prop · GC03152 · 1988-12-31 00:00:00 — Del skulle från denna synpunkt vara önskvärt all del i stället gälldeen schematisk fördelningsregel, men för att inte denna skall leda lill stötanderesultat måste man åtminstone i vissa fall la hänsyn lill om vållandeförekommit på institutets sida. Ellförhållande som måste beaktas i sammanhanget är också att genom storleken avvärdepapperscentralens verksamhet och spridningen av dess intressen delsärskilt från riskfördelningssynpunkt framstår som lämpligt all företaget bärrisken för skador av del aktuella slaget. Liksom i andra skadeslåndsrättsligasammanhang kan man göra gällande all ekonomiska skador i första hand skallfördelas på den sida som tecknat försäkring och atl härvid den som med hänsyntill omfattningen av sina intressen anser detta obehövligt skall behandlas somett försäkringsbolag (jfr l.ex. 1972:5 s. 225 ff, 368 ff). Sådanaresonemang har ansetts bärande också när det gäller fördelningen avskadeståndsansvaret mellan solidariskt ansvariga bl.a. vid utformningen avbestämmelsen i 9§ miljöskadelagen (1986:225; se prop. 1985/86:83 s. 28, 57). 1det ersättningssystem som diskuteras är det tydligen i första handvärdepapperscentralen som kan jämföras med ansvariga av denna kategori, oavsetthur man ordnar försäkringsförhållandena. Också synpunkter av detta slag talarför all risken lill väsentlig del kanaliseras till värdepapperscenlralen. Liksomannars när man överväger en kanalisering av risker av della slag får man räkna med invändningar atl del skulle le sig både orättvist och allmänt sett olämpligt all låta ell visst medverkande företag svara för skador som tydligen beror på förhållanden utom företagel vilka detta svårligen kan påverka. Om skador till följd av förhållanden utanför den ansvariges kontroll skall falla utanför det skärpta ansvaret, kan det synas 83 stämma bäst med dennatanke att värdepapperscentralen inte slutligen Prop. 1988/89:152 skulle bärarisken för fel i andra företags verksamhet. Med hänsyn tifl att staten och dekonloförande institut som kan komma i fråga står som aktieägare och garanterför värdepapperscentralens verksamhet, får emellertid sådana argument mindretyngd. 1 fråga om genomförandet av det kontobaserade systemet kan man knappasttala om några egentliga intressekonflikter mellan värdepapperscenlralen ochövriga medverkande. Alla berörda parter har elt intresse av alt de enskilda fården rättstrygghet som utgör fömtsättningen för all systemet skall accepteras,och att detta sker på del enklaste och mest rationella sättet. Delkan naturligtvis sägas alt med hänsyn lill den ökade datoriseringen inomnäringslivet och den offentliga verksamheten det ligger nära till hands attöverväga en generell skärpning av skadeståndsskyldighel för datafel av olikaslag. Elt skärpt ansvar för kontoförande institut skulle ansluta sig väl sådan utveckling. En övergång lill en mera allmän princip om ellkontrollansvar i sådana fall, både i avtalsförhållanden och utom kontrakt,kräver emellertid imgående utredningar som inte kan göras i dettalagstiftningsärende. 1 de här aktuella situationerna kan man dessutom integärna tala om några underförstådda garantiåtaganden som skufle motivera ettskärpt ansvar mot medkontrahenlen, inte heller om någon sådan särskilt farligverksamhet som skulle göra ett ansvar oberoende av vållande naturligt. Övervägsett skärpt ansvar för dalafel bör i första hand områden bli aktuella där denskadelidande har ett särskilt starkt intresse av kompensation, t. ex. vidpersonskador eller stora materiefla skador som han inte kan få ersatta på annatsätt. Samma argument kan inte anföras för denna lösning i de nu aktuellafallen. Del finns inga vägande skäl alt skärpa ansvaret för de kontoförandeinstituten när den skadelidande under alla förhållanden hålls skadeslös avvärdepapperscentralen. Med hänsyn till de krav som får ställas på institutensyrkesmässiga hantering av dessa uppdrag torde i de flesta skadefall vållandekunna konstateras på institutens sida. Molbakgmnden