prop · GC0368 · 1988-12-31 00:00:00 — Tillsynen bör ha en sådan omfattning och inriktning attkonsumenterna kan känna trygghet när det gäller att välja fullgoda livsmedelför en näringsriktig och prisvärd kost. Livsmedelskontrollenuppfyller inte i alla hänseenden de mål jag nu har redovisat. Den bristande måluppfyllelsen gäller främst den kontroll som syftar till att skydda konsumenterna mot oredliga förfaranden. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna, som har ansvaret för den löpande tillsynen, är dåligt mstade för en kontroll av redligheten i livsmedelshanteringen. En sådan kontroll kräver nämligen i många fall tillgång till livsmedelsteknisk expertis för bl. a. undersökningar av livsmedlens sammansättning, dvs. en kemiskt inriktad kontroll. Jag anser att bristerna i tillsynen är särskilt märkbara när det gäller den storskaliga livsmedelshanteringen, dvs. hante ringen inom ett fåtal stora tillverknings- och distributionsenheter med en marknad som sträcker sig långt utanför den egna hemkommunen. starktdecentraliserat kontrollsystem är, som jag påpekade, inte lämp- Prop.1988/89:68 ligt för den storskaliga livsmedelshanteringen. Organisationenoch resurserna för offentlig livsmedelskontroll bör anpassas så att de medgeren effektiv kontroll av den storskaliga livsmedelshanteringen. villjag framhålla betydelsen av att det finns en ändamålsenlig organisation ochtillräckliga resurser också för livsmedelskontrollen i övrigt. Detta gällerinte minst kontrollen av restauranger och andra storkök. Kontrollenbör i ökad utsträckning inriktas mot att undersöka livsmedlens sammansättningoch att innehållsdeklarationen är riktig. Sådan kontroll bör aveffektivitetsskäl främst utföras vid produktionsanläggningarna. Märkningen i övrigt,bl. a. datummärkningen, måste också kontrolleras bättre. Det behövs ocksåfömtsättningar för en förbättrad hygienisk kontroll. Detär mot den nu skisserade bakgrunden och de mål jag redovisat som mina fortsattaöverväganden om organisationen av livsmedelskontrollen och formerna för denskall ses. Idet följande kommer jag att ta upp vissa lagstiftningsfrågor som delvisföranleds av utredningens förslag och som bör beslutas av . Försammanhangets skull kommer jag som information att behandla också vissa förslagi frågor som regeringen själv beslutar om. Under huvudmbri-ken"Livsmedelskontrollens organisation" (avsnitt 2.2) behandlar jag organisationsfrågorsom gäller såväl kontrollen av livsmedel i allmänhet som den särskildakontrollen av kött och vegetabilier. Mina överväganden i fråga om den särskildakontrollen av kvaliteten på potatis, ägg och vissa mejeriprodukter, som har ettsamband med jordbmksprisregleringen, redovisas inte i lagrådsremissen. I dessadelar avser jag att återkomma till regeringen . 1det följande tar jag under huvudmbriken "Formerna för livsmedelskontrollen"(avsnitt 2.3) upp frågan om hur företagens egentillsyn skall kunna tas tillvara för en effektivare livsmedelskontroll. Jag behandlar också frågor bl. a.om projektinriktad livsmedelskontroll, om märkning och om övrig information ochrådgivning. Jagredovisar också i särskilda huvudavsnitt mina överväganden när det gällerfinansieringen av livsmedelskontrollen (avsnitt 2.4),' frågan om bestrålningav livsmedel (avsnitt 2.5) samt frågor som rör ansvar för brott motlivsmedelslagen (avsnitt 2.6). Slutligen kommenterar jag de föreslagnaändringarna i livsmedelslagen i specialmotiveringen (avsnitt 3). Jagbedömer att mina förslag inte är av den karaktären att de står i motsats tillmotsvarande reglering i andra länder. Den föreslagna skärpningen avlivsmedelskontrollen avses komma till uttryck i föreskrifter som regeringen ochframför allt livsmedelsverket skall meddela. Dessa föreskrifter måste givetvisi vederbörlig ordning beakta våra internationella åtaganden och stämmas av motvad som gäller i de andra nordiska länderna och även i övrigt intemationellt.En målsättning skall således vara att söka överensstämmelse med bl. a. deregler man