prop · GC0368 · 1988-12-31 00:00:00 — bemyndigaderegeringen dåvarande chefen för jordbmksde-partementet att utse en särskildutredningsman med uppgift att utreda vissa frågor rörande bestrålning avlivsmedel. Utredningen överlämnade rapporten (SOU 1983:26)Bestrålning av livsmedel? Utredningen har kartlagtoch beskrivit den inverkan av olika slag som bestrålning av livsmedel kan ha påhälsa och arbetsmiljö. I sin rapport tar utredningen inte ställningtill humvida metoden bör användas eller inte, Prop. 1988/89:68 utanredovisar enbart vad som är känt om dess för- och nackdelar. Stor vikt harlagts vid beskrivning av inverkan på människors hälsa. Enligt rapporten är dethelt klart att förtäring av bestrålade livsmedel inte kan medföra några storahälsorisker. Utredningens slutsats motsades inte av någonremissinstans. En redogörelse för rapporten och en sammanfattning avremissyttrandena över denna finns i livsmedelskontrollutredningens betänkande(SOU 1986:25) Kontroll av livsmedel. Rapportenoch remissyttrandena överlämnades till livsmedelskontrollutredningen förövervägande i utredningens arbete. I det nämnda betänkandet föresloglivsmedelskontrollutredningen dels att livsmedelsverket i särskilda fall ochmed stor restriktivitet skall kunna lämna tillstånd till bestrålning avlivsmedel, dels att bestrålade livsmedel skall märkas med uppgift om detta ochatt livsmedelsverket skall utarbeta ett sådant märkningssystem. Motsvarandeordning borde enligt utredningen också gälla för import av bestrålade livsmedel. Utredningenansåg sammanfattningsvis att det generellt sett inte finns något behov av dennametod i . Visserligen tyder allt på att förtäring av bestråladelivsmedel inte kan medföra några påvisbara hälsorisker. Det finns emellertidenligt utredningen skäl att undvika behandlingsmetoder som kan innebära riskför att viktiga strävanden att på olika sätt höja våra livsmedels kvalitetmotverkas, t. ex. kraven på färskhet. 1 vissa speciella fall kan detemellertid vara av värde för konsumentema att bestrålning utny.ttjas sombehandlingsmetod. I har endast en sådan fråga aktualiserats och detgäller behandling av vissa kryddor. Enligt utredningen bör livsmedelsverket hamöjlighet att meddela tillstånd i ett sådant fall. Detta bör dock ske mycketrestriktivt och såväl,behovet som risken och nyttan i jämförelse med andrabehandlingsmetoder bör bedömas. I den mån bestrålade produkter tillåtssaluföras skall produkterna märkas med särskilda uppgifter om bestrålningen.Utredningen menar att konsumenterna bör ha möjlighet att själva välja om manvill köpa ett bestrålat livsmedel eller ej. betänkande har remissbehandlats. Ett antalremissinstanser är positiva till förslagen men betydligt flera är kritiska. Iyttrandena framförs andra lösningar när det gäller att kontrollera importen avbestrålade livsmedel. ,som för sin del föreslår att importen förbjuds, delar utredningens uppfattningatt det generellt sett inte finns något behov av bestrålning av livsmedel ivårt land. Med hänsyn till detta och till den oro som konsumenterna hyser förden aktuella metodens användning kan livsmedelsverket inte finna att det finnsnågra skäl som från konsumentsynpunkt talar för att metoden borde vara tillåten.Ett generellt förbud mot bestrålning av livsmedel bör därför införas. För attundanröja nuvarande oklarhet i lagstiftningen bör import av bestråladelivsmedel också omfattas av ett sådant förbud. är väl medvetetom att det kan föreligga vissasvårigheter att kontrollera efterlevnaden av ett import- Prop. 1988/89:68förbud. Med hänsyn härtill kommer verket att noga följa utvecklingen. Kommerskollegiumunderstryker i sitt remissvar vikten av att svenska regler så nära som möjligtansluter till intemationella regler för att motverka uppkomsten avhandelshinder. Iandra remissyttranden föreslås att livsmedelsverket får i uppdrag att följa deninternationella utvecklingen på området för att på så vis förhindra import avbestrålade livsmedel. Några remissinstanser påtalar behovet av en