prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i frågan är negativa tillförslaget att patienten själv skall svara för kostnaden om han på egetinitiativ tar kontakt med hälso- och sjukvården på grund av en misstanke omsamhällsfarlig sjukdom. och anser attkostnadsfriheten vid läkarundersökning skall gälla oberoende av om det är enoffentlig eller privat vårdgivare. De anser att även läkemedel skall varagratis för den enskilde vid behandling av samhällsfarlig sjukdom. Skälen för mitt förslag: Idetta avsnitt tar jag upp endast den enskildes kostnader för undersökning, vårdoch behandling m. m. Kostnadsfördelningen mellan staten ochlandstingkommunerna återkommer jag till senare (avsnitt 2.17). Enligt gällandesmittskyddslag (6 §) är undersökning för att diagnostisera en allmänfarligsjukdom gratis för den enskilde. En förutsättning är dock att undersökningenutförs av distriktsläkare eller läkare som denne hänvisar till. Övrigundrsökning samt vård får patienten bekosta själv i den mån kostnaderna intetäcks av den allmänna sjukförsäkringen. Även de läkemedel som fordras fårpatienten bekosta själv. Läkemedlen torde dock fås mot prisnedsättning enligtlagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m. m. Vid de veneriskasjukdomarna är såväl undersökning som vård och behandling samt vissa intyggratis för patienten inom den landstingskom- munala hälso- ochsjukvården (19 § SmL). För övrig hälso- och sjukvård Prop. 1988/89:5 finnsinte några särbestämmelser vad gäller patientens kostnader för sådanaåtgärder, med undantag för infektion av HIV. Däremot tillhandahålls läkemedelgratis för patienten i både offentlig och enskild hälso- och sjukvård. Laboratorieundersökningarav prov utförs kostnadsfritt för patienten om undersökningen har påkallats avmiljö- och hälsoskyddsnämnden eller läkare i öppen vård. Undersökningen skallutföras påett laboratorium som har godkänts av (23 § SmL). Debestämmelser jag har redogjort för avser öppen vård. Vid sluten vård gällersamma regler som för sjukdomar i allmänhet. Vård och behandling samt läkemedelär i princip gratis för patienten. Kostnaderna för sluten vård av den somintagits på sjukhus täcks av landstingskommunen i den mån de inte ersättsenligt lagen om allmän försäkring (23 § tredje stycket SmL). Innanjag går närmare in på skälen för mina förslag i denna del skall jag helt kortnämna något om ersättningssystemet inom hälso- och sjukvården och särskilt omde patientavgifter som den enskilde skall erlägga för vården. Ersättningssystemethar en nära anknytning till den allmänna sjukförsäkringen. Både den offentligaoch den privata hä|so- och sjukvården finansieras till stor del av ersättningfrån den allmänna försäkringen. I förordningen (1984:908 om vissa ersättningartill sjukvårdshuvudman från sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring (ändrad senast SFS 1987:1038) regleras ersättningen tilllandsfingskommunerna. Ersättningen till landstingskommunerna för öppen ochsluten vård är beräknad enligt en behovsbaserad modell. Ersättningeninnefattar både offentlig och privat värd. Vid utbetalningen till enlandstingskommun görs avdrag för vad som har utbetalats till privatpraktikrverksamheteninom landstingskommunen. Deprivatpraktiserande läkarna kan vara anslutna till den allmänna sjukförsäkringenoch därigenom erhålla ersättning från den. Läkarna som är anslutna tillförsäkringen har förbundit sig att följa bestämmelserna i läkarvårdstaxan(1974:699, ändrad senast SFS 1988:21). I taxan regleras bl.a. hur höga arvodenläkarna får tillgodoräkna sig vid varje patientbesök. Samverkan mellan denprivatpraktiserande läkaren och sjukvårdshuvudmannen regleras genom ett samverkansavtalsom träffas mellan parterna. Ersättningfrån den allmänna försäkringen för sjukhusvård till annan än landstingskommunutgår med ett fast belopp per vårddag. Bestämmelser härom finnsi förordningen (1979:849) om ersättning för sjukhusvård m. m. Denenskildes direkta kostnader för hälso- och sjukvård betalas av dem