strävar mot inom EG. handelsförhandling, den s. k. Umguaymndan, har som en av flera huvuduppgifter att harmonisera bestämmelser till skydd 12 för hälsan och därmedmotverka att sådana bestämmelser används i kon- Prop. kurrenssnedvridande syfte.Frågor av etisk innebörd kommer att tas upp i Ennordisk utgångspunkt är att även andra än rent hälsomässiga skäl i vissafall bör kunna accepteras i GÄTT:s regelsystem. Det kan vara fråga om t.ex. förbud att saluhålla valkött, använda köttmjöl från sjuka djur ellerutnyttja djur producerade med hjälp av genteknik. kan också vara fråga omatt veterinärmedicinska preparat, t. ex. hormoner, används itillväxtbefrämjande syfte. skall givitvis beaktas närskärpta kontrollbestämmelser övervägs. ,länsstyrelserna och miljö- och hälsoskyddsnämnderna är tillsynsmyndigheterenligt livsmedelslagen. Deras tillsyn av att livsmedelslagstiftningen följskan lämpligen betecknas som den allmänna offentliga livsmedelskontrollen. Visssärskild offentlig livsmedelskontroll utövas dels med stöd av annanlagstiftning, dels av andra myndigheter och organ än de jag nu nämnt. Densärskilda offentliga livsmedelskontrollen har i huvudsak samma syfte somsamhällets allmänna livsmedelskontroll, dvs. att främja redligheten i handelnoch skydda konsumenterna mot hälsorisker. I viss utsträckning går emellertidden särskilda kontrollen ett steg längre och har som mål att tillförsäkrakonsumenterna livsmedel av viss högre kvalitet. I det följande tar jag upporganisationen av både den allmänna och den särskilda offentligalivsmedelskontrollen. Mina förslag innebär en strävan att inordna den livsmedelskontrollsom nu utförs särskilt i den allmänna livsmedelskontrollen. Somsärskilda frågor tar jag upp formerna för livsmedelskontrollen ochfinansieringen av kontrollen. Förlivsmedelslagstiftningens tillämpning inom försvarsmakten ansvarar försvaretssjukvårdsstyrelse. Organisationen av den livsmedelskontrollen har inte varitföremål för översyn i detta sammanhang. 2.2.2 Organisationen avden allmänna offentliga livsmedelskontrollen Mittförslag: Livsmedelslagen ändras för att göra det möjligt för Ii vsinedelsverketatt i högre grad än styra livsmedelskontrollen.Livsmedelsverket ges också ett större ansvar än för tillsyn av olikalivsmedelsanläggningar. För att kunna fullgöra uppgifterna tillförs verketytterligare livsmedelstekniker. Länsstyrelsernaskall även i fortsättningen fungera som stödjande och rådgivande organ gentemotmiljö- och hälsoskyddsnämnden. Miljö-och hälsoskyddsnämnderna skall även i fortsättningen ha ansvar för godkännandeav livsmedelslokaler och för den omedelbara tillsynen över efterlevnaden avlivsmedelslagstiftningen, utom i de fall verksamheten står underlivsmedelsverkets direkta kontroll. I livsmedelslagen bemyndigas regeringen attföreskriva avsteg från huvudprincipen att miljö- och hälsoskyddsnämnden utövarden omedelbara tillsynen inom varje kommun. Det görs en tydligfördelning mellan myndigheterna av ansvaret för tillsyn och godkännande avlivsmedelslokaler. Utredningensförslag innebär att godkännandet av livsmedelslokaler och den löpande tillsyneni större utsträckning än decentraliseras till kommunernas miljö- ochhälsoskyddsnämnder och i någon mån länsstyrelserna. föreslåsliksom ha det övergripande ansvaret för livsmedelskontrollen och skalli högre grad än styra livsmedelskontrollen, bl. a. genom attmeddela föreskrifter om hur tillsynen skall gå till. och resurser bör ses över för att öka möjligheterna för verket attlämna service och ge råd till kommuner och länsstyrelser. Länsstyrelserna föreslåsfå en mera aktiv roll i den offentliga livsmedelstillsynen.Tillsynsorganisationen bör förstärkas genom att län i samverkan tilldelaslivsmedelstekniker. Vid varje länsstyrelse bör det inrättas en särskild djur-och livsmedelsfunktion med länsveterinären som chef Med den föreslagnaförstärkningen får länsstyrelserna möjlighet att stödja kommunernas miljö- ochhälsoskyddsnämnder vid tillsynen. Detta gäller särskilt vid tillsynen