prop · GC0378 · 1988-12-31 00:00:00 — Mittställningstagande: Någon allmän regel om överklaganderätt för statligamyndigheter införs inte. Utredningen:RU diskuterar i den senare delen av betänkandet frågan om att ge statliga myndighetergenerell rätt att överklaga domstols beslut, dock utan att lägga fram någraförslag. Remissinstansernaär genomgående negativt inställda till en allmän regel som ger statligmyndighet rätt att överklaga domstols avgörande. De allra flesta menar attfrågan om överklaganderätt för statlig myndighet kan och får övervägas vidutformningen av lagstiftningen på olika materiella områden. Någonremissinstans tillstyrker fortsatt utredning i fråga om enparts-ärenden. Skälen för mittställningstagande: RU diskuterar i betänkandets idédel möjligheterna att införaen mer allmän fullföljdsrätt för statliga organ för att få en förbättradprejudikatbildning på de områden där det förekommer skyddsvärda allmännaintressen. Resonemangen utgör ett diskussionsunderlag och innehålleringa egentliga ställningstaganden från utredningens sida. Man avfärdar dock iprincip tanken på en sådan fullföljdsrätt beträffande vanliga tvistemål ochkoncentrerar framställningen till de enpartsärenden där den lägredomstolsinstansen beviljar parten den sökta åtgärden. 1 fråga om olikalagtekniska lösningar anvisar RU som en framkomlig väg att frågan om en merallmän fullföljdsrätt för statliga organ får beaktas vid utformningen av lagstiftningenpå de olika materiella områden som rör de enpartsärenden det främst är frågaom. Ett altemativ skulle vara att man inför en lag med en generell bestämmelseom fullföljdsrälten. RU påpekar särskilt att bestämmelser av detta slag intepassar in i RB. Jag delar uppfattningenatt fullföljdsfrågan liksom bör beaktas Prop. 1988/89:78 vidutformningen av lagstiftningen på olika aktuella materiella områden. Fördelarnamed en sådan ordning är stora. Bestämmelserna kan utformas mot bakgrund avförhållandena på det enskilda rättsområdet, och andra skäl för och emot fullföljdsrältenän behovet av en förbättrad prejudikatbildning kan beaktas. Som någonremissinstans påpekat kan avsaknaden av vägledande prejudikat på områden därallmänna intressen står på spel också rättas till genom lagstiftning. Frågan omen allmän rätt för statliga organ all överklaga i fråga om enpartsärenden somhandläggs av domstolarna under HD hänger också samman med reglerna förhandläggningen av domstolsärenden i stort. Dessa regler lär inom en intealltför avlägsen framtid bli föremål för en mer allmän översyn. Några nyaregler om överklagningsrätt för statliga myndigheter bör mot denna bakgrundinte införas . Jagföreslår att de lagändringar jag nu förordat träder i kraft . Ifråga om övergångsbestämmelserna får jag hänvisa till specialmotiveringen(avsnitt 5.1). 1enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättals förslagtill 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen(1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs, 5. lag om ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 6. lag om ändring i rältshjälpslagen(1972:429), 7. lag om ändring i lagen(1972:206) om felparkeringsavgift samt 8. lag om ändring i bötesverkställighetslagen(1979:189). Förslagen under 4. och 7. har upprättats i samråd med chefen för arbetsmarknadsdepartementetrespektive chefen för . Förslagen bör fogas tillregeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 4. 