analysmetodför att avgöra om ett livsmedel bestrålats. Inovember 1987 utsåg jag en särskild utredningsman med uppgift att utreda vissafrågor om importkontroll av bestrålade livsmedel m. m. Bakgmnden tilluppdraget är att kontrollen av importerade livsmedel är en viktig del avlivsmedelstillsynen. Många konsumenter känner stor oro för importeradelivsmedel som har eller kan misstänkas ha bestrålats. Utredningen,som avlämnat en slutrapport, har undersökt om den tekniska utvecklingeninneburit några avgörande förändringar . Man har ställt sigfrågoma hur dagens forskare och sakkunniga bedömer den tekniska utvecklingenoch vilka kunskaper som finns som inte fanns . Som metodhar utredningen valt att genomföra en enkät. Landets ledande experter i ämnethar fått svara på frågor om teknisk utveckling, nya kunskaper om risker,kontrollmöjligheter, utvecklingsprojekt, den ekonomiska betydelsen avbestrålade livsmedel och slutligen konsumentpolitiska aspekter. Irapporten konstateras att majoriteten av forskarna inom området inte anser attdet finns några hälsorisker med tekniken att bestråla livsmedel underfömtsättning att bestrålningen utförs på ett riktigt sätt. Enligt rapportenhar dock metoden flera, främst för konsumenterna, allvarliga nackdelar. Denallvarligaste invändningen mot bestrålning är att den tar bort det naturligaskyddet mot att äta dåliga livsmedel, dvs. dålig lukt och smak. En annan nackdelsom framhålls är att varor som normalt sett skulle kasseras i vissa fall kanges en acceptabel hygienisk nivå med hjälp av bestrålning, utan attförfaringssättet med säkerhet kan konstateras. Effekten blir också här attkonsumenten förlorar det kanske viktigaste skyddet mot att köpa och äta dåligalivsmedel. 1rapporten föreslås att import av bestrålade livsmedel skall förbjudas. Dethänvisas i rapporten till att det inte kan bevisas att bestrålning av livsmedelär en fara i vedertagen snäv mening från hälso- eller näringssynpunkt. Av denanledningen föreslås att 11 § livsmedelslagen (1971:511) ändras så att ävenkonsumentintresset kan vara gmnd för regeringen att förbjuda eller föreskrivavillkor för hantering eller införsel till riket av visst slag av livsmedel vidsidan av hälso- och näringsskäl. Föratt kunna följa upp det föreslagna förbudet föreslås en ändamålsenligkontroll. I kontrollen skall ingå bl. a. mikrobiologisk undersökning,inspektion av bestrålningsanläggningar och samarbete med utländska myndigheter. Slutligenföreslås ett förstärkt engagemang i det intemationella arbetet kringbestrålning av livsmedel. Bestämmelseni 10§ livsmedelsförordningen om att livsmedel inte får 54 behandlas med joniserandestrålning utan tillstånd av livsmedelsverket Prop. 1988/89:68 infördes efterett förslag av livsmedelsstadgekommittén i betänkandet (SOU 1970:6-7) Nylivsmedelsstadga m.m. Livsmedelsstadgekommit-téns förslag gick dock längre äntillståndskravet i I0§ livsmedelsförordningen. Enligt kommittén skullebestrålade livsmedel inte få saluhållas utan livsmedelsverkets tillstånd. Sommotiv för det föreslagna kravet på tillstånd anförde kommittén endast attbestrålning än så länge var en konserveringsmetod som befann sig påförsöksstadiet. Kommittén ville uppenbarligen genom den föreslagnatillståndsprövningen skydda konsumenterna mot hälsorisker genom bestrålningen.1 propositionen med förslag till livsmedelslag m. m. 1971;'61)refererar departementschefen kommitténs förslag utan några särskildakommentarer. Såsom tidigare redovisats grundar sig 10 § livsmedelsförordningenpå ett bemyndigande i 11 § livsmedelslagen. I detta bemyndigande har riksdagenbegränsat möjligheterna att förbjuda eller föreskriva villkor för hanteringeller införsel till riket av visst slag av livsmedel till sådana fall då ettförbud eller villkor är påkallat från hälso- eller näringssynpunkt. Föregen del gör jag följande bedömning. Med hänsyn till utredningarnas slutsatsernär det gäller hälsoriskerna vid en korrekt tillämpad strålbehandling avlivsmedel finns det anledning att vidga det bemyndigande