som ärförsäkrade enligt lagen om allmän försäkring i form av patientavgifter. Försäkradeär dels svenska medborgare, dels personer som utan att vara svenska medborgare är bosatta i landet. Övriga skall i princip själv bekosta vården. Även i dessa fall kan emellertid kostnaderna för vården vara fria eller nedsatta för den enskilde till följd av överenskommelse i konvention 96 Förden offentliga vården regleras patientavgifterna i förordningen Prop. 1988/89:5(1984:908). I 8 § föreskrivs att patientavgift får tas ut av den som ärförsäkrad enligt lagen om allmän försäkring, för varje läkarvårdsbesök hos ensjukvårdshuvudman elle hos en läkare som har särskilt avtal med ensjukvårdshuvudman. Avgiften gäller för samtliga åtgärder vid,besöket, inräknatläkemedelsförskrivning, provtagning för klinisk laboratorieundersökning,utfärdande av läkarintyg som behövs för att få ut sjukpenning samt förförbands- och annat förbrukningsmaterial. Enligtförordningen får för högst följande belopp tas ut. Pafient-avgift fårtas ut med . Ges vården hos den försäkrade får en tilläggsavgift tas utmed . För annan sjukvårdande behandling än läkarvård som ombesörjs avsjukvårdshuvudman får patientavgift tas ut med . Förläkarvård som meddelas av privatpraktiserande läkare som är ansluten till denallmänna försäkringen betalar den försäkrade högst enligt 11 §läkarvårdstaxan. Vid hembesök får en filläggsavgift tas ut med . Liksomvid den offentliga vården omfattar avgiften samtliga åtgärder vid besöket. Förläkarvård av läkare som inte är ansluten till betalarpatienten hela kostnaden själv. Undersökningoch provtagning avseende infekfion av HIV samt rådgivning i samband med svarpå provtagningen är kostnadsfri för den enskilde även hos privatläkare enligt12 § läkarvårdstaxan. Vid fortsatt behandling hos privatläkare får patientendock erlägga patientavgift. Försjukhusvård som lämnas av offentlig sjukvårdshuvudman utgår ingenpatientavgift för den som är försäkrad enligt lagen om allmän försäkring.Utgående sjukpenning skall däremot minskas med -dock högst meden tredjedel av sjukpenningens belopp - enligt 3 kap. 4 § andra stycket lagenom allmän försäkring. Avdraget avser kostnader för mat, hygien m. m. och intesjälva vården. Mittförslag fill en ny smittskyddslag innebär bl.a. att den som har anledning antaatt han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är skyldig att söka läkareför undersökning. Att denna skyldighet efterlevs är av stor betydelse försmittskyddet. Ju tidigare en smittad person kommer under vård och behandlingoch får adekvata förhållningsregler om hur smittspridning kan undvikas, destomindre är risken att smittan förs vidare. Vidare kan smittkällan spårassnabbare om smittade söker vård. Det är därför av utomordentligt stor betydelseatt man i så stor utsträckning som möjligt underiättar för den enskilde att takontakt med hälso- och sjukvården. Alla sjukvårdsbesök som görs med anledningav en samhällsfariig sjukdom bör därför vara grafis för den enskilde. Det börgälla både den undersökning och utredning som görs för att fastställa om ensådan sjukdom föreligger och den efterföljande vård och behandling somsjukdomen kräver. Vården och behanlingen skall dock vara behövlig frånsmittskyddssynpunkt. a. innebär detta att vård och behandling avkomplikationer till sjukdomen som uppträder senare i förioppet då sjukdomeninte längre är smittsam, t. ex. följdsjukdomar till polio, inte bör vara gratisför pafienten. Detförhållandet att vård och behandling skall vara gratis för patienten utgör inte något hinder mot att göra kostnadsavdrag på utgående sjukpen ning vid sluten sjukhusvård. 