avstörre och tekniskt komplicerade anläggningar. Med ett ökat stöd frånlänsstyrelserna och med ökade resurser i övrigt kan miljö- ochhälsoskyddsnämnderna ges helhetsansvaret för den allmänna offentligalivsmedelskontrollen inom den egna kommunen. Nämnderna föreslås få ansvar försåväl godkännandet av livsmedelslokaler som den löpande tillsynen för i principalla livsmedelsanläggningar. Undantag görs endast för slakterier och medslakterierna integrerade anläggningar. För dessa anläggningar skalllivsmedelsverket ha ansvaret. Remissinstanserna:Utredningens förslag har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Någraremissinstanser instämmer i utredningens uppfattning om behovet av endecentralisering. Många har emellertid uppfattningen att en decentralisering skulleleda till att kontrollverksamheten blir mindre lik- Prop. 1988/89:68 formig.Flera remissinstanser anser att ansvarsfördelningen måste preciseras.Riksrevisionsverket () menar att utredningen inte tillräckligt harpenetrerat vilka kontrollbehov som finns inom livsmedelsanläggningar av olikakaraktär. Enligt RRV:s mening bör livsmedelshanteringssystemet betraktas sombestående av två skilda delsystem med helt olika kontrollbehov. Det finns delsett storskaligt system med tekniskt avancerad produktion som ofta har helaSverige som sin marknad, dels ett småskaligt system som består av t. ex.storkök, restauranger och småproducenter med avsättning inom ett mer begränsatgeografiskt område. RRV anser att ansvaret för de större livsmedelsanläggningarnabör vila på staten genom livsmedelsverket medan kontrollen av det småskaligahanteringssystemet bör ligga kvar på lokal nivå. Förslagetatt livsmedelsverket liksom bör ha det övergripande ansvaret förlivsmedelskontrollen och i högre grad än styratillsynsverksamheten har fått ett positivt bemötande. Många remissinstanseranser det också vara angeläget att det görs en översyn av livsmedelsverketsorganisation och resurser. Fleraremissinstanser är negativa till att länsstyrelserna ges en mera aktiv roll iden offentliga livsmedelstillsynen. Statskontoret konstaterar att tyngdpunkteni den samordnade länsförvaltningen skall ligga på utvecklingsfrågor. Det ärdärför enligt statskontoret olyckligt att tillföra länsstyrelserna nyakontrolluppgifter. Många remissinstanser tillstyrker förslaget atttillsynsorganisationen förstärks med livsmedelstekniker men anser i motsatstill utredningen att dessa bör placeras vid livsmedelsverket. Skälenför mitt förslag: Det svenska systemet för offentlig livsmedelskontroll byggerpå en uppdelning av ansvar och uppgifter mellan statliga och kommunala organ.Enligt den ordning som gäller ligger huvuddelen av ansvaret för denoffentliga kontrollverksamheten i form av godkännande och tillsyn på miljö-och hälsoskyddsnämnden. fungerar som stödjande och allmäntrådgivande organ gentemot nämnden. har det övergripandeansvaret. Dennärmare utformningen av livsmedelskontrollens nuvarande organisation framgårav livsmedelskontrollutredningens betänkande. Kontrollorganisationensuppbyggnad och fördelningen av uppgifter har stor betydelse för hur effektivkontrollen är. Utvecklingen på livsmedelsområdet mot mer storskaliga ochkomplicerade produktionsprocesser och distributionssystem måste enligt minmening mötas på kontrollområdet med förändringar i ansvarsfördelning, resurseroch formerna för kontrollens utförande. Jag tar nu upp frågan om ansvaret förkontrollen och vissa resursfrågor. Till övriga frågor om resurser och omformerna för kontrollen återkommer jag i det följande. Den nuvarande ordningenför fördelning av ansvaret mellan de olika kontrollmyndigheterna bygger på den struktur som fanns tidigare på livs medelsområdet och som kännetecknades av en mer utspridd produktion och distribution. Produkterna var oftare än nu avsedda för en närmark nad. De krävde därför inte hållbarhetsbehandling på samma sätt som . Sammansättningen av produkterna var enklare och tillsatserna färre. talet främmande ämnen somkunde upptäckas i