavtal och i många av dessa regleras inte felansvaret särskilt, utanKöpL blir gällande. Detta har för köparna medfört en stark position. Även ominte köparen har någon tanke på att häva köpet innebär rätten att avvisa godsetoch kräva gillt gods en för köparen mycket effektiv påtryckning för att fårättelse. Säljaren står då under hotet att köpet kan komma att hävas om intefelfritt gods levereras utan dröjsmål.' Köparen kan innehålla hela betalningenoch köparen kan även ha rätt att utkräva påföljd för leveransförsening, vilketofta sker genom att vite utkrävs. Eftersomsäljaren om godset avvisas inte får någon betalning blir det för honomangeläget all avhjälpa felet. Säljarenföredrar i många fall alt varan avlämnas och alt antingen prisnedsättning skereller all han får avhjälpa felet. För säljaren kan det kosta mer att avhjälpafelet än att priset reduceras. Reglernaom säljarens skyldighet alt avhjälpa fel i 36 § är, som experten , alltför allmänt hållna. Det borde direkt framgå av lagtexten attprivatpersoner aldrig kan ha en sådan skyldighet. Tveksammare är hur man skallställa sig till en avhjälpningsskyldighet för näringsidkare vid andra avtal äntillverkningsavlal. Visserligen brukar säljare vara avhjälpningsskyldiga även iandra fall enligt förekommande standardavtal, t. ex. NL. 1 praktiken kommer enköpare naturligtvis aldrig att exekutivt kräva att en ovillig säljarenavhjälper felet, utan köparen kommer då all avhjälpa felet själv eller genomtredje man på säljarens bekostnad. Men i så fall kan väl lagtexten utgå ifråndetta. En befogenhet för köparen att avhjälpa fel på säljarens bekostnad kanstadgas utan att den behöver baseras på en primär avhjälpningsskyldighet försäljaren. Även när det gäller 36 § 2 st håller fakultetsslyrelsen medexperten om att bestämmelsen är för allmänt hållen och rentavvilseledande. Det borde på ell enklare sätt framgå att man inte kan kräva ny varanär köpet gäller en bestämd vara. Över huvud tagel finner fakultetsslyrelsenatt Hjerners förslag till 36 § är att föredra. Likaså tillstyrks Hjernerssärskilda yttrande ' m.fl.; Om köp och byte av lös egendom, 1960 s. vadgäller 39 § om alt prisavdrag och avhjälpningsskyldighet inte skall Prop.1988/89:76 förekomma vid auklionsgods(s 408). Vadgäller väsentlighelsbedömningen i 36 och 41 §§ hänvisas lill vad som ovananförts beträffande väsentlighetsbedömningen vid dröjsmål. Bestämmelsen om "omleverans" är rem språkligt oklar, genomatt slutet av satsen: "eller som annars, med hänsyn till varans egenskaperoch till vad parterna måste antas ha förutsatt, inte kan ersättas med någonannan vara" kan sidoordnas antingen med "som har tillverkats särskiltför köparen efter hans anvisningar eller önskemål" eller endast med orden"efter hans anvisningar eller önskemål". Del fordras en jämförelsemed 43 § 1 och 2 st för att förslå att del första alternativet måste vara delavsedda. (Ordet "annars" bidrar till oklarheten.) Motiven nämner inteandra exempel än sådana som hänför sig till tillverkning, och de är därför intetill någon hjälp. Förslagetförefaller väl tillmötesgående mot säljaren då rätten att kräva omleveransutesluts enligt 2 si så snart det är fråga om en specialtillverkad vara. Mankan jämföra denna regel med den i 28 §. Enligt denna får köparen häva köpet aven specialtillverkad vara om hans syfte med köpet är väsentligen förfelat genomdröjsmålet. Varför skulle inte köparen få kräva omleverans av enspecialtillverkad vara om han inte har någon användning för den vara som hanerhållit och det inte skulle innebära någon oskälig kostnad för säljaren attlåta tillverka den nya varan? Lagtexten ger inte något stöd för att delbeträffande specialtillverkad vara har någon relevans om det föreligger"hinder eller missförhållande", något som kanske dock antyds imotiven (s 279). Förslageti 36 § om skyldighet för säljaren att avhjälpa fel om det kan ske utan oskäligkostnad eller olägenhet för säljaren tillstyrkes. Säljaren skall få skälig tidpå sig att tillmötesgå kravet på avhjälpande. LRF ser gärna att motivenkompletteras med exempel på kriterier som skall ligga till grund för beräkningav skälig tid i olika situationer. Samfundetdelar de