5 Specialmotivering Prop. 5.1 Förslaget till lag om ändring i Paragrafen,som innehåller bestämmelser om att mål eller i mål uppkomna frågor i vissa fallskall avgöras av HD i plenum, har kompletterats med bestämmelser om att HD altemativtfår avgöra sådana mål eller frågor med tolv ledamöter. Ändringama harbehandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.7.4. Paragrafen har dämtöverändrats i redaktionellt hänseende. Förstastycket har kompletterats med bestämmelser som innebär att en avdelning istället för att hänskjuta ett mål eller en fråga i målet till plenum, kan väljaatt hänskjuta målet eller frågan till avgörande av tolv ledamöter.Sammansättningsformen är avsedd att fungera som ett enklare alternativ tillplenum. Det är naturligt att en sammansättning med tolv ledamöter inte kommer tiflanvändning i mer komplicerade eller kontroversiella fall. Om den aktuella rättsgmndsatseneller lagtolkningen har antagits av HD i plenum eller av tolv ledamöter, börett hänskjutande till tolv ledamöter normalt heller inte förekomma. Det kanlikaledes te sig naturligt att avdelningen avstår från den mindresammansättningen om avdelningen inte är enhällig. Att ett hänskjutande tiU tolvledamöter inte sker i fall som bör avgöras av HD i plenum garanteras inte minstav minoritetsregeln i första styckets tredje mening. Vilkatolv ledamöter som skall delta i avgörandet torde få avgöras genom någon formav lottning. Bestämmelser härom kan tas upp i arbetsordningen för HD. Andrastycket är oförändrat i sak medan tredje stycket har kompletterats med reglerom avgörande med tolv ledamöter. Ändringen har kommenterats i den allmännamotiveringen. Fjärde stycket är oförändrat i sak. Paragrafen,som innehåller regler om HD:s sammansättning, har ändrats i tre hänseenden,nämligen i fråga om prövningen av dispensansökningar, av vissaresningsansökningar och av fullföljd mot vissa avvisningsbeslut. Bestämmelsernahar kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.7.2, 2.7.3 och 2.7.5. Förstastycket innehåller de gmndläggande bestämmelsema om domförhet och motsvarar deförsta och sista meningarna i första stycket i dess nu gällande lydelse.Avdelningen är enligt dessa bestämmelser domför med fem ledamöter. Högst sjuledamöter får sitta i rätten. Iandra stycket har bestämmelser om att avdelningen i vissa fall är domför med tre ledamöter samlats och räknas nu upp i tre olika punkter. De första och tredje punktema motsvarar den andra meningen i första stycket i dess nuvarande lydelse. I den tredje punkten, som avser frågor om häktning och reseförbud, har en formell begränsning uttryckligen gjorts till sådana fall som avses i 55 kap. 8 § andra stycket tredje meningen. sakligändring åsyftas inte. Begränsningen torde redan gälla (se prop. Prop.1988/89:78 1980/81:154 s. 18, 20, 45 och 51). Domförhelsreglersåvitt avser återstoden av de frågor som tas upp i 55 kap. 8 § återfinns iförevarande paragrafs sista stycke. Denandra punkten i andra stycket är ny och hänför sig till talan mot sådanahovrätts avvisningsbeslut som avses i 54 kap. 16 §, dvs. beslut varigenommissnöjesanmälan, ansökan om återvinning eller återupptagande eller revisions-eller besvärstalan mot hovrätts dom eller beslut avvisas.Sammansättningsreglerna har ändrats så att talan mot dessa avvisningsbeslut, istället för att alltid följa huvudregeln om fem ledamöter, skall kunna prövasmed tre ledamöter, dvs. i samma sammansättning som gäller för prövning avfrågor rörande de extraordinära rättsmedlen. Bestämmelsen har kommenterats iden allmänna motiveringen, avsnitt 2.7.5. En liknande, mer begränsad ändringhar införts i fråga om regeringsrätten, jfr den allmänna motiveringen, avsnitt2.7.6 och specialmotiveringen, avsnitt 5.5. Dettredje stycket är också nytt och utgör ett undantag till bestämmelsen i andrastycket första punkten. Bestämmelsen hänför sig till det inte ovanliga faUetatt HD redan har avslagit eller avvisat en resningsansökan beträffande sammaavgörande. Angående bestämmelsens närmare innebörd hänvisas till den allmännamotiveringen, avsnitt 2.7.3. Detfjärde stycket, som motsvarar paragrafens tidigare andra stycke, innehåller domförhelsreglervid dispensprövningen. I stället för tidigare bestämmelser om att tre ledamöterskall delta i prövningen med möjlighet till prövning med en enda ledamot omtillståndsfrågan är av enkel beskaffenhet gäller nu endomarkompetensen somhuvudregel. Om frågans beskaffenhet kräver det får tillståndsfrågan avgöras avflera ledamöter, dock inte flera än tre. Också denna fråga