livsmedlen var också Prop. 1988/89:68 mindre. Denutveckling vi haft på livsmedelsområdet innebär att livsmedelsverket somcentral myndighet bör spela en större roll i fortsättningen. Jag delar därförinte utredningens uppfattning att livsmedelskontrollen bör decentraliserasytterligare. Livsmedelsverketbör även i fortsättningen ha ansvaret på central nivå och vara policyskapandeoch normgivande. Verket bör meddela föreskrifter som i högre grad än förnärvarande styr livsmedelskontrollen. Vidare bör verket aktivt följagodkännande- och tillsynsverksamheten, bl. a. för att se till att kontrollengenomförs effektivt och likartat i hela landet. Verket bör löpande anpassa ochutveckla formema och metoderna för kontrollen. För att kontrollen skallförbättras på lokal och regional nivå krävs också att livsmedelsverkets serviceoch rådgivning till kommuner och länsstyrelser ökar. Jag vill i dettasammanhang understryka vikten av att samarbetet och rapporteringen mellan tillsynsmyndigheternautvecklas ytterligare. Den föreslagna befogenheten för livsmedelsverket attutfärda styrande föreskrifter för inspektionsverksamheten fordrar en mindre ändringi livsmedelslagen, till vilken jag strax återkommer. Föratt livsmedelskontrollen skall kunna ske på ett sakkunnigt sätt behövs godtillgång till såväl livsmedelshygienisk som livsmedelsteknisk expertis. finns livsmedelsteknisk expertis imycket ringa utsträckning. Utredningen har som jag tidigare nämnt redovisatdetta behov och föreslagit att livsmedelstekniker skall tillföras vissalänsstyrelser. Jag anser som utredningen att ytterligare livsmedelsteknikerbör tillföras kontrollorganisationen, men i likhet med många remissinstanseranser jag att de bör placeras vid livsmedelsverket. Med en sådan placering kanteknikerna vara specialiserade på olika fackområden och delta i uppläggningenoch genomförandet av livsmedelsverkets utökade verksamhet. Teknikernaskompetens måste innefatta både allmänt tekniskt kunnande och processteknisktkunnande. Den tekniska kompetensen är nödvändig för verkets möjligheter att taett direkt tillsynsansvar för vissa livsmedelsanläggningar, för möjligheternaatt stödja kom-munema i deras kontrollverksamhet och för att genomföra en ökadredlighetskontroll. En sådan kompetens är också nödvändig för ett ökat utnyttjandeav företagens egentillsyn i den offentliga kontrollen och för verketsmöjligheter att utveckla normer och typprogram för de kontrollprogram som börligga till grund för egentillsynen. Livsmedelsverketsdirekta tillsyn i form av inspektions- och undersök-ningsverksarnhet avser imycket stor utsträckning köttkontroll. Verket svarar också för den direktatillsynen av anläggningar för tillverkning av äggprodukter och förimportkontrollen av vegetabilier. prövar också godkännanden avlivsmedelslokaler i vissa anläggningar, huvudsakligen för kött- ochmejeriproduktion och för livsmedelstillverkning där tillverkningen beräknasuppgå till ett årligt värde av minst 25 milj. kr. Ansvaretför den direkta tillsynen och godkännandet av livsmedelsloka ler i övrigt ligger på miljö- och hälsoskyddsnämnden. Nämnden bör enligt 16 minmening även i fortsättningen ha det direkta ansvaret för godkännande Prop.1988/89:68 och tillsyn av flertalet livsmedelsanläggningar inom ramen för denallmänna offentliga livsmedelskontrollen. Kontrollen av de störreproduktionsanläggningarna med tekniskt komplicerade produktionsprocesser kanemellertid ställa krav på en utpräglat specialiserad kompetens hoskontrollorganet. Sådan särskild kompetens finns i allmänhet inte hos miljö-och hälsoskyddsnämnden. För vissa delar av livsmedelskontrollen bör livsmedelsverketdärför ha det direkta ansvaret. Ett centralt ansvar kan också vara motiverat ifråga om anläggningar vars produkter sprids över stora delar av landet och somhar sådan produktion att det är väsentligt att snabbt kunna spåra orsakernatill upptäckta brister. Ett sådant ansvar kan också vara motiverat när detgäller de allra största vattenverken. Inriktningenbör