prop · GC0386 · 1988-12-31 00:00:00 — Enligt 57 § UtlF får intearbetstillstånd ges än utlänningens pass gäller ellerutlänningen får vistas här utan tillstånd. Motsvarande bestämmelse bör tas in ien ny utlänningsförordning. Delfår i arbetstillståndet föreskrivas all det skall avse visst slag eller vissaslag av arbete. Andra villkor får också ges, t. ex. att tillståndet avseranställning hos en viss arbetgivare. Sådana arbetstillstånd som ges videgentlig arbetskraftsinvandring är regelmässigt begränsade till att avseanställning inom ett visst yrke. Arbetstillstånd för anställningar som ingårsom led i ett internalionellt utbyte bör begränsas lill att avse anställninginom ett visst yrke hos en viss arbetsgivare (prop. 1983/84:144 s. 62). Generellaarbetstillstånd ges enligt praxis åt personer som får tidsbegränsatuppehållstillslånd på grund av s. k. uppskjuten invandringsprövning (prop.1983/84:144 s. 65) och kan också vara aktueflt att ge i vissa andraanknytningsfall. Iparagrafens andra stycke har genom en hänvisning till 5 § första och andrastyckena, som gäller kravet att uppehållstillstånd som huvudregel skall varaordnat före inresan, motsvarande regler aoris tillämpliga på arbetstillstånd.Detta överensstämmer i huvudsak med vad som föreskrivs i 50§UtlF (jft. också 26 § UtlL). om arbetstillstånd får meddelas av regeringen. Beslutom visering, uppehållstillslånd och arbetstillstånd meddelas av statens invandrarverk.Beslut om visering och uppehållstillslånd får meddelas också avutrikesdepartementet. Regeringenoch, i den utsträckning regeringen föreskriver, invandrarverket får ge andramyndigheter rätt att besluta om sådana tillstånd. Attregeringen i vissa fall kan besluta om tillstånd framgår av 7 kap. 5, 11 Enligt nuvarande reglerfår visering ges av invandrarverket och chefen för . 1988/89:86utrikesdepartementet samt, i den omfattning regeringen föreskriver, avdiplomatiska eller konsulära myndigheter eller av polismyndigheter (18 § UtlL).Uppehållstillstånd och arbetstillstånd meddelas av invandrarverket (19 § och 24§ UtlL). Regeringen får medge andra myndigheter rätt att ge visering,tidsbegränsade uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Sådana befogenheter hari olika hänseenden medgetts polismyndighet samt ()och länsarbetsnämnderna. 7§ första stycket tar upp de huvudregler i fråga om beslutsbefogenheter somfinns i 18, 19 och 24§§ UtlL. En saklig ändring är att utrikesdepartementetfår rätt att meddela uppehållstillstånd inom dess verksamhetsområde. Dennarätt är avsedd att utövas beträffande personer med diplomatisk anknytningeller med sådan anknytning till internationella organ att det börvara-utrikesdepartementet som meddelar dem tillstånd att uppehålla sig här.Det ligger i sakens natur att sådana tiflstånd regelmässigt blirtidsbegränsade. Enligt7§ andra stycket har de bemyndiganden, som regeringen och invandrarverket förnärvarande har att delegera beslutsbefogenheter lifl andra myndigheter,avfattats generellt. Det anges inte lill vilka myndigheter delegation kan ske.Avsikten är emellertid inte att göra några sakliga förändringar i det systemsom gäller . De kompletterande regler som behövs om rätt för bl.a. polismyndigheter, AMS och utlandsmyndigheterna att meddela tillstånd fåranges i förordning. Enligt11 kap. 7 § skafl arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer ibland höras innanarbetstillstånd ges. Det är då i princip de centrala organisationerna somskall beredas tillfälle att yttra sig, Dessa organisationer kan givelvisinhämta yttrandeTrån dé lokala organisationerna. I(S# erinras om att också regeringen i vissa fall kan besluta om tillstånd. Visering,uppehållstiflstånd och: arbetstillstånd' skafl återkaflas, om utlänningen harlämnat orikliga uppgifter om sin identitet. Återkallelse skall dock inte ske,om det kan antas att demoriktiga uppgiften inte har inverkat på lillslåndsbesluteteller om andra särskilda skäl talar emot det. Visering,uppehållstillstånd och arbelsliflståhd.får återkallas, om utlänningen medvetethar lämnat andra oriktiga uppgifter län omiSiri; identitet eller medvetet harförtigit omständigheter som varit av betydelse för att få tillståndet.