i livsmedelslagen somger stöd för kravet på tillstånd till bestrålning. Följaktligen bör 11 §livsmedelslagen kompletteras på så sätt att även behovet av att tillgodosekonsumentintresset skall kunna vara skäl för att förbjuda eller föreskrivavillkor för hantering eller införsel till riket av visst slag av livsmedel. Jagvill i sammanhanget erinra om att ett skydd för konsumentintresset inte ärnågot principiellt nytt i livsmedelslagen. Bestämmelser om detta finns redan i7 och 15 §§ lagen. Närdet gäller slutrapporten från utredningen om importkontroll av bestråladelivsmedel m. m. vill jag framhålla att jag delar den särskilde utredarensslutsatser. Det finns inte något behov av import av bestrålade livsmedeltill . Bestrålning av livsmedel är inte en metod som ligger ikonsumenternas intresse. För de allra flesta konsumentema torde färskhet varaen av de absolut viktigaste egenskaperna hos våra livsmedel. Jag menar dågivetvis verklig färskhet, inte sådan som har åstadkommits genom olikahållbarhetsförlängande metoder och som förleder konsumenterna att tro att deköper och äter livsmedel som är bättre än vad de i själva verket är. Enligt minmening är ett bestrålat livsmedel inte färskt i ordets ursprungliga betydelse.Kvaliteten är lägre än den synes vara. Det är således egenskaperna hosprodukten som är avgörande, inte i sig de metoder som används vid hanteringen.Livsmedlet har genom bestrålningen fått egenskaper som försvårar förkonsumentema att göra egna bedömningar av produkten. Jag ansersammanfattningsvis att det förhållandet att ett livsmedel behandlats med ensådan hållbarhetsförlängande metod som bestrålning är en från de svenskakonsumentemas synpunkt negativ egenskap hos det behandlade livsmedlet. Defördelar som står att vinna med metoden bör som anförs av den särskildeutredaren kunna nås på andra sätt. Bl.a. med hänsyn till att det finns skilda uppfattningar om humvida 55 metoden innebär någrahälsorisker eller inte krävs fortsatt internationell Prop. 1988/89:68forskning. Detta är en uppfattning som delas av en rad intemationellakonsumentorganisationer. Ett fortsatt intemationellt samarbete krävs för attklarlägga hur allvarliga metodens nackdelar är från konsument- ochhälsosynpunkt. Konsumentorganisationer,myndigheter, som exempelvis livsmedelsverket och , samt ländersom hävdar att bestrålning av livsmedel inte heller är en metodsom ligger i konsumenternas intresse. Hänsyn måste också tas till avsaknadenav kontrollmetoder och därmed möjligheterna till oredlighet i deninternationella handeln. Vadgäller den särskilde utredarens förslag till lagändring bör, som jag nyssanfört, livsmedelslagens bemyndigande ändras redan med hänsyn till vårtnuvarande inhemska tillståndskrav. Genom det föreslagna vidgade bemyndigandetinförs emellertid också lagstöd för att kunna vidta åtgärder mot import avbestrålade livsmedel. Bestrålningförekommer i flera av de länder från vilka vi importerar livsmedel. För atttillgodose konsumentintresset är det därför angeläget att så snart som möjligtförbjuda import av livsmedel som har bestrålats. Det nuvarande kravet påtillstånd för bestrålning av livsmedel här i landet bör ersättas av ettgenerellt förbud. Jag kommer senare, om godtar mitt förslag tilllagändring, att för regeringen anmäla frågan om förordningsändring för att fåtill stånd en ordning i enlighet med det sagda. Jagvill avslutningsvis något beröra de problem som sammanhänger med att detfortfarande inte finns någon praktiskt användbar metod för att genom analyskontrollera om ett livsmedel har bestrålats. Den kontroll som ändå måste kommai fråga vid en reglering av importen bör i första hand livsmedelsverket svaraför, så att tullmyndigheterna inte belastas i onödan. bördärför upprätta dels en lista över sådana slags livsmedel som bestrålasutomlands, dels en förteckning över länder som använder eller kan antas användadenna behandlingsmetod. Med utgångspunkt härifrån kan sedan tullmyndigheternaanmäla misstänkta importpartier till livsmedelsverket