av del sagda anser jag övervägande skäl tala för atl det strängarekontrollansvarel skall gälla endast för värdepapperscenlralen, medankonloförande inslilul svarar för uppkomna skador enligt allmänna regler omuppdragsavtal med andra ord bara om vållande kan konstateras i derasverksamhet. Som framgått motsvarar delta den huvudregel arbetsgmppen harföreslagit. Regresskrav från värdepapperscentralens sida bör alltså varamöjliga endast i detta läge. Även om värdepapperscenlralen som sagt får störreresurser än de flesta kontoförande institut all bära dessa risker, synesverksamheten på båda håll vara så likartad att förekomsten av våflande påinstitutens sida bör bli utslagsgivande för ansvarets fördelning.Värdepapperscentralen bör alltså i sista hand ha full regressrätt mol dem isådana fall, fömtsätt atl värdepapperscentralens ansvar vilar på den särskildalagregeln om skadestånd oberoende av vållande. Har däremot vållande förekommitäven på värdepapperscentralens sida, bör i överensstämmelse med allmännaskadeslåndsrättsliga principer ansvaret fördelas efter skälighet. Vadangår andra förelag som kan ha medverkat lill skadans uppkomst 84 emillenter,programmerare, konsultföretag etc. talar samma argu- Prop. 1988/89:152 mentför att inte skärpa skadeslåndsskyldigheten utöver vad som gäller för parter iett uppdragsavtal. ansvar oberoende av vållande skulle här framstå som ettännu mera markant avsteg från nuvarande principer än när det gällerkontoförande institut. Skadeståndsansvaret bör alltså även för deras delfömtsätta våflande hos företagel eller dess anställda. Värdepapperscenlralenbör dock inte alllid ha full regressrätt mot dessa företag ens närvärdepapperscenlralen är fritt från vållande; omständighetema kan här varieraålskijligt bl. a. med hänsyn till del andra företagets art och bärkraft. Medhänsyn till värdepapperscentralens speciella ställning kan det många gångersynas rimligare all risken fördelas. Skälighetsbedömningen bör alltså skenågot annorlunda när andra företag än kontoförande institut är inblandade. Förvaltarregistreradeaktier m. m. Delskärpta ansvaret skall enligt arbetsgmppens förslag inte omfatta förfarandenmed förvaharregistrerade aktier och obligationer. Jag delar emellertid inteden uppfattningen. Enligt min mening bör den aklie- eller obligationsägare sombegagnar sig av möjligheten lill förvaltarregistrering ha samma rättsskydd somandra ägare. Jag vill dock understryka att värdepapperscentralenskontrollansvar i fråga om registemppgifter hänför sig endast till självaavstämningsregislren. Värdepapperscentralen kan således ådra sig ett ansvartill följd av bristfälligheter i förvaltarens egna register endast i den måndessa bristfälligheter har inverkat på avstäm-ni ngsregistrens innehåll. Iandra fall får den skadelidande vända sig mol förvaltaren under åberopande avvanliga uppdragsregler. FörhållandettiU datalagen (1973:289) Somredan nämnts gäller enligt datalagen ett rent strikt ansvar för oriktiga ellermissvisande uppgifter i personregister om enskilda. Det kan vara svårt att dragränsen mellan skada av denna anledning och sådan skada som enligt vad ovansagts skall falla inom värdepapperscentralens ansvarsområde. Den enklastelösningen är att låta all regislerföring i avstämningsregister eller därtiflanslutna anordningar följa samma regler. Ansvaret för värdepapperscentralen böralltså omfatta också sådana orikliga uppgifter som faller under datalagen,och skadefall av detta slag bör alltså enbart regleras av aktiekontolagen. Man kan ställa frågan om möjligheten lill ersättning för ideell skada börfinnas också i de nu aktuefla silualionema (jfr 23 § dalalagen). Enligt minmening är sådan skada så pass opraktisk vid dessa rent ekonomiskatransaktioner, att det är onödigt att belasta aktiekontolagen med regler härom. Somfömt omtalats har vid remissbehandlingen av arbetsgmppens förslag diskuterats olika sätt attytterligare underlätta för de enskilda placerama 85 all få sina förlusterersatta. En möjlighet, som särskilt