Återkallelse får även ske om det finns andra särskilda skäl, i fråga omuppehållstillstånd'dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i . Om utlänningen har rest ini ländel, får ett uppehållstillstånd, återkallas 1. om han inte försörjer sig, påett ärligt sätt elifer bedriver sådan;verksamhet som kräver arbetstillståndutan att ha sådant tiflstånd, 2. om han på grund av ett tidigareådömt frihetsslraff.eller någon annan 151 särskild omständighet kanantas komma att begå brott i eller i Prop. 1988/89:86 något annatnordiskt land, eller 3.om del med hänsyn till hans tidigare verksamhet efler i övrigt kan antas atthan kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamheti eller i något annat nordiskt land. Återkallelseenligt första stycket får endast ske om frågan har väckts innan utlänningen harvarit bosatt här med uppehållstillstånd. Ellpermanent uppehållstiflstånd skall återkallas om utlänningens bosättning iSverige upphör. Återkallelseav uppehållstillstånd och arbetstillstånd beslutas av statens invandrarverk.Återkallelse av visering beslutas av den myndighet som har meddelat viseringeneller av invandrarverket. Uppehållstillstånd eller visering som har beviljatsav får återkaflas endast av departementet. 9§.Denna återkallelsegmnd är i viss mån ny. Den motiveras främst av önskan altmarkera det allvar med vilket det tilltagande bmket all inte medföra identitetshandlingarvid ankomsten till måste betraktas. Beträffande de närmare skälen förbestämmelsen hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.2. Utgångspunktenär att ett tillstånd skafl återkaflas om det har getts till en person under enviss identitet som senare visar sig vara oriktig. Man torde kunna utgå från attden som lämnar en falsk uppgift om sin identitet gör det medvetet. Enfömtsättning för att återkallelse skall ske är dock att den falska uppgiften omidentiteten på något sätt har inverkat på prövningen av tillståndsfrågan. Dettorde i och för sig kunna presumeras att identitetsfrågan alltid har betydelsevid tillståndsgivningen. Kan det emellertid antas att uppehållstillslånd skufleha meddelats, även om den rätta identiteten hade varit känd, på grundval av deförhåflanden som i övrigt förelåg vid tillståndsgivningen, skall ingenåterkallelse ske. Som närmare har utvecklats i den allmänna motiveringen börockså återkallelse i vissa fall kunna underlåtas, även om de oriktigauppgifterna har inverkat på frågan om tillstånd (avsnitt 2.2.2). I0§.Motsvarande bestämmelser finns i 11, 17 och 23 §§ UtlL. Bestämmelserna är,till skiflnad från 9§, fakultativa. /7.I 17 § tredje stycket andra meningen UtlL finns regler om återkallelse avpermanent uppehållstillstånd. Uppehållstillståndet får återkaflas omförhållandena är sådana som anges i bl.a. 29§ första stycket 2-4 UtlL. Dessabestämmelser överförs oförändrade till den nya lagen. Möjligheten tillåterkallelse på dessa gmnder skall dock, till skillnad från nu gällande lag,enligt förslaget gälla också ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Tidsfristenför myndigheten att ta upp frågan om återkallelse har också utsträckts frånett till . Tidsfristen skall räknas från den tidpunkt då utlänningen medtiflstånd bosatte sig i landet. Ändringarnai förhållande till 17§ tredje stycket UtlL, som också har berörts i den allmänna motiveringen, skall ses mot bakgmnd av att möjlig- . heten tifl utvisning pågmnd av asocialt leveme (43 § UUL) föreslås bli Prop. 1988/89:86 avskaffad,se avsnitt 2.2.3. Det är tiflräckligt att ett ärende om återkallelse har väcktsinom . Utlänningen behöver inte ha fått vetskap om detta, men börsjälvfallet underrättas möjligt. 