enligt min mening således vara att livsmedelsverket har det direktaansvaret för kontrollen dvs. såväl godkännandet av livsmedelslokalen som denlöpande tillsynen i den utsträckning det krävs för att upprätthålla ettbetryggande skydd för konsumenten. har företagens årligatillverkningsvärde tillämpats i stor utsträckning vid fördelningen av ansvaretmellan myndigheterna. Mot bakgmnd av utvecklingen på livsmedelsområdet bör ifortsättningen hänsyn också i hög grad tas till verksamhetens komplexitet ochprodukternas spridning. Somjag nämnde har kontrollorganisationens uppbyggnad och fördelningen avuppgifter stor betydelse för hur effektiv kontrollen är. Jag skall därför så långtdet nu är möjligt ange hur fördelningen mellan myndigheterna av ansvaret förgodkännande och tillsyn bör ske. Idet nuvarande regelsystemet har slakteriema särbehandlats. Erfarenheter harvisat att kött medför de största riskerna för överföring till människa avlivsmedelsburen sjukdom. Jag kommer strax att redovisa mina förslag omköttkontrollen. Jag kommer då att förorda att köttkontrollen liksom hittillshandhas av livsmedelsverket. Imejerikontrollen läggs särskilt stor vikt vid att mjölk skall varavärme-behandlad pastöriserad så att den inte överför livsmedelsbumasjukdomar till människa. Bland de tidigare aktuella mjölkspridda sjukdomarnakan nämnas tuberkulos, scharlakansfeber och salmonella. Vid osttillverkningkan det uppkomma problem med stafylokocker och listeria. Centraliseringen inommejerihanteringen har drivits långt och av produktionen konsumeras endast enmindre del i närområdet. Detta talar för att ansvaret för godkännande ochtillsyn skall ligga på livsmedelsverket. Äggproduktertillverkas vid mycket få anläggningar i landet. Pastörise-ring är ett krav fördenna tillverkning och utgör ett viktigt skydd mot salmonella ochcampylobacter. De hygieniska skälen liksom anläggningarnas specialisering ochprodukternas stora spridning över landet talar för att anläggningarna godkännsoch kontrolleras av livsmedelsverket. Ansvaretför godkännande och tillsyn av livsmedelslokaler i fartyg, på järnväg och iflygplan kan i allmänhet inte knytas till någon viss kommun. Ansvaret bördärför i princip ligga på livsmedelsverket. Verket bör dock pröva om en vissdelegering kan ske. Förövriga produktionsanläggningar, såsom kvarnar, bagerier, konserv fabriker och storkök, gäller att livsmedelsverket skall godkänna anlägg- 17 2 1988/89.1 saml. ningen med biträde avmiljö- och hälsoskyddsnämnden om värdet av Prop. 1988/89:68 produktionenöverstiger 25 milj. kr. Den löpande tillsynen åvilar nämnden. För anläggningarmed lägre produktionsvärde har miljö- och hälsoskyddsnämnden ansvaret för bådegodkännande och tillsyn. Ävenvissa av dessa övriga anläggningar är komplicerade och speciella krav ställs påkonstmktion, material, ventilation och produktionsflöden. Brister i dessaavseenden får allvarligare konsekvenser i större anläggningar än i mindresådana. Avproduktionen i de större anläggningarna konsumeras endast en liten andel inomden egna kommunen. När det uppstår problem engageras ofta livsmedelsverket iutredningsarbetet av och kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd. Exempelpå särskilda situationer där den lokala kontrollen inte har haft tillräckligkompetens är när det konstaterats salmonella och campylobacter-infektioner ikyckling, salmonella i torrmjölk och barnmat samt aflatoxin i spannmål ochmjölk. Mångaskäl talar således för att livsmedelsverket bör ha ett ökat ansvar förkontrollen också i fråga om flera av dessa övriga livsmedelsanläggningar. Somjag tidigare nämnt bör ansvarsfördelningen delvis ske från andra utgångspunkterän . Företagetsomsättning ger en uppfattning om produktionens storlek och spridning.Omsättningen bör därför vägas in vid fördelningen. Dessutom bör hänsyn tas tillproduktionens komplexitet. Värderingenav de faktorer som har betydelse för risk och redlighet i produktionen börenligt min mening göras genom en indelning av företagen i ett antal