bör observeras i Prop. 1988/89:152 dettasammanhang, är alt lindra beviskravet eller renlav delvis lägga bevisbördan påden ansvarige alltså närmast värdepapperscenlralen. Den skadelidande skufleinte behöva på vanligt sätt styrka förekomsten av fel, skada ellerorsakssamband mellan felet och skadan. Ett skäl för förmånliga bevisregler avdetta slag är de svårigheter den enskilde i många fall kan ha atl lägga frambevisning om hur skadan närmare tillgått. Han uppger sig l.ex. ha gett eltkontoförande institut uppdrag om försäljning vid ell tillfälle av visst antalaktier, men endast ett mindre antal har registrerats; härigenom har han liditen ekonomisk föriusl. Del är då inte lätt för den enskilde att visaförutsättningar för ett konlrollansvar för värdepapperscenlralen eller ellvållandeansvar för institutet. Idelta sammanhang bör emellertid påpekas ett särdrag hos de skador som bliraktuella i värdepapperscentralens verksamhet. I många fall, exempelvis detjust anförda, beslår skadan just i skillnaden mellan å ena sidan de ekonomiskakonsekvenserna av den åtgärd som den enskilde avsett, å andra sidan sådanakonsekvenser av den åtgärd som verkligen förekommit. (Här fömtsätts att intenågra andra faktorer medverkat lill att transaktionen blivit förluslbringande. )Kan man väl konstatera alt den enskilde begärt en annan registerålgärd än densom förelagils, bmkar därmed både felet och den därav orsakade skadan varagivna. Det innebär all en ansvarsregel inte gäma kan konstmeras så, att fel påvärdepapperscentralens sida presumeras så snart den skadelidande kan styrkaskada; bevisbördan för det ena och det andra förhållandet hänger alltför näraihop. måste del rimligen fordras någon bevisning på den enskildessida för alt skadeståndsskyldighel skall föreligga. Man kan inte nöja sig medblotta påståendet att han för sin del begärt en annan transaktion än den somregistrerats. Enligtmin mening är det inte nödvändigt eller ens lämpligt atl i lagen slå fast elllindrat beviskrav rörande förekomsten av ell fel vid registreringen ellerfelets orsak. Att meningsskiljaktigheter föreligger om innehållet av ett lämnatuppdrag är en känd situation från många områden, och del finns inga skäl att gesärregler till uppdragsgivarens förmån just i den aktuella situationen. Vadgäller orsakssammanhanget mellan ell fel och en ekonomisk förlust torde dennafömtsättning för skadestånd i allmänhet inte vara svår all styrka. Vad som häntpå aktiemarknaden lär t. ex. utan vidare kunnakonstateras i efterhand. Inte heller på denna punkl synes del vara tillräckliganledning att gå ifrån vanliga bevisregler. Det får fömtsättas all man i praxisändå inte ställer orimliga anspråk på bevisning från den skadelidandes sida isådana situationer där hans bevissvårigheter är påtagliga. I själva verketstämmer det väl med domstolamas instäflning i andra skadeslåndsrättsligasammanhang atl nöja sig med sannolikhet när det gäller bevisning av denna typför all överhuvudtaget göra ell skadeståndskrav möjligt att genomföra. NJA 1977 s. 176 och NJA 1981 s. 622). Enpraktiskt viktig begränsning i de regler som arbetsgruppen föreslagit är attskadeståndet skall jämkas om den skadelidande genom eget vållande har medverkattill förlusten. Trots att jämkningen skall ske efter skälighet, finns det enviss risk för att regeln inte obetydligt försvagar den skadelidandesrättsskydd. En medvållanderegel av detta slag stämmer emellertid med allmännaprinciper om skadeståndsansvar för ren förmögenhelsskada - jfr 6 kap. 1 § andrastycket skadeståndslagen (1972:207) - och går dessutom väl ihop med deprinciper om ansvarsfördelning mellan flera skadeslåndsskyldiga som nyssbehandlades. Den skadelidandes intresse får anses bli tillräckligt tillgodosettgenom all man yid prövningen av frågorna om medvållande och jämkning beaktarvilka fömtsättningar han haft alt bemästra situationen. Som fömt utvecklats kandet vara svårt för många enskilda placerare, särskilt privatpersoner, all sältasig in i förhållandena på aktiemarknaden sådana de ter sig enligt det nya systemet.