har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.7.2). Detfemte stycket, som motsvarar paragrafens tidigare tredje stycke, är oförändrati sak och innehåller domförhelsregler vid avskrivning av mål och vid prövningav bl. a. frågor om inhibition. Dennaparagraf är ny och innehåller en hänvisning till de nya reglerna i 56 kap. 1517 §§ som innebär att tingsrätten under pågående rättegång kan hänskjuta enprejudikatfråga till HD. Bestämmelserna har kommenterats utförligt i denallmänna motiveringen, avsnitt 2.8.2 (jfr också specialmotiveringen till 56kap. 15-17 §§). Paragrafeninnehåller de grundläggande bestämmelserna om överklagande av tingsrätts dom. En nyhet är att avtal om alt inte överklaga tingsrättens dom skall kunna ingås även innan tvist har uppstått mellan parterna. Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.4. Det andra stycket innehåller bestämmelser om giltigheten av ett avtal 75 om att inte överklagatingsrättens dom och fanns tidigare i paragrafens Prop. sista stycke.Bestämmelserna har lyfts fram som ett undantag till paragrafens första stycke.Det nuvarande andra stycket, som behandlar rättsmedel mot tredskodomar,har därmed hamnat sist i paragrafen. krav som gällt hittillsför att ett avtal om fullföljdsförbud skall vara giltigt, nämligen att det skall haträffats först efter tvistens uppkomst, har tagits Avtal får såledesträffas också i fråga om eventuella framtida tvister. För mål om mindre värdengäller dock alltjämt den tidigare regeln om att avtal om förbud mot attöverklaga inte får ingås förrän efter del att tvist haruppstått mellan parterna. Detta framgår av styckets sista mening. frågaom bestämmelsernas närmare innehåll hänvisas till den allmänna motiveringen,avsnitt 2.4. Återstodenav paragrafens nuvarande tredje stycke har placerats i tredje stycket. Enligtdetta kan, liksom , ensidiga utfästelser göras formlöst om det skerefter domen. Ävenom tingsrätten skulle känna till att parterna har träffat ett avtal om alt inteöverklaga tingsrättens dom skall fullföljdshänvisning meddelas. Om domen skulleöverklagas, trots avtalet, skall avtalet beaktas endast efter invändning frånklagandens motpart (se NJA 1978 s. 327). Det är hovrätten som skall pröva om fullföljdsförbudetgäller (50 kap. 6 § och 51 kap. 6 §). Paragrafenhar ett visst samband med de nya reglerna i 56 kap. 15 17 §§ som föreskriveratt tingsrätten under pågående rättegång kan hänskjuta en prejudikalfråga tillHD för besvarande. En förutsättning för ett sådant hänskjutande är att parternahar ingått ett avtal om att inte överklaga tingsrättens dom. Detfjärde stycket motsvarar med några språkliga ändringar det nuvarande andrastycket. Paragrafeninnehåller de grundläggande bestämmelserna om överklagande av hovrätts dom. Ennyhet är att ett avtal om att inte överklaga hovrättens dom får ingås äveninnan det har uppstått tvist mellan parterna. Motsvarande ändring har gjorts i49 kap. 1 § angående överklagande av tingsrätts dom. Bestämmelsen harkommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.4, jfr ocksåspecialmotiveringen tifl 49 kap. I §. Paragrafenär ny och föreskriver alt hovrätts beslut om ersättning till offentlig försvarare för processen i tingsrätt i princip inte får överklagas och att hovrätt av prejudikatskäl kan medge undanlag från fullföljdsförbu det. I fråga om bestämmelsens närmare innebörd hänvisas till den allmän na motiveringen, avsnitt 2.3, och till specialmotiveringen till 49 c § rätts hjälpslagen, avsnitt 5.6. 