för vidare undersökning.Föreskrifter om detta bör tas in i livsmedelsförordningen. Utredningensförslag om ett förstärkt engagemang i det internationella arbetet kringbestrålning av livsmedel är enligt min mening väl motiverat. Det arbetet börutgå från konsumenternas rätt till naturligt färska livsmedel och en bevaradmöjlighet för konsumenterna att välja livsmedel på gmndval av egna bedömningar. InomEG har något gemensamt beslut om bestrålade livsmedel inte fattats. Ibestrålningsfrågan råder delade meningar medlemsländerna emellan.EG-kommissionen har lagt fram förslag som ministerrådet ännu inte har tagitställning till. 2.6Ansvar för brott mot livsmedelslagen m. m. Mittförslag: Om ett uppsåtligt brott mot livsmedelslagen innebär att enförpliktelse av väsentlig betydelse från hälso- eller redlighetssynpunkt haråsidosatts, får det inte dömas till böter. I dessa fall skall fängelse kunna dömas ut. Förstraffansvar vid brott mot märkningsbestämmelserna skall inte längre krävas attden felaktiga märkningen innebär skada eller annan olägenhet för konsumenten. Enbestämmelse om straffrihet vid ringa fall av överträdelser av livsmedelslageninförs. Tillsynsreglernakompletteras med en bestämmelse som ålägger tillsynsmyndigheterna att beivrabrott mot livsmedelslagen. Utredningensförslag: Med hänsyn till de numera beslutade bestämmelserna om företagsbot,har utredningen inte funnit anledning att föreslå några skärpningar avlivsmedelslagens sanktionssystem. Remissinstanserna: Endastett litet antal remissmyndigheter har berört frågan. instämmeri utredningens uppfattning att bestämmelsema om företagsbot skall kunna utgöraett verksamt sanktionsmedel vid allvarliga överträdelser avlivsmedelslagstiftningen. i anser att enskärpning av sanktionsbestämmelserna är nödvändig. ifrågasätterom de nya sanktionsmöjligheter som företagsbot ger, i praktiken kommer attmedföra några utökade möjligheter att döma ut straff. föreslårdärför att frågan om sanktionsmöjligheter prövas ytterligare. a. börundersökas om inte någon form av straffavgift kunde dömas ut vid överträdelserav livsmedelslagens bestämmelser. Enligt i börreglerna om företagsbot inte vara skäl för att inte skärpasanktionsbestämmelsema i livsmedelslagen. En ändring som borde övervägas är attslopa skaderekvisitet i märkningsbestämmelserna. Enligt tordedetta rekvisit ofta utgöra ett hinder för ingripande vid ohederlig ochmissvisande märkning av livsmedel. Skälen för mitt förslag: uppdrag ingick att granska det straffrättsligasanktionssystemet och föreslå behövliga ändringar för att göra systemeteffektivare. Bakgrunden till detta uppdrag var att livsmedelslagenspåföljdssystem av livsmedelsverket inte ansågs tillräckligt effektivt för attrespekten för och efterlevnaden av bestämmelserna skulle kunna upprätthållas.I denna fråga ansåg utredningen visserligen att livsmedelslagensstraffbestämmelser hade vissa brister när det gäller att avskräcka från brott.Samtidigt konstaterades emellertid att dessa brister närmast sammanhänger medatt livsmedelshanteringen vanligen sker i företag som är juridiska personervilket innebär att eventuella straff drabbar den verkställande direktöreneller någon annan anställd. Eftersom ett bötesstraff beräknas med hänsyn tillden åtalades betalningsförmåga och inte med hänsyn till företagets ekonomi, kandetta enligt utredningen medföra stötande låga straff, särskilt omöverträdelsen medfört en bety- Härtill kommer, påpekade utredningen, att Prop. 1988/89:68 detofta inger betänkligheter att döma en befattningshavare som är ansvarig påformell grund till frihetsstraff. Iett avseende kan det enligt utredningen sägas att det nuvarande påföljdssystemetger särskilt goda möjligheter till ingripande. Det gäller möjligheterna attgenom förverkande dra in till staten den ekonomiska som en företagarekan skaffa sig genom att bryta mot livsmedelslagstiftningens föreskrifter.Redan livsmedelslagens egna förverkanderegler är förhållandevis långtgåendegenom möjligheten att förverka varor