Även handlingssätt som kan sägas visa en anmärkningsvärt godtrogen ellerlättsinnig inställning kan framstå som förklarliga. Vid ringa oaksamhet avdetta slag bör normall inte jämkning ske. 2.7 Rätten till överprövning av beslut Mittförslag: Hos värdepapperscenlralen skall finnas en särskild nämnd,aktiekontonämnden, med uppgift all pröva tvister med anledning av beslul somvärdepapperscenlralen eller ett konloförande institut har fattat med stöd av aktiekontolagen.Nämnden skall endast ge en rekommendation om hur en tvist bör lösas. Vem somhelst av parterna kan föra saken till domstol utan hinder av all nämnden försthar prövat tvisten. Värdepapperscentralenskall på begäran av sökanden eller någon annan som berörs av en registreringsålgärdompröva beslut om ål-gärden som ett kontoförande institut har fallat. Skälen för mitt förslag:Från rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att den enskilde rällsägaren fårgoda möjligheter all på ell smidigt sätt begära överprövning av ett beslul som värdepapperscenlraleneller ell kontoförande inslilul har fattat med stöd av aktiekontolagen. Somframhållits i princippropositionen (s. 38) torde en möjlighet till överprövningi ulom-processuell ordning leda lill en enklare och snabbare handläggning än omen framställning skall behandlas direkt hos en domstol. Av skäl som har angettsi princippropositionen anser jag vidare all del är olämpligt att förlägga dennaöverprövning lill värdepapperscentralen. Jag föreslår därför att del inrättasen fristående klagonämnd (akliekonlonämnden). En lämplig förebild vidutformningen av reglema om akliekonlonämnden är enligt min mening trafikskadenämnden(se 6 § trafikförsäkringsför- ordningen, 1976:359).Nämndens reglemente bör godkännas av regering- Prop. 1988/89:152 en. Akliekonlonämndenbör utöver en juristordförande bestå av ledamöter som företräder aktie- och obligationsägaresaml emillenter och fondkommissionärer. Medhänsyn till ärendenas nära anknytning lill värdepapperscenlralen är det enligtmin mening naturligt och lämpligt alt verksamheten vid nämnden finansieras av värdepapperscenlralen. Delförhållandet att en aktiekontonämnd inrättas hindrar inte enligt min mening atldet också är ändamålsenligt att värdepapperscentralen, som arbetsgmppen harföreslagit, på begäran av en rättsägare skall ompröva elt beslut som ell konloförandeinstitut har fallat (se princippropositionen s. 38). 2.8 Ändringar i annan lagstiftning Mittförslag: I fråga om inbetalning av akliebelopp med pengar vid en nyemission iett avslämningsbolag skall en försäkran från värdepapperscentralen ominbetalningen jämställas med ett yttrande från en revisor. Aktiebolag,ekonomiska föreningar och förelag som omfattas av lagen (1980:1103) omårsredovisning m.m. i vissa förelag skall i sina årsredovisningar ange antaletanställda fördelade på kvinnor och män. Skälenför mitt förslag: I fråga om inbetalningar av akliebelopp med pengar vid ennyemission i ell avslämningsbolag finns anledning att tillerkänna en försäkranfrån värdepapperscentralen samma vikt som elt yttrande från en revisor. Dettaskulle dessutom innebära en förenkling av rutinerna vid nyemissioner.Motsvarande synsätt kan anläggas beträffande mtinerna vid nyteckning av aktierpå grund av optionsrätt och vid utbyte av konvertibla skuldebrev mol aktier. Mittförslag föranleder ändringar i aktiebolagslagen, försäkringsrörelselagen(1982:713) och bankakliebolagslagen (1987:618). Vidare medför aktiekontolagenåtskilliga följdändringar i dessa aktiebolagsrältsliga lagar. Arbetsgruppenhar därutöver föreslagit vissa ändringar i aktiebolagslagen,försäkringsrörelselagen och bankakliebolagslagen som är fristående i denbemärkelsen att de inte utgör nödvändiga förutsättningar för alt del kontobaseradesystemet skall kunna införas. Dessa ändringsförslag gäller i huvudsak vidgademöjligheter lill aktiepreskription, central försäljning av udda emissionsrätter,avskaffande av kravet på leckningslista i vissa fall