12§motsvarar 17 § tredje stycket första meningen UtlL. I3§motsvarar i huvudsak de bestämmelser om återkallande myndigheter som finnsi UtlL (18, 19 och 24§§). Bestämmelsema har kompletterats med en regel sominnebär att beslut om uppehållstillstånd som meddelats av utrikesdepartementetendast kan återkaflas av departementet (jfr. 7 § första stycket). Enligtlagförslaget kommer regeringen att efter överklagande kunna beviljauppehållstillstånd (närmare härom, se 7 kap.). Utformningen av bestämmelseninnebär att invandrarverket kan besluta om återkallelse även av tillstånd somregeringen har beviljat. Denna ordning föreslås för att inte regeringen skallbelastas med ärenden, soni rimligen bör prövas av invandrarverket i förstainstans. Ettbeslut om återkallelse kan överklagas bara i samband med talan mot ett beslutom avvisning eller utvisning, se 7 kap. Idetta kapitel har de särskilda reglerna om asyl samlats. Definitioner ges avbegreppen flykting, krigsvägrare och asyl. Hämtöver innebär de nyabestämmelserna dels att vissa av de nu gällande reglerna förs samman, dels attvissa uttalanden som har gjorts i motiven i tidigare lagstiftningsärenden nuåterspeglas i lagtexten. Medasyl avses i denna lag uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att 1. hanär flykting, 2. han är krigsvägrare, eller 3. han, utan att vara flykting,inte vill återvända till sitt hemland på gmnd av de politiska förhållandena däroch kan åberopa tungt vägande omständigheter till stöd för detta. Iparagrafen anges vad som i lagen avses med asyl. Definitionen avviker något från den internationellt vanliga innebörden, skydd mot förföljelse. I UtlL används orden och skydd för att beteckna vad asyl innebär. Del synes emellertid ändamålsenligt att det i lagtexten ges klart uttryck för vad detta skydd egentligen innefattar för den som får asyl i . Det innebär rätt att vistas här, uppehållstillstånd. Uppehållstiflstånd kan emel lertid, som framgår av 2 kap., medges på olika gmnder. Det bör därför klargöras att asyl är ett uppehållstillstånd som meddelas på vissa närmare angivna grunder. Härigenom erhålls en bestämd innebörd av asylbegrep pet. Om inte utlänningen själv begär annat bör den som beviljas uppehåfls tillstånd på gmnd av asylskäl ges permanent uppehållstillstånd. Medasyl avses i den nu föreslagna lagen till en början det skydd genom Prop.1988/89:86 uppehållstiflstånd som ges åt s. k. konventionsflyktingar. Dennaanvändning av begreppet asyl står i överensstämmelse med internationell sedvänja.Vidare avses med asyl här skydd för personer som utan att varakonventionsflyktingar inte vifl återvända till sitt hemland på gmnd av depolitiska förhållandena där och som har tungt vägande skäl för det (nuvarande6§ UtlL, i den aflmänna motiveringen kallade de factoflyktingar). Det finnsinte någon intemationell enighet om att skyddet för denna gmpp skall betecknassom asyl. Slutligen omfattar begreppet asyl här skyddet åt krigsvägrare. 1många andra länder anses det inte vara fråga om asyl, om en krigsvägrare fårstanna för att slippa delta i ett krig i hemlandet. Enligt svensk rätt haremellertid de olika gmppema i väsentliga delar samma rätt tillskydd här. Det är därför befogat att anse att samtliga dessa grupper har rätttill asyl. Att det ändå finns skillnader meflan de tre grupperna i fråga om hurstark denna rätt till skydd är framgår genom bestämmelserna i 4 § om närundantag från huvudregeln om rätt till asyl kan tillåtas. Begreppen flykting och krigsvägrare definieras i 2 - 3 §§. Definitionen motsvarar den som återfinns i 6 § UtlL.Beträffande den närmare innebörden hänvisas tifl den allmänna motiveringen,avsnitt 2.2.4. Av skäl som jag där har utvecklat kallas de personer som här avsesockså de factoflyktingar. Medflykting avses i denna lag en utlänning som befinner sig utanför det land, somhan är medborgare i, därför alt han känner välgmndad fmktan för förföljelse pågrund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till en viss samhällsgmpp eller pågmnd av sin religiösa eller politiska uppfattning, och som inte kan efler pågrund av sin fmktan inte vill begagna sig av detta lands skydd. Somflykting skall även anses den som är statslös och som av samma skäl befinnersig