synpunkter som framförs av Hjerner i del särskilda yttrandet.Samfundet förordar att bestämmelsen utformas enligt de linjer som föreslagitsav Hjerner. Samfundet anser dock, som angivits under "Allmännasynpunkter" ovan i avsnitt att uttryck av typen "får kräva" ärmindre lämpliga. Det av Hjerner föreslagna tredje stycket bör kompletteras medundantag för hinder eller missförhållande som avses i 25 §. Ifråga om säljares reparalionsskyldighet vid fel i godset (se bl. a. s. 180 och den föreslagna 36 §) finns skäl att dela Hjerners skiljaktiga mening. Skyl dighet att avhjälpa fel bör endast åläggas säljaren i fråga om beställnings köp, där själva avtalet förutsätter att säljaren utför arbete av motsvarande slag. Även i sådant fall bör rätten att kräva avhjälpande vara begränsad. Skälenför detta är, som Hjerner utvecklar, att försiktighet bör iakttagas Prop.1988/89:76 vid åläggandet av naturaprestalion. Vidare anser Hjerner delfelaktigt att Bilaga 3 del inte klart framgår av lagtexten att enprivatperson ej kan åläggas reparalionsskyldighet. Även denna åsikt torde hagoda skäl för sig. Somen av de mera väsentliga nyheterna i förhållande till nuvarande köplag föreslårarbetsgruppen en skyldighet för säljaren att avhjälpa fel, om det kan ske utanoskälig kostnad eller olägenhet för säljaren. Avhjälpandesom en metod att komma till rätta med fel i levererade varor har sedan längeförekommit i näringslivet, bl. a. i standardavtal, och organisationernatillstyrker all denna påföljd införs i köplagen. Arbetsgruppens förslag idetta hänseende föranleder dock vissa kommentarer och invändningar. Enligtmotiveringen skall säljaren medges en efter omständigheterna skälig tid atttillmötesgå krav på avhjälpande. Det anges dock inte närmare hur begreppetskälig tid skall tolkas, vilket är en brist. Sådant som produktens ellerfelets komplexitet, förhållanden hos säljaren såsom om han reparerar själveller anlitar någon annan, möjligheterna att erhålla reservdelar m.m., böruttryckligen anges i motiven som sådana faktorer som inverkar på bedömningen avvad som är skälig tid. Enannan omständighet av betydelse vid bedömningen av säljarens skyldighet attavhjälpa fel, som borde framgå av motiven, är vilken slags vara det är frågaom. Beträffande varor som kan köpas på marknaden (fungibell gods) kan ettavhjälpande vara förenat med oskälig kostnad eller olägenhet för säljaren. Avmotiveringen bör också framgå att privatpersoner endast undantagsvis skallkunna åläggas skyldighet att avhjälpa fel. Beträffandebegränsningen av köparens rätt att kräva omleverans beroende på om delföreligger hinder eller missförhållande hänvisas till kommentarerna vid 25 §. Förbundetifrågasätter om inte uttrycket "väsentlig olägenhet" bör användas.Jmft 38 § 1 st. Samfundethänvisar till punkt 8. i "Allmänna synpunkter" (avsnitt 4). Samfundethar ingen erinran mot sakinnehållet i den föreslagna bestämmelsen men reageraräven här mot formen, nämligen att säljaren förbjuds all framställa ett krav,vilket rimligen inte är avsett. Det danska och det norska förslaget har enriktigare utformning. Enligt37:e paragrafen skall köparen om han vill kräva avhjälpande av fel _ eller omleverans meddela säljaren detta i samband med att han reklamerar 144 eller inom skälig tiddärefter. I motiven sidan 280 anges att den lid som Prop. 1988/89: 76 avsesi förevarande stadgande kan typiskt sett vara längre än den tid inom Bilaga3 vilken köparen, enligt 34:e paragrafen, stycket, skall lämna meddelandeom felet. Samtidigtanger motivuttalandena angående reklamation för fel, all utan oskäligt uppehålltypiskt sett är än inom skälig lid. Eftersom motiven redanangivit att inom skälig tid är än utan oskäligt uppehåll skall dettaockså framgå av motivuttalandena på sidan 280. På sidan 280 bör sålunda angesatt den tid som avses i förevarande stycke typiskt sett är längre än den tidinom vilken köparen enligt 34:e paragrafen, 1 :a stycket skall lämna meddelandeom felet. Säljarenbör åläggas att på fråga av köparen omgående ge besked om han går med på altavhjälpa felet eller företa omleverans. 38§ Denna bestämmelse synes, om man sammanställer de båda styckena, vara onödigtklumpigt redigerad.