saml ell förenklatförfarande i samband med registrering hos patent- och registreringsverket av akliekapilalijkningar. Somflera remissinstanser har anfört och som närmare har utvecklats i bilaga 1fordrar dessa förslag en ytterligare juridisk analys. Med hänsyn härtill harjagvall att inte lägga fram några motsvarigheter lill dessaändringsförslag. Slutligen vill jag föreslåvissa ändringar i aktiebolagslagen m.fl. lagar Prop. 1988/89:152 rörande enfråga som ligger utanför de ämnen som detta lagstiftningsärende i övrigthandlar om. Den fråga jag nu avser gäller jämställdhelspolitiken. I prop.1987/88:105 om jämstäfldhetspoliliken inför 90-lalet framhöllarbetsmarknadsministern (s. 42) all informationen om andelen kvinnor på ledandeposter inom näringslivet är bristfällig och all samtliga förelag bör åläggas atlårligen redovisa medelantalet anställda kvinnor respektive män (jfr AU1987/88:17 s. 30, 51 och 64). Jag delar uppfattningen att en sådan redovisninghar betydelse för jämställdhetsarbelet. Av praktiska skäl bör enligt min meningredovisningsskyldigheten begränsas lill företag som är skyldiga alt upprättaårsredovisning, dvs. samtliga aktiebolag och ekonomiska föreningar samt ihuvudsak handelsbolag, enskilda näringsidkare och ideella föreningar som harminst tio anstäflda, som är moderförelag i en koncem med minst tio anställdaeller som har tillgångar med ell värde som överstiger I 000 gånger basbeloppet. Dettekniska syslem som krävs för den kontobaserade hanteringen håller på attbyggas upp. Del går ännu inte att med säkerhet ange när systemet kan tas ibruk. Del kan också visa sig lämpligt att börja tillämpa systemet vid olikatidpunkter för aktier och obligationer (jfr avsnitt 4.13 i princippropositionen). Medhänsyn lill vad jag nu har sagt föreslår jag alt den nya lagstiftningen fårträda i kraft den dag regeringen bestämmer. Det kan visa sig lämpligt attikraftträdandet bestäms till olika tidpunkter för olika emillenter ochrättigheter. Bestämmelserna om ikraftträdandet bör utformas så att de möjliggörett sådant successivt ikraftträdande. Ikraftträdande-och övergångsbestämmelserna lill aktiekontolagen bör lämpligen tas in i ensärskild lag. Dämlöver behövs följdändringar i en rad andra lagar. Deändringar i aktiebolagslagen m. fl. lagar som berör jämställdhetsarbetet (seavsnitt 2.8) bör träda i kraft . Mittförslag: Den nya lagstiftningen skall tillämpas även beträffande aktiebolagsom har blivit avslämningsbolag före ikraftträdandet. 1fråga om aktiebrev gäller i övergångshänseende olika regler beroende på omaktiebolaget har blivit avslämningsbolag före eller efter ikraftträdandet. Aktiernai ett bolag som har blivit avslämningsbolag före ikraftträdandet skall värdepapperscenlralenregistrera på aktiekonton för dem som vid ikraftträdandet är införda iaktieboken som ägare till aktiema. upphör aktiebreven utan föregåendemakule-ringsförfarande atl representera akliema. Omelt aktiebolag oavsett om del har bildats före eller efler det all den nyalagstiftningen trätt i kraft - efter ikraftträdandet övergår från alt vara ettvanligt aktiebolag (ell s. k. kupongaktiebolag) tifl all bli ell avslämningsbolag,blir ett akliebrev i bolaget i princip ogiltigt. måste dock företesför att den som uppger sig inneha den aktierält som brevet har representeratskall få registreras som innehavare av aktierälten på ell aktiekonlo. Akliebrevelskall makuleras av det konloförande institut som vidtar registreringsålgärden. Förinterimsbevis, emissionslevis och optionsbevis gäller samma regler som föraktiebrev i kupongaktiebolag som efler den nya lagstiftningens ikraftträdandeövergår lill all bli avslämningsbolag. Pappersbaseradeskuldförbindelser skall på begäran av en emittent föras över till kontobaseradhantering, även om förbindelserna har tiflkommil före ikraftträdandet. Motsvarandegäller för rättigheter som representeras av depåbevis. Skuldebrev som harutfärdats för skuldförbindelser innan den nya lagstiftningen blev tillämplig påförbindelserna blir inte ogiltiga. För atl förmå en skuldebrevsinnehavare attmedverka lill övergången lill den kontobaserade hanteringen skall dock gällaall en långivare inte har rätt till betalning förrän han har låtit registreraskuldförbindelsen på ett konto enligt aktiekontolagen. 