54 kap 9 § Prop. Iparagrafen regleras frågan i vilka fall prövningstillstånd enligt 54 kap. 10 §behövs för att talan mot hovrätts dom eller slutliga beslut skall kunna prövasav HD. Paragrafens/ö>5/ö(stycke har efter ett förslag från HD:s ledamöter kompletterats med regler omatt dispens krävs också vid överklagande av hovrätts slutliga beslut i ettfristående ärende som visserligen har väckts först i hovrätten men som hardirekt anknytning till ett mål eller ärende som har väckts i tingsrätten ochsom hovrätten redan har avgjort slutligt. Till de beslut som avses räknas bl.a. hovrätts beslut med avseende på offentlig försvarare enligt 21 kap. 4 §första stycket och hovrätts beslut med avseende på för sent framställdayrkanden. Bestämmelsen har kommenterats utföriigt i den allmänna motiveringen,avsnitt 2.7.5. Sådanahovrätts avvisningsbeslut som avses i 54 kap. 16 § omfattas inte av dispensprövningsreglema.Del framgår av förarbetena till nämnda paragraf (NJA II 1943 s.707). Ingen ändring har skett därvidlag. Utöver den särskilda regleringen i 54kap. 16 § finns det uttryckliga domförhelsregler vid prövning av talan motdessa beslut i 3 kap. 6 §. Likväl har i klarhetens intresse ett uttryckligtundantag gjorts för dessa beslut i förevarande paragraf. Paragrafeni övrigt har endast ändrats rent redaktionellt. I enlighet med RU:s förslag(betänkandet s. 176) har i paragrafens första stycke uttrycket underrättändrats till tingsrätt utan alt någon ändring i sak åtsyftas. Iförsta stycket har vidare uttrycket "i vidare mån än som framgår av 10 §"utmönstrats eftersom formuleringen är obehövlig (jfr belänkandet s. 177). Paragrafeninnehåller regler om partiell dispens och om verkan av att dispens inte ges. 1paragrafen har införts nya bestämmelser om att ett prövningstillstånd fårbegränsas till en prejudikatfråga i målet. Ändringarna har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Paragrafensförsta stycke innehåller regler om begränsning av prövningstillstånd ochinnehåller en nyhet: HD får begränsa tillståndet till en viss fråga varsprövning är av vikt för ledning av rättstillämpningen, en prejudikatfråga.Beträffande innebörden av detta begrepp och reformens närmare innehållhänvisas till den allmänna motiveringen. I övrigt innehåller detta stycke dennuvarande möjligheten att begränsa tillståndet lill viss del av den dom ellerdel slutliga beslut som den fullföljda talan avser (jfr prop. 1971:45 s. 96 ff). Paragrafensandra stycke innehåller regler om vilandeförklaring av må let i övrigt när ett prövningstillstånd har begränsats enligt bestämmelserna i första stycket. Enligt den gällande lydelsen, som hänför sig till partiell dispens för en del av målet, får HD förklara frågan om meddelande av prövningstillstånd i annan del av målet vilande i avvaktan på prövningen av den dispenserade delen. HD kan alltså utvidga prövningstillståndet, om 77 prövningen av den dispenseradedelen skulle föranleda det. 1988/89:78 har formulerats omför att också täcka de fall då HD meddelar prövningstillstånd för enprejudikatfråga. En vilandeförklaring är ofta nödvändig för att inte HD:shandlingsutrymme skall bli alltför begränsat, om HD skulle komma till annanuppfattning än hovrätten. När del gäller partieUa prövningstillstånd som harbegränsats till en enda fråga i målet måste den del till vilkenprejudikatfrågan hör vilandeförklaras, eftersom domen i den del prövningstillståndeller vilandeförklaring inte har meddelats annars skulle slå fast och vara verkslällbarsom en lagakraftägande dom (jfr fjärde stycket). Regleringeni paragrafens andra stycke innebär att HD kan begränsa prövningstillståndettill en viss fråga som är av betydelse för prejudikatbildningen och förklaraden del av målet till vilken frågan hör vilande. HD kan dessutom, precis somenligt gällande regler, för att ytterligare bevara sin handlingsfrihet,förklara också andra delar av målet vilande. Övriga delar av hovrättensavgörande står fast och får, enligt paragrafens fjärde stycke, verkställasgenast. När ett partiellt prövningstillstånd eller en vilandeförklaringmeddelas måste det därför tydligt framgå av beslutet i vilka delardispensfrågan inte kan prövas ytterligare och alltså får verkställas somlagakraft vunnen dom. OmHD beviljar prövningstillstånd uteslutande för en prejudikatfråga och bedömerdenna på samma sätt som hovrätten, kan HD avgöra frågan genom domenligt 55 kap. 12 a § andra stycket och vägra dispens för de