som har varit föremål för brott enligtlagen. Dessa bestämmelser har dessutom kompletterats genom de vidgademöjligheterna att med stöd av förverka företagsekonomiska vinstertill följd av brott i näringsverksamhet. Utredningenkonstaterar sammanfattningsvis att de problem livsmedelsverket pekat på intekan lösas enbart genom ändringar i det straffrättsliga påföljdssystemet.Särskilt framhåller utredningen betydelsen av att det utövas en kontroll fråndet allmännas sida som gör risken för upptäckt värd att beakta. Den ovanberörda bristen i den straffrättsliga delen av sanktionssystemet borde enligtutredningen kunna tillgodoses med de nya reglerna om företagsbot. Jagär av annan uppfattning än utredningen när det gäller behovet av att skärpa sanktionsbestämmelserna. 1 likhet med i Östergöt lands län anser jag att en skärpning av dessa bestämmelser är nödvändig. Det har, särskilt , konstaterats en ökning av antalet allvariiga överträdelser av livsmedelslagstiftningens bestämmelser. Att det finns behov av effektivare sanktioner visar inte minst höstens avslöjanden av det utbredda och systematiska fusket med datummärkningen av förpac kade charkuterivaror. För att komma till rätta med åsidosättandet inom branschen av konsumenternas rätt till trygghet och kvalitet krävs en atti tydförändring. Samhället har anledning att se allvarligt på den här typen av brottslighet. Straffen för brott mot livsmedelslagen är böter eller fängel se i högst . Straffskalan är densamma oavsett om en gärning har begåtts med uppsåt eller av oaktsamhet. Denna konstmktion av straffreg lerna är i sig ägnad att leda till låga straff. Jag finner det dock inte motiverat att göra någon ändring i gällande ansvarsbestämmelser i fråga om oaktsamma brott. Däremot kommer saken i ett annat läge när det gäller uppsåtliga brott. Sådana brott bör betraktas med största allvar, särskilt om de innebär att en förpliktelse som är av väsentlig betydelse från hälso- eller- redlighetssynpunkt har åsidosatts. Det är av fundamental betydelse för det skydd som eftersträvas med livsmedelslagen - dvs. ett skydd för konsumenterna mot hälsorisker och mot oredlighet i hantering en att företagen lojalt följer de bestämmelser som gäller. Mot denna bakgmnd bör det inte vara möjligt att döma till böter för uppsåtliga brott- mot livsmedelslagen i de fall brottet avser en förpliktelse som är av väsentlig betydelse från hälso- eller redlighetssynpunkt. För denna typ av brott bör normalpåföljden vara fängelse. Straffmaximum för denna typ av brott mot livsmedelslagens bestämmelser bör vara högre än nuvarande straffmaximum. Enligt min mening är fängelse väl avvägt. Som jag tidigare redovisathar i framhållit att Prop. 1988/89:68tillämpningssvårigheter följer av att brott mot märkningsbestämmelserna barakan bestraffas om brottet inneburit skada eller annan olägenhet för mottagaren.Jag föreslår att detta krav slopas. Sådana överträdelser som här är aktuellamåste enligt min mening anses straffvärda, även om det inte kan bevisas attöverträdelsen inneburit någon skada eller annan olägenhet för mottagaren.Märkningsskyldigheten är av betydelse från såväl hygienisk synpunkt som frånredlighetssynpunkt. En felaktig märkning kan innebära en sjukdomsrisk förkonsumenten men också att han får betala fullt pris för en vara som inte ärfullgod. Om skaderekvisitet slopas bör tillämpningen underiättas för åklagareoch domstolar. Det är emellertid inte rimligt att kriminalisera varjeöverträdelse av märkningsbestämmelserna. Bagatellartade förseelser bör enligtmin mening inte vara straffbara. Också när det gäller andra brott motlivsmedelslagens bestämmelser bör obetydliga förseelser undantas från detstraffbara området. Jag föreslår därför att lagens straffbestämmelserkompletteras med en föreskrift som innebär att ansvar för brott motlivsmedelslagen inte skall ådömas i ringa fall.' Föratt öka respekten för livsmedelslagstiftningen är det emellertid intetillräckligt att sanktionsbestämmelserna skärps. Hämtöver krävs att