1 samband med registreringenskall skuldebrevet makuleras. Liknande förfarande skall gälla i fråga omdepåbevis. Skälen för mitt förslag:För att det nya systemet skall medföra eftersträvade rationaliseringsvinsterbör det tillämpas även på aktiebolag som har blivit avslämningsbolag föreikraftträdandet. Enligt min mening möter del inte heller något hinder mol attden nya ordningen, om emitlenten begär det, tillämpas också påskuldförbindelser och utfästelser i depåbevis som har tillkommit föreikraftträdandet. Övergångsfrågoma handlarfrämst om hur aktiebreven i befintliga avslämningsbolag på ett samtidigtsmidigt, koslnadsbesparande och rättssäkert sätt skall kunna ersättas avregistreringar på akliekonton i avstäm- ningsregistren.Enligt den ordning som har förordats i principproposi- Prop. 1988/89:152 tionen(s. 47 49) skall vid den nya lagstiftningens ikraftträdande aktie-breven i avstämningsbolagenutan föregående makulering upphöra att vara bärare av aktierätter. Förslaget iprincippropositionen bygger på att uppgift om aklierätlerna genomvärdepapperscentralens försorg skall föras över från aktieböckerna till de nyaaktiekontona. Avsikten är också att vissa andra registreringar hos värdepapperscenlralenskall föras över till dessa konton, däribland de anteckningar om panthavare somhar gjorts i det register som värdepapperscentralen för enligt 3 kap. 12 §aktiebolagslagen. Eventuefla rättsförluster i samband med överföringen föraktieägare, panthavare eller andra innehavare av rättigheter som är knutna lillelt aktiebrev skall ersättas av värdepapperscenlralen. Motden ordning som har förordats i princippropositionen kan vissa invändningarriktas. En sådan invändning är att vissa förbehåll som återfinns på akliebreveninte kommer att noteras på akliekonlona, om överföring till kontona sker direktfrån aktieboken. Andra invändningar är att aktieboken inte alltid återger deaktuella äganderättsförhållandena och atl del av aktieboken inte framgår om enaktie är pantsatt. Det kan också framhållas att det förhållandet attaktiebreven utan föregående makulering skall upphöra att vara bärare av aklierätlernaleder lill atl stora mängder tifl synes giltiga men i verkligheten ogiltigaaktiebrev kommer att finnas kvar. Dessainvändningar har ingående analyserats i den promemoria som, enligt vad som angettsi avsnitt 1, har upprättats av justitierådet i dettalagstiftningsärende och som tagits in i bilaga I. Som framgår av denna bilagatorde för avslämningsbolagens del samtliga de förbehåll som.nu anges på akliebrevenäven finnas nolerade hos värdepapperscentralen. Det föreligger alltså intenågra svårigheter för värdepapperscentralen att föra över dessa förbehåll tillakliekonlona. I de fall där aktieboken inte återger de aktuella äganderättsförhållandenaeller där uppgift om en panträtt saknas i värdepapperscentralens registerfordras, som närmare har utvecklats i bilaga 1, i allmänhet ett kriminelltförfarande för att en rättsförlust skall inträda. Härtill kommer att denskadelidande i sådana fall är tillförsäkrad ersättning frånvärdepapperscentralens sida. Denåierstående invändningen mot princippropositionens förslag hänför sig till detibrhållandet att stora mängder av lill synes giltiga men i verklighetenogiltiga aktier kommer att finnas kvar. Enligt min mening bör man kunna komma tiflrätta med denna olägenhet genom en massiv informationsinsats i anslutning tillden nya lagstiftningens ikraftträdande. Det är för övrigt inte något nytt alt lillsynes giltiga värdepapper kan förlora sitt värde. Så har ju skett t.ex.beträffande äldre sedlar. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag inte att det från rättssä kerhetssynpunkt kan riktas några avgörande invändningar mot princip propositionens förslag.