vilandeförklaradedelarna av målet. OmHD däremot gör en annan bedömning i prejudikatfrågan än hovrätten kan HD, medtillämpning av de nya bestämmelserna i 55 kap. 12 a § första stycket, antingenpröva målet slutligt i sak och därvid, helt eller delvis, grunda sitt avgörandeav övriga frågor på hovrättens bedömning eller återförvisa målet till lägrerätt för fortsatt handläggning. Paragrafenstredje stycke motsvarar med ett par språkliga justeringar nuvarande andrastycket. I detta stycke regleras vad ett beviljat prövningstillstånd omfattar. ParagrafensJjärde stycke som helt motsvarar nuvarande tredje stycket har berörts ovan. Paragrafenär tillämplig endast för sådana mål för vilka prövningstillstånd erfordras.För de mål som fullföljs till HD av RÅ, JK eller JO som alltså inteförutsätter dispens finns motsvarande bestämmelser i en ny paragraf, 11 a, isamma kapitel. Genombestämmelsen i 54 kap. 13 § är de nya reglerna i 54 kap. 11 § tillämpliga ocksåför hovrätts beslut som inte är slutligt. Avden ändrade lydelsen av 55 kap. 12 § framgår all HD får avgöra prejudikatfråganutan huvudförhandling (jfr specialmotiveringen till den paragrafen). Idenna paragraf, som är ny, har införts bestämmelser som gör det möjligt förHD att begränsa sin prövning till en prejudikatfråga också i mål om 78 allmänt åtal somöverklagas till HD av RÅ, JK och JO. I 11 § finns Prop. 1988/89:78motsvarande bestämmelser för mål som har fullföljts av parter som behöverdispens för att få sin talan prövad av HD. Bestämmelserna har behandlatsutförligt i avsnitt 2.2 i den allmänna motiveringen. Detär naturligt all ett beslut enligt denna paragraf inte tillkommer utan hörandeav den som för talan i HD. Man torde kunna räkna med att RÅ, JK respektive JO iallmänhet kommer att ha samma uppfattning som HD när det gäller den lämpligaomfattningen av prövningen i HD. Beslutet att överklaga hovrättens avgörandelär också i åtskilliga fall, särskilt när det gäller RÅ, fattas mot bakgrund avalt man kan räkna med ett beslut av HD att begränsa prövningen till denprejudikatintressanta frågan i målet. RÅ, JK och JO lär således ha anledningatt redan i överklagandeskriften ange om man önskar en begränsad prövning i HDoch, i så fall, vilken fråga man önskar omprövad. Paragrafen är uppbyggd så att HD:s möjlighet att begränsa prövningen prejudikatfråga, dvs. en fråga vars prövning är av vikt för ledning av rättstillämpningen(jfr 54 kap. 11 §), uttrycks i paragrafens>.s?a stycke. Enförutsättning för paragrafens tillämplighet är att målet har väckts vid tingsrätt.I mål som med stöd av 2 kap. 2 § tas upp av hovrätten och handläggsenligt bestämmelserna i 53 kap. behövs inte prövningstillstånd (54 kap. 9 §)och den tilltalade bör oavsett vem som i det konkreta fallet har fullföljttalan kunna påräkna en fullständig prövning i två instanser. Avandra stycket framgår att HD preliminärt kan besluta om en begränsning avprövningen till prejudikatfrågan och att detta beslut kan omprövas.Prejudikatfrågans bedömning kan ju leda till att också andra delar av måletmåste prövas. HD kan la slutlig ställning till frågan om begränsning avprövningen först i samband med att målet avgörs slutligt. Omprövningen med stöd av bestämmelserna i andra stycket begränsas lill enprejudikatfråga skall enligt samma styckes andra mening målet i övrigtförklaras vilande. Vilandeförklaringen skall således avse inte bara den del avmålet lill vilken prejudikatfrågan hör utan även övriga delar av målet som kanha fullföljts av RÅ, JK eller JO. Vilandeförklaring är i dessa fallobligatorisk och gäller till dess att HD bestämmer annorlunda eller prejudikalfrågan,eller hela målet, slutligt avgörs (jfr 55 kap. 12 a §). Detpreliminära beslutet om en begränsning av prövningen i HD skall enligt tredjestycket fattas i den ordning som gäller för beslut om prövningstillstånd.Detta innebär bl.a. att HD, enligt 3 kap. 6 §, kommer att vara domför med eneller högst tre ledamöter. Det slutliga ställningstagandet däremot, liksom ettbeslut all utvidga prövningen i HD, fattas däremot av de ledamöter som avgörprejudikatfrågan, på samma sätt som ett beslut all utvidga ett partielltprövningstillstånd fattas av de ledamöter som avgör målet (jfr nuvarande 3 kap.6 § andra stycket tredje meningen). Angåendemålets fortsatta handläggning sedan prejudikatfrågan prövats hänvisas tillspecialmotiveringen till 55 kap. 12 a §. 