7 1988/89. Vad jag nu har sagt gällerden landstingskommunala vården. För den som väljer att vända sig till enprivatprakfiserande läkare vid misstanke om en samhällsfarlig sjukdom anser jagatt besök för att utreda om en samhällsfarlig sjukdom föreligger bör varagratis för patienten. Vid därefter följande besök hos läkaren anser jag dockatt patientavgift bör eriäggas. Den angivnakostnadsfriheten hos privatpraktiserande läkare bör avse endast läkare anslutnatill den allmänna försäkringen. Besök hos övriga privatpraktiserande läkare fårpatienten själv bekosta. Läkemedelsförmåner är endel av den allmänna sjukförsäkringen. All läkemedelsbehandling i sluten vård ärgratis för pafienten. För förskrivna läkemedel i öppen vård betalar denförsäkrade normalt ett reducerat pris. Läkemedel vid vissa sjudomar är gratisför patienten. Bestämmelser om prisnedsatta och kostnadsfria läkemedel finns ilagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. Jag anser att allbehandling med läkemedel vid en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis förpatienten oavsett om behandlingen ges i öppen eller sluten värd. De kostnadsfria förmånersom jag här har föreslagit kan av uppenbara skäl inte ges till var och en somvistas här i landet. Enligt min uppfattning är det rimligt att begränsaförmånerna till dem som är försäkrade enligt lagen om allmän försäkring. Minbedömning: Förslaget innebär måttliga kostnadsökningar. Förstärkningen avsmittskyddsläkarnas verksamhet beräknas kosta ca 8 milj. kr. Förutbildningsändamål behövs under ett första år . och därefter underdedärpå följande två åren . Föratt genomföra lagstiftningen fordras att bl. a. utarbetarföreskrifter och allmänna råd, utformar blanketter för anmälningar m. m. ochinformerar om lagsfiftningen. Dessa uppgifter för kommer attbehandlas och kostnadsberäknas i annat sammanhang. Patienternasavgiftsfrihet för läkemedel medför en årlig kostnadsökning för samhället medhögst . Patienternas avgiftsfrihet för vård och behandling innebär ettårligt inkomstbortfall för samhället med ca 5 milj. kr. För domstolarnasverksamhet behövs inga nya resurser. Utredarens bedömning:Kommunernas kostnader kommer att minska när det gäller personinriktade åtgärderför att förhindra smittspridning. Hur mycket går dock inte att beräkna.Landstingskommunernas totala kostnader för smittskyddet eligt den nyasmittskyddslagen beräknas öka från ca 4 milj. kr. till omkring 12 milj. kr.årligen. Landstingskommunernas kostnadsökning beräknas således uppgå till ca 8milj. Kostnadsökningen hänförshelt till administrativa förstärkningar. 1988/89:5tingskommunernas kostnader för undersökning samt vård och behandling bedömsinte öka till följd av förslaget. Förslaget innebär inte några direkt ökadekostnader för staten. Remissinstanserna:Utredarens bedömning av förslagets kostnadskonsekvenser kommenteras främst avlandstingskommunerna. Några landstingskommuner anser att utredarenskostnadsanalys är ofullständig och att landstingskommunernas kostnadsökningarkommer att bli högre än vad utredaren har angivit .Denna uppfattning förs framav , , och länslandstingskommuner. läns landstingskommun delar utredarensbedömning att landstingskommunernas ökade kostnader i stort kommer attföranledas av administrativa insatser. Resursförstärkningar vid den samhällsmedicinskaenheten blir dock nödvändiga om utredarens förslag genomförs. Västernorrlandsläns landstingskommun delar utredarens uppfattning att det är rimligt med enhalv smittskyddsläkartjänst och en hel kanslitjänst i ett landstingsområde medungefär 250000 invånare. Flera remissinstanser framhåller att de framtidakostnaderna för smittskyddet är svåra att bedöma med hänsyn till osäkerhetenkring infektion av HIV. Domstolsverketframhåller att antalet smittskyddsmål i förvaltningsdomstolarna kan förväntasöka något till följd av förslaget. Antalet mål kommer dock sannolikt att bli såbegränsat att länsrätterna väl kan ta hand om denna målgrupp utan nya resurser. Skälenför min bedömning: Samhällets totala direkta kostnader för de samhällsfariigasjukdomarna kan beräknas till 600-700 milj. kr. Med direkta kostnaderavses i första hand kostnader för värd och behandling samt kostnader förhälsokontroller vid de sexuellt överförbara sjukdomarna. Hit räknas dock intekostnader för de följdsjukdomar som nämnda sjukdomar kan ge upphov till. Hiträknas inte