utanför del land där han har haft sin vanliga vistelseort och sominte kan eller på grund av sin fmktan inte vill återvända dit. Paragrafenöverensstämmer med 3 § andra stycket UtlL och beskriver de flyktingar som i denallmänna motiveringen har kallats för konventionsflyktingar. Definitionen aven flykting överensstämmer nämligen också med flyktingbegreppet i 1951 årsGenéve-konvention (flyktingkonventionen). Tillskillnad från tidigare lagstiftning har däremot någon definition av begreppetförföljelse inte intagits i lagtexten (jfr. avsnitt 2.2.4 och 3 § tredjestycket UtlL). Någon ändring av vad som avses med förföljelse är därmed inteavsedd. Den tolkning av konventionens bestämmelser, som har gjortsgenom lagtext, är alltjämt gällande. Del skall således alltjämt vara fråga omförföljelse som riktar sig mot utlänningens liv eller frihet eller som annarsär av svår beskaffenhet. Det kan i sammanhanget påpekas att varje slag avfrihetsberövande som en asylsökande har varit föremål för i hemlandet inteinnebär att förföljelse i paragrafens mening skall anses föreligga.Ett kortvarigt frihetsberövande torde endast kunna ge uttryck för förföljelse om ytteriigareomständigheter talar härför. Så kan l.ex. 1988/89:86 fallet ommisshandel har förekommit eller om frihelsberövandet har varit ett led i en radtrakasserier. Medkrigsvägrare avses i denna lag en utlänning som har övergett en krigsskådeplatseller som har flytt från sitt hemland eller behöver stanna i för att undgåförestående krigstjänstgöring. paragrafen givna bestämningen av begreppet krigsvägrare överensstämmer ihuvudsak med definitionen i 5§ UtlL. I definitionen har emellertid gjorts etttillägg så att det klart framgår att bestämmelsen omfattar också den utlänningsom redan befinner sig utanför hemlandet, när frågan om krigsljänslgöring bliraktuell. Enligt fast praxis anses en sådan utlänning som krigsvägrare med stödav gmnderna för den nuvarande regeln. Enligt min uppfattning är det lämpligtalt denna praxis kommer till direkt uttryck i lagen. Medhemland avses dels det land i vilket en utlänning är medborgare dels -beträffande en statslös person - det land där han har haft sin vanligavistelseort. Enutlänning som avses i 1 § har rätt till asyl. Asyl får dock vägras om 1. detav hänsyn lill vad som är känt om utlänningens tidigare verksam het eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synneriiga skäl att inte bevilja asyl, 2. det beträffande en utlänningsom omfattas av 1 § 2 eller 3 finns särskilda skäl att inte bevilja asyl, 3. utlänningen har rest in frånDanmark, , eller och kan sändas åter till något av dessaländer i enlighet med en överenskommelse mellan och det landet, såvidadet inte är uppenbart alt han inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där, 4. utlänningen i annat fafl föreankomsten till har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och, omhan återsänds dit, är skyddad mot förföljelse eller, i förekommande fall, motall sändas till en krigsskådeplats eller till hemlandet och också mot attsändas vidare till ell annat land där han inte har motsvarande skydd, eller 5. utlänningen har särskildanknytning lill ett annat land och där är skyddad på det sätt som anges i 4. Regeringenfår föreskriva undantag från andra stycket 4 för de fall då utlänningensanknytning till är av sådan art att han inte bör nekas att få sinansökan om asyl prövad här. första stycket anges den grundläggande regeln att personer med asylskäl, dvs. flyktingar och krigsvägrare, såsom dessa gmpper har definierats i 2 3§§, saml de factoflyktingar, i princip har rätt att få uppehållstillstånd/asyl i . 