gruppersom baseras på branschtillhörighet och andra förhållanden som har betydelse idessa hänseenden. Jaganser således att ett företags omsättning och komplexitet skall utgöra grundför vilken myndighet som skall ha ansvaret för kontrollen. Jagbedömer att livsmedelsföretag där värdet av årsproduktionen överstiger 150milj. i stor utsträckning bör falla under livsmedelsverkets ansvarsområde.Oavsett branschtillhörighet är det sannolikt att livsmedelshanteringen i dessafall har sådan omfattning och karaktär att verket bör ansvara för kontrollen.Det måste dock prövas i varje särskilt fall om inte förhållandena ändå ärsådana att miljö- och hälsoskyddsnämnden skall ha det direkta ansvaret. Förföretag med en årsproduktion mellan 50 och 150 milj. kr. börbranschtillhörighet i första hand vara avgörande vid ansvarsfördelningen.Företag inom följande branscher bör regelmässigt falla under livsmedelsverketsansvar, nämligen charkuterianläggningar, anläggningar för tillverkning avfiskprodukter och produkter av kraft- och blötdjur, anläggningar förindustriell tillverkning av färdiglagad mat, konservfabriker samt anläggningarför tillverkning eller beredning av glassvaror och glasspulver. Företaginom följande branscher bör däremot regelmässigt falla under nämndens ansvarsområde, nämligen kvarnar, bagerier, bryggerier, muste- rier, choklad- och konfektyrfabriker, potatispackerier, grossister med egen 18 importsamt parti- och detaljhandel liksom restauranger och andra stor- Prop.1988/89:68 kök.Också när det gäller sådana företag kan en prövning i det enskilda falletmotivera en annan ansvarsindelning. För företag i branscher som interedovisats här kan en prövning i det enskilda fallet med utgångspunkt ide kriterier för ansvarsindelningen som jag nämnde inledningsvis leda till Företagmed en årsproduktion lägre än 50 milj. kr. bör normalt falla under nämndensansvarsområde. Produktionens storlek och produkternas spridning har inte sådanomfattning att det i normalfallet är motiverat att livsmedelsverket haransvaret. I särskilda fall kan produkternas spridning, sammansättningen avdessa, produktionens komplexitet eller förhållanden som innebär en risk förkonsumentemas hälsa ändå innebära att livsmedelsverket bör ha ansvaret. Livsmedelsverketbör ha möjlighet att göra avsteg från de generella regler som kommer att gällaför ansvarsfördelningen. I vissa fall kan också förhållandena med tiden kommaatt ändras så att ansvaret för tillsyn eller godkännande av en viss anläggningeller anläggningstyp bör ligga på någon annan myndighet än den som urspmngligenfått ansvaret. bör följaktligen fortlöpande pröva om detfinns anledning att föra över ansvaret från livsmedelsverket till en miljö- ochhälsoskyddsnämnd. Det kan också komma i fråga att föra över ansvaret från ennämnd till verket. Denna möjlighet bör föreligga också för sådan särskildoffentlig livsmedelskontroll som livsmedelsverket ansvarar för. Även dettaförslag fordrar en mindre ändring i livsmedelslagen. Jag återkommer till dennafråga senare i detta avsnitt. Detär enligt min mening väsentligt att kommunernas kompetens på områdetupprätthålls och förstärks. Avsikten är inte att varje anläggning som ärkrävande från kontrollsynpunkt generellt skall föras till livsmedelsverketsansvarsområde. I många fall bör kontrollansvaret kunna ligga på kommunen, ävenom detta skulle innebära att kommunen måste skaffa egen erforderlig kompetenseller köpa tjänster, t. ex. från någon annan kommun. Stöd från livsmedelsverketoch är givetvis särskilt angeläget i dessa fall. Jag vill ävenpeka på en möjlighet till förstärkning av tillsynen som kommunerna bör kunnapröva i ökad omfattning, nämligen att ordna kontrollen genom mellankommunalsamverkan. Livsmedelsverketbör kunna uppdra åt t. ex. en tjänsteman vid miljö-och hälsoskyddsnämnden attutföra vissa kontrollinsatser inom ramen för livsmedelsverkets direktatillsyns- och godkännandeansvar. De personella resurserna inomtillsynsorganisationen kan därigenom utnyttjas effektivt.