tillsynsmyndigheternamer kraftfullt än beivrar de överträdelser som de uppmärksammari sin verksamhet. Jag tänker då t. ex. på vikten av att tillsynsmyndighetemavid misstanke om brott utan dröjsmål anmäler saken till åtal.Tillsynsmyndigheterna bör också mer aktivt använda de övriga instmment somlagstiftningen erbjuder, däribland vitet. Ett väl avvägt vite utgör ett effektivtpåtryckningsmedel. Genom möjligheten att förelägga löpande vite som har införtsgenom viteslagen (1985:206) har vitesinstitutets användbarhet i sammanhangetytterligare ökat. Det får alltså inte vara en undantagsföreteelse att lagföringsker när det gäller överträdelser av livsmedelslagstiftningens bestämmelser.Detta skall i stället vara regel. För att inskärpa betydelsen av atttillsynsmyndighetema är aktiva i dessa hänseenden anser jag attlivsmedelslagens tillsynsregler, efter mönster i miljöskyddslagen, börkompletteras med en bestämmelse som ålägger tillsynsmyndigheterna att beivrabrott mot lagen. Den förstärkning av livsmedelsverkets personal som jagtidigare förordat ger ökade möjligheter för verket att bistå polis- ochåklagarmyndighetema med sakkunnig hjälp. Denföreslagna förstärkningen av tillsynsresurserna bör enligt min mening gemöjligheter till en kontroll som gör att risken för upptäckt ökar. Tillsammansmed förslagen i övrigt bör detta leda till att brott mot livsmedelslagenbeivras i väsentligt större utsträckning än som har skett. Jagkommer för egen del att uppmärksamt följa utvecklingen på området och föreslåde ändringar som behövs om ytterligare brister i systemet skulle uppenbaras. 3 Upprättade lagförslag Prop. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ändring i livsmedelslagen (1971:511), 2. lag om ändring i lagen(1967:340) om prisreglering på jordbmkets område, 3. lag om ändring i lagen (1974:1021)om utbetalning av pristillägg på kött. Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 7 4.1Förslag till lag om ändring i livsmedelslagen (1971:511) ParagrafensoVj/astycke undantog från början endast hantering av livsmedel i enskilt hushållfrån lagens tillämpningsområde. 1978/79:111 (bil. 4), SoU 40, rskr.367 undantogs även livsmedelshantering i kök i förskola och fritidshem medhögst två avdelningar. Orsaken till ändringen var att livsmedelslagen i vissafall kunde vålla praktiska problem dels i fråga om hälsokontroll av personaloch förskolebarn, dels i fråga om köksstandard och utmstning i förskolorna. Genomden nuvarande bestämmelsen i andra stycket kan regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer vidga lagens tillämpningsområde när det gällerhantering av konsumtionsvatten i enskilt hushåll eller i kök som avses i förstastycket. Med hänsyn till förslaget att föreskrifter för köttkontrollen skallmeddelas uteslutande med stöd av livsmedelslagen är den nuvarande möjlighetenatt vidga lagens tillämpningsområde när det gäller förskolor och daghem alltförbegränsad. Det måste t. ex. anses otillfredsställande att möjligheter tillingripande skulle saknas om obesiktat kött används i förskolor eller daghem.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bör därför ges en merallmän befogenhet att vidga lagens tillämpningsområde. Detta bör ske genom attparagrafens första stycke förses med ett tillägg som innebär att regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att föreskriva om avstegfrån huvudregeln att lagen inte gäller livsmedelshanteringen i bl. a. vissa köki förskolor och fritidshem. Härigenom kan paragrafens andra stycke utgå.Bemyndigandet skall givetvis kunna användas för att meddela sådana föreskriftersom avses i nuvarande andra stycket. Paragrafenhar ändrats så att även konsumentintresset, vid sidan av hälso- ochnäringsskäl, kan vara gmnd för regeringen att förbjuda eller föreskriva 60 villkor för hanteringeller införsel till landet av visst slag av livsmedel. 1988/89:68Skälen för denna ändring av paragrafen framgår av den allmänna motiveringenavsnitt 2.5.1 övrigt har endast språkliga ändringar gjorts.