1 fem punkter i andra stycket anges därefter de undanlag från huvudregeln som ändå finns och där alltså uppehållstillstånd/asyl kan vägras även den som i och för sig hör lill någon av de tre kategorier som 155 anges i 1 §. Reglerna ipunkterna 1 5 avser att tydligt uttrycka när en i och Prop. 1988/89:86för sig asylberättigad ändå inte kan anses ha ett berättigat behov att få skyddi . Delta undantag gäller såväl för flyktingar som för krigsvägrare och defactoflyktingar. Det motsvarar innebörden av den möjlighet att, om det finnssynnerliga skäl, vägra en flykting här som återfinns i 3§ förstastycket UtlL. Vad som avses med synnerliga skäl anges inte i den nuvarandelagtexten. Enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1954:41, s. 77, LU 14,rskr. 155 och prop. 1975/76:18, s. 107, InU 24, JuU 15, rskr. 121 och 122,)avses emellertid dels situationer då det av hänsyn tifl rikets säkerhetframstår som omöjligt att bevilja asyl, dels omständigheter som enligtflyktingkonventionen diskvalificerar en flykting från flyktingkonventionensskydd, t. ex. brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser och liknandegärningar. Hit hör också grova icke-politiska brott som förövats innanutlänningen kom till . Den nu föreslagna lagtexten är avsedd att ge enviss anvisning om vad som skall anses vara synnerliga skäl att vägra asyl. Krigsvägrare och de factoflyktingar kan enligt gällande lagregler nekasskydd i , om särskilda skäl talar för detta (5 och 6 §§ UtlL). Tillsådana särskilda skäl räknas naturligtvis sådan risk för rikets säkerhet som nuföreslås bli reglerat redan under punkt I. Som andra särskilda skäl alt nekakrigsvägrare och de factoflyktingar uppehållstillstånd här i landet angavs vidbestämmelsernas införande i UtlL (prop. 1975/76:18) att förhållandena ärsådana att det bedöms vara nödvändigt för att reglera invandringen. Detfömtsättes inte att det skulle vara helt omöjligt att ta emot dessa utlänningari ; för att skydd skulle få vägras skulle det dock vara fråga om så passmånga personer att det skulle medföra stora påfrestningar för det svenskasamhället och den svenska flyktingmottagningen all ta emot dem i Sverige.Beträffande de factoflyktingar uttalades också att tyngden av de omständigheterutlänningen åberopar måste tillmätas betydelse vid avgörandet av frågan omsärskilda skäl föreligger. Särskilda skäl mot att ta emot en krigsvägrare elleren de factoflykting kan också vara att denne gjort sig skyldig tifl aflvariigbrottslighet. Reglema om verkställighetshinder (8 kap.) samt skyldigheten attbeakta sådana vid handläggningen av ett ärende om uppehåflstillstånd (4 kap. 12§) kan emellertid medföra att uppehåflstillstånd ges även till personer som pågrund av allvarliga brott annars skulle nekas tillstånd. Av den nordiska passkontrollöverenskommelsen följer att inresekontroll iprincip görs i det land i vilket man reser in i . Som följd härav är detland som tillåter en utlänning att resa in i skyldigt att låta honomresa tillbaka in i landet om han utan tillstånd fortsätter tifl ett annatnordiskt land. Detta gäller även asylsökande. Någon fara för den asylsökandeföreligger i aflmänhet inte eftersom de nordiska ländema har en likartadhållning beträffande asylsökande. Asylprövning skall emellertid inte vägras iSverige om det är uppenbart att uppehållstiflstånd, på asylskäl eller på annangmnd, inte kommer att beviljas i inreselandet. Har den asylsökande redan fåttdefinitivt avslag på en ansökan om uppehålls- tillstånd där kan behov avskydd i föreligga och ansökan måste då Prop. 1988/89:86 prövas iSverige. Denna bestämmelse ger uttryck för den s. k. första asyllandsprincipen (seavsnitt 2.2.4). Föratt en asylsökande skall kunna återsändas till ett annat land (första asylland) krävs inte att han redan har fått eller ens sökt asyl där. Däremot krävs del att han har uppehållit sig i det landet och att man på gmnd av detta lands lagstiftning, internationella åtaganden efler kända praxis kan vara helt övertygad om att utlänningen i det landet inte löper risk att , återsändastill det land där han riskerar förföljelse eller, i förekommande fall, mot attsändas till en krigsskådeplats eller, i fråga om de factoflyktingar, till sitthemland. Utlänningen måste också vara tryggad mot att från det landet sändasvidare till ett annat land från vilket han i sin tur kan sändas vidare lillnågot annat land där han löper samma