heller kostnader för produktionsbortfall, sjukpenning och liknande. Störredelen av kostnaderna faller på sex av sjukdomarna. De största kostnadernaförorsakar gonorré, infektion av HIV och klamydiainfektion. De årligakostnaderna för dessa sjukdomar kan uppskattas till närmare 400 milj. kr.Kostnaderna för infektion av HIV stiger kraftigt och kan antas fortsätta attöka. Andra samhällsfariiga sjukdomar som ger upphov till stora kostnader ärparatyfoidfeber, tuberkulos och polio. Kostnaderna för dessa sjukdomar uppgårtill drygt 200 milj. kr. Ettav syftena med en ny smittskyddslagstiftning är att minska kostnaderna för desmittsamma sjukdomarna. Erfarenheterna visar att epidemiologiska åtgärderrelativt snabbt kan leda till stora kostnadsbesparingar för samhället. Eftersomkostnaderna för de samhällsfariiga sjukdomarna är så höga, kan redan en mindreminskning av sjukdomarnas förekomst leda till betydande kostnadsbesparingar.Som exempel kan nämnas att kostnaderna förorsakade av tuberkulos förnärvarande uppgår till ca 100 milj. kr. Om samma situation hade rått som skulle de årliga kostnaderna för tuberkulos uppgått tillI -. Detförslag till ett förbättrat smittskydd som jag nu lagt fram innebär bl. a. en förstärkning av den landstingskommunala smittskyddsorganisa- 99 Denna förstärkningär i princip den enda åtgärden som leder till Prop. 1988/89:5 ökade kostnader.Som jag strax skall redogöra för är emellertid kostnadsökningen måtfiig ochförslaget kan förväntas ge betydande kostnadsbesparingar redan inom en snarframtid. Övriga kostnadskonsekvenser av förslaget innebär en omfördelning avkostnadsansvaret mellan främst staten, landstingskommunerna och de enskildamänniskorna. Deadministrativa kostnaderna för förstärkningen av smittskyddsläkar- verksamheten har jag beräknat på följande sätt. Jag har utgåttfrån att omräknat i heltidstjänster behövs ytterligare tio smittskyddsläkare ochsjutton kanslister i landet. Den årliga kostnaden för en smittskyddsläkare harjag beräknat fill . och för en kanslist till . Beloppeninnefattar lönekostnadspålägg, LKP, . Vidare har jag hämtöver beräknaten driftkostnad på av den totala lönekostnaden. Den sammanlagda ärligakostnaden för förstärkningarna blir således ca 8 milj. kr. Dennya smittskyddslagen kommer ocksåatt leda fill vissa kostnader försocialstyrelsen. Jag bedömer att styrelsen kan behöva utarbeta föreskrifter ochallmänna råd, utforma nya blanketter för anmälningar m.m. och informera om dennya lagstiftningen. Dessa uppgifter för styrelsen kommer att behandlas vid denöversyn av organisation som pågår inomsocialdepartementet. 1 det sammanhanget kommer kostnaderna för uppgifterna attberäknas och förslag läggas fram om hur kostnaderna skall finansieras. Någraökade kostnader för statens bakteriologiska laboratorium har jag inte beräknat. smittskyddslagstiftning medför ett visst behov av. utbildning av dem somskall fillämpa lagstiftningen i sitt arbete. Smittskyddsläkarnasbehov av utbildning och information kan svara för utan attnågra särskilda medel avsätts för uppgiften. Närdet gäller övrig hälso- och sjukvårdspersonal räknar jag med att det på varjemottagning som berörs av smittskyddet finns ett behov av att utbilda tvåpersoner . Kostnaden för denna undervisning har jag beräknattill . Kostnadernaför utbildning av personal vid miljö- och hälsoskyddsnämnder är betydligtlägre. Jag har beräknat att denna personal kan få ertbrderlig utbildning underett år till en sammanlagd kostnad av drygt lOOOOOkr. Smittskyddsläkarnaoch den personal som är knuten till dem bör svara för undervisningen av hälso- och sjukvårdspersonal samt hälsoskyddsper sonal. Detta har jag beaktat när jag beräknat de administrativa kostnaderna för en ny smittskyddsorganisation. Enligtden nya smittskyddslagen kommer de smittsamma sjukdomar som skall betraktas somsamhällsfariiga inte att vara desamma som i gällande smittskyddslag hänförstill allmänfarliga resp. veneriska sjukdomar. Vissa nya sjukdomar hartillkommit medan andra har