55 kap. 12 § Prop. Paragrafeninnehåller bestämmelser om när HD får avgöra mål utan huvudförhandling. Förstastycket har kompletterats med bestämmelser som medför att HD får utanhuvudförhandling avgöra en prejudikatfråga liksom mål där HD, efter att haprövat prejudikatfrågan, helt grundar sitt avgörande av målet i övrigt påhovrättens bedömning (jfr den allmänna motiveringen avsnitt 2.2). Vidare harbestämmelserna om att HD i plenum får avgöra mål och vissa frågor utanhuvudförhandling kompletterats för att omfatta de nya reglerna i 3 kap. 5 § omavgörande av ett mål eller en fråga med tolv ledamöter (jfr den allmännamotiveringen avsnitt 2.7.4). Redaktionellt har paragrafen ändrats så att deolika fall när HD får avgöra mål respektive frågor på handlingarna räknas upp iolika punkter. Denförsta punkten, som är ny i sak, föreskriver att HD får underlåtahuvudförhandling om prövningen i HD är begränsad till en prejudikatfråga, dvs.om HD med tillämpning av den nya bestämmelsen i 54 kap. 11 § har meddelatpartiell dispens för en fråga vars prövning är av vikt för ledning avrättstillämpningen eller med tillämpning av den nya 54 kap. 11 a § har beslutatbegränsa prövningen till en sådan fråga i ett mål som har fullföljts av RÅ, JKeller JO. OmHD är ense med hovrätten i fråga om prejudikatfrågans bedömning kan prövningeni HD normalt stanna därvid. HD kan i sådant fall avgöra frågan genom dom (jfr55 kap. 12 a § andra stycket) och fatta erforderliga beslut medavseende på de delar av målet som har förklarats vilande enligt 54 kap. 11 §andra stycket respektive 11 a § andra stycket. Omprövningen av prejudikatfrågan ger anledning till en fortsatt prövning efteren utvidgning av prövningstillståndet respektive en omprövning av beslutet attbegränsa prövningen enligt 54 kap. 11 a § andra stycket kan HD avgöra ocksååterstoden av målet på handlingarna, om HD därvid grundar avgörandet påhovrättens bedömning enligt bestämmelserna i 55 kap. 12a§. Detta framgår avandra punkten. Bestämmelsen är tillämplig endast om HD helt grundar avgörandetpå hovrättens bedömning. Om HD endast delvis grundar sig på hovrättensbedömning, kan målet också fortsättningsvis mycket ofta avgöras påhandlingarna, nämligen om förutsättningarna i 50 kap. 21 § eller 51 kap. 21 §(se hänvisningen i förevarande paragrafs andra stycke) är uppfyllda. Ett beslutav HD all återförvisa målet till lägre rätt för fortsalt handläggning enligtbestämmelserna i 55 kap. 12 a § första stycket kan naturligtvis också fattaspå handlingarna, eftersom HD därigenom inte avgör målet i sak. Dentredje punkten som är oförändrad i sak föreskriver att HD får avgöra ett mål påhandlingarna om det har tagits upp av hovrätten. punkten har det fallet att ett mål eller en fråga som skall prövasav HD med tolv ledamöter enligt de nya bestämmelserna i 3 kap. 5 § jämställtsmed det fallet att målet eller frågan prövas av HD i plenum. Paragrafensandra stycke - tidigare tredje stycket - är helt oförändrat ochinnehåller en hänvisning till de bestämmelser som reglerar när hovrätt fåravgöra mål på handlingarna. 55 kap 12 a § Prop. Paragrafen,som är ny, reglerar frågor om den fortsatta handläggningen när HD har prövat enprejudikatfråga enligt någon av de nya bestämmelsema i 54 kap. 11 och 11 a §och innebär att HD antingen får avgöra frågan genom dom eller, om ytterligareprövning krävs, helt eller delvis gmnda sitt avgörande av övriga frågor i måletpå hovrättens bedömning eller återförvisa målet till lägre rätt för fortsatthandläggning. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen,avsnitt 2.2.