risker. Ett land som har tillträtt ochtillämpar flyktingkonventionen anses utgöra ett första asylland i förhållandetill de persongmpper som landets åtaganden enligt konventionen omfattar.Huruvida länder som inte har tillträtt konventionen kan anses ge ett sådantskydd som här avses måste avgöras i varje enskilt fall. Föratt asyl skall kunna vägras på dennagmnd krävs att utlänningen har uppehållitsig i första asyllandet. Den som endast har rest igenom ett land skall viddenna bedömning inte anses ha uppehållit sig där. Det är utlänningen som haratt göra troligt att det enbart har varit fråga om en genomresa. Detta kan skegenom att utlänningen visar upp sitt pass eller sin biljett. Undanlagfrån första asyllandsprincipen skall också göras i de fall då vistelsen i detandra landet har föranletts av akut sjukdom eller trafiktek-niskt hinder ellerannan omständighet som utlänningen inte har rått över. En utlänning kan ibland ha möjlighet att få skydd i ett annat land än ett s.k. första asylland. Han är då inte i behov av skydd i och bör inte harätt till asyl här. Detta är faflel om utlänningen redan har fått och harkvar flyktingstatus i det andra landet. Detsamma gäller om han i övrigt harväsentligt starkare anknytning till ett annat land än till , t. ex.genom tidigare långvarig vistelse där, genom giftermål med en medborgare i detlandet, genom att kanske redan ha uppehållstillstånd eller uppenbarligen skullekunna få det där, eller genom att övriga medlemmar av hans familj har tagitsemot där. Enligttredje stycket får regeringen ge föreskrifter om undantag från förstaasyllandsprincipen för sådana fall då utlänningens anknytning till ärav sådan art all han inte bör nekas att få sin ansökan om asyl prövad här. Detkan röra sig om omständigheter som i nuvarande lagstiftning beskrivs i 66 b§andra stycket I och 2 UtlF. Utlänningen kan ha en nära anhörig som är bosatthär i landet eller på gmnd av tidigare långvarig vistelse i ha fåttsärskild anknytning hit som han saknar sådan anknytning till det landdit verkställighet skulle komma att ske. När flyktingskap upphör Prop. En flykting upphör allvara flykting om han 1. av fri vilja på nytt användersig av del lands skydd där han är medborgare, 2. efter att ha förlorat sittmedborgarskap av fri vilja förvärvar del på nytt, 3. förvärvar medborgarskap i ettnytt land och får det landets skydd, 4. av fri vilja återvänder för altbosätta sig i del land, som avses i 2§, eller 5. inte längre befinner sig i ensådan situation att han kan anses som flykting enligt 2 § och därför inte kanfortsätta att vägra använda sig av det lands skydd där han är medborgare eller därhan som stalslös tidigare hade sin vistelseort. Bestämmelsenangående upphörande av flyktingskap motsvarar 4 § UtlL. Påbegäran av en flykting skall statens invandrarverk antingen i samband med altuppehållstillstånd beviljas eller därefter ange att han är flykting(flyktingförklaring). Enflyktingförklaring skall återkallas av invandrarverket, om det framkommer altutlänningen är all anse som flykting enligt 2 §. Bestämmelsermotsvarande 6§, som har sin grund i regler i flyktingkonventionen, finns i 16,17 och 19§§ UUL. Förflyktingar och slatslösa utfärdar statens invandrarverk en särskildlegitimationshandling för resor utanför (resedokument) enligt deföreskrifter som regeringen meddelar. flyktingkonventionen åligger del fördragsslutande stal att under vissaförutsättningar utfärda en särskild legitimationshandling för flyktingar.Bestämmelser om utfärdande av resedokument finns f n. i 5§ UtlF. I7§ anges att resedokument utfärdas av statens invandrarverk. om resedokument får meddelas av regeringen. Idetta kapitel ges bestämmelser om när en utlänning skall kunna nekas inresa ieller tvingas lämna . I kapitlet regleras också vilka myndigheter somfattar besluten. Innebördenav termerna avvisning och utvisning ändras i viss mån i förhållande till UtlL:s motsvarande begrepp. Skälen för detta har utveck lats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.3.