utgått. Kostnaderna för de tillkommande sjukdomarnaär mycket små, ca . Kostnaderna för de sjukdomar som harutgått är däremot högre. Amöbadysenteri och primär, icke varig hjärn- ochhjärnhinneinflammation kan beräknas kstadrygt 12 milj. kr. Kostnaderna är hänförliga till Prop. 1988/89:5 slutenvård. Samhälletstotala kostnader för läkemedel för de samhällsfariiga sjukdomarna beräknas ökamed högst . genom att alla läkemedel som används vid sådanasjukdomar skall vara grafis för patienten. är alla läkemedel som användsi sluten vård gratis för pafienten liksom läkemedel vid behandling av veneriskasjukdomar i öppen vård. Kostnadsfriheten omfattar däremot inte läkemedel somanvänds vid behandling av allmänfarliga sjukdomar i öppen vård, med undantagför tuberkulos. För kostnaden för sådana läkemdel svarar patienten själv.Regelmässigt torde dock dessa läkemedel omfattas av lagen (1981:49) ombegränsning av läkemedelskostnader, m. m. vilket innebär att patienten förnärvarande aldrig behöver betala mer än högst . Ocksåpatienternas kostnader för öppen vård påverkas av den nya smittskyddslagen.Enligt lagen skall all undersökning, vård och behandling vara gratis förpatienten inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården. Också denundersökning som görs hos en privatpraktiserande läkare för att utröna om ensamhällsfarlig sjukdom föreligger skall vara gratis för patienten. Enförutsättning är dock att läkaren är ansluten till den allmänna försäkringen. är i princip all sluten vård grafis för patienten. Också i öppen vård årundersökning och behandling gratis, men endast när det gäller veneriskasjukdomar och den offentliga hälso- och sjukvården. Vid de allmänfarligasjukdomarna är den undersökning som görs för att utröna om en sådan sjukdomföreligger gratis. Däremot betalar pafienten genom patientavgiftförbehandlingen. Hosprivat verksamma läkare gäller samma regler som vid andra sjukdomar, dvs.patienten betalar för undersökning och behandling. Om läkaren är ansluten tillden allmänna försäkringen betalar pafienten pafientav-gift, i andra fall finnsinte några särskilda bestämmelser som reglerar patientens kostnader. Dettagäller både vid de allmänfarliga sjukdomarna och de veneriska sjukdomarna. Samhälletsökade kostnader fill följd av att patienterna inte längre skall betalapafientavgifterberäknarjag till ca 5 milj. kr. Förslagetinnebär för domstolarna endast mindre kostnadsökningar som kan medbefintliga medel. Mittförslag: Varje landstingskommun svarar för kostnaderna för sinsmittskyddsorganisation. Landstingskommunen svarar också för kostnader för undersökningsamt vård och behandling. Landstingskommunen skall ha kostnadsansvaret ävenför läkemedel som förordnas inom den egna verksamheten. Varjekommun bekostar miljö- och hälsoskyddsnämndens smittskyddsverksamhet. Kommunensvarar också för kostnader till följd av förstörning av husgeråd, möbler ochliknande föremål, som sker för att hindra spridning av smitta. För övrigakostnader som föranleds av smittskyddslagen skall staten svara. Utredarensförslag: Landstingskommunen svarar vid samhällsfariiga sjukdomar för kostnaderför undersökning samt vård och behandling som sker genom landstingskommunensförsorg. Förprivat verksamma läkare gäller i kostnadshänseende samma regler som vid andrasjukdomar. Närdet gäller kostnader för behandling med läkemedel skall lagen (1981:49) ombegränsning av läkemedelskostnader, m.m. gälla. Detta innebär att den allmännaförsäkringen svarar för de kostnader för läkemedel i öppen vård som vid varjeinköpstillfälle överstiger pafientavgiften. I sluten vård svarar landsfingskommunenför hela läkemedelskostnaden. Landstingskommunensvarar för kostnaderna för smittskyddsläkarverksamheten, inberäknat deadministrativa kostnadsökningar som förstärkningen av smittskyddsläkarensställning och uppgift leder till. Kommunernaskall svara för kostnaderna för de objektinriktade smittskyddsåtgärder somkommunen skall vidta med stöd av annan lagstiftning än smittskyddslagen. Staten svarar för dekostnader som är förenade med bestämmelserna i förordningen (1984:908) om vissaersättningar till sjukvårdshuvudman från sjukförsäkringen enligt lagen(1962:381) om allmän försäkring. Enligt denna förordning utges bl.a. särskildersättning till förebyggande hälsovård. En del av denna ersättning bör användasför smittskydd, bl. a. till att täcka de administrativa kostnadsökningarna somförslaget innebär. Staten svarar också för kostnader enligt lagen (1981:49) ombegränsning av läkemedelskostnader, m. m. Remissinstanserna: I dennafråga har i huvudsak och landstingskommunerna yttrat sig.De flesta som yttrat sig understryker att kostnadskonsekvenserna av en nysmittskyddslagstiftning måste beaktas i de återkommande överenskommelsernamellan staten och sjukvårdshuvudmännen om ersättning till sjukvårdshuvudmännenfrån sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring. ochNorrbottens läns landstingskommuner godtar inte uppfattningen att deadministrafiva kostnadsökningarna ryms inom ramen för ersättningen förförebyggande hälsovårdande åtgärder. kostnaden förlandstingskommunernas smittskyddsorganisation bör täckas Prop. 1988/89:5med statsbidrag. Skälenför mitt förslag: Enligt den nya smittskyddslagen skall landstingskommunernasvara för smittskyddet inom sina respektive områden. Kommunernas miljö- ochhälsoskyddsnämnder skall även i fortsättningen svara för de objektinriktadeåtgärder som behövs för att hindra smittspridning från smittkällor i denfysiska miljön. De enskilt verksamma läkarna får också med den nyasmittskyddslagen uppgifter inom smittskyddet. Enligtmin uppfattning bör ansvars- och uppgiftsfördelningen i smittskyddslagenåterspeglas i fördelningen av kostnaderna. Utgångspunkten för hur kostnadernaskall fördelas bör vara att var och en svarar för sina egna kostnader. Vadjag nu sagt innebär att varje landstingskommun bör svara för kostnader försmittskyddsätgärder inom landstingsområdet, inberäknat smittskyddsläkarensorganisation och verksamhet. Landstingskommunen bör också svara för den egnaverksamhtens kostnader för undersökning samt vård och behandling av dem sommisstänks vara smittade eller som är smittade. Även kostnader förlaboratorieundersökning och liknande innefattas. Härvid kan anmärkas attlandstingskommunernas uteblivna inkomster från patientavgifter kan beräknasårligen uppgå till 5 milj. kr. Landstingskommunernabör också svara för kostnaderna för läkemedel som föreskrivs i öppen vård avanställda inom den egna verksamheten eller som används i den slutna vården. Landstingskommunernasårliga kostnadsökningar för läkemedel i öppen vård till följd av den nyasmittskyddslagen kan uppskattas till ca . Liksomi dag bör kommunerna också framgent svara för de kostnader som föranleds avmiljö- och hälsoskyddsnämndernas smittskyddsverksamhet. Förutomorganisatoriska och administrativa kostnader skall kommunen också svara förkostnader till följd av förstörning av husgeråd, möbler och andra liknandeföremål. Som jag fidigare uppgett återkommer jag med förslag om vem somskall svara för kostnader som föranleds av att sällskapsdjur avlivas. Förövriga kostnader som föranleds av smittskyddslagen bör i princip staten svara.Detta innebär bl. a. att staten skall svara för de kostnader för undersökningarsom utförs av privat verksamma läkare i syfte att utreda om någon har smittatsav e samhällsfarlig sjukdom. Staten bör .också bekosta de läkemedel förbehandling av samhällsfariiga sjukdomar som förskrivs av läkare som inte äranställda av en landstingskommun. Staten bestrider självfallet även dekostnader som föranleds av och statens bakteriologiskalaboratoriums smittskyddsarbete. 2.18Undersökning om HIV-smitta i brottmål Mittförslag: Den som blivit utsatt för ett brott, varigenom HIV-smitta kan haöverförts, skall kunna få till stånd en undersökning av den som är skäligenmisstänkt för brottet för att utröna om denne är smittad av HIV. I första handskall möjlighet till sådan undersökning finnas vid sexualbrott.