prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Omen selektiv återkallelse innebär att t. ex. privatpersoner, men inte yrkesmän,erbjuds återkallelse av en viss vara, kan man sålunda inte kräva att en personsom vill utnyttja erbjudandet skall kunna visa inte endast att han inneharvaran utan därtill att han innehar den i egenskap av privatperson. Självavaruinnehavet flår alltså också i ett sådant flall anses tillräckligt. Underåterkalldseförflarandet torde någon kontroll av att obehöriga varuinnehavareinte utnyttjar ett selektivt återkalldseerbjudande knappast kunna företas. Viden selektiv återkallelse kan viss styrning uppnås genom valet avinflormationsvägar. Själva tillkännagivandet om återkallelse kan alltså i vissutsträckning göras selektivt och inriktas på just den grupp brukare som ettåterkaUelseerbjudande riktar sig tiU. Andrastycket i paragraflen innehåller en uttömmande redovisning av vilkaförflaranden som återkallelseinstitutet omflattar med avseende på varor.Förslaget anger tre skilda former för återkallelse, nämligen rättelse, utbyteoch återgång. Åtgärdstyperna påminner starkt om vad som enligt föreslagnaköprättsliga regler kan komma i fråga som påföljder vid fel i försålt gods (se19 § förslaget till ny konsumentköplag, SOU 1984:25). Sålunda företerrättsföljderna avhjälpande av fel, omleverans och hävning stora likheter medrättelse, utbyte resp. återgång. Attde tre köprättsliga beteckningarna inte används i lagen hänger sam- 94 man med att köprätten ochproduktsäkerhetslagstiftningen i grunden har Prop. 1988/89:23 skilda syflten.Bl. a. av detta skäl blir de köprättsliga rättsföljderna och de tre typerna avåterkallelse inte identiska. Till undvikande av sammanblandning och för attmarkera en klar åtskillnad mellan köprättsliga påföljder vid fel i försåltgods och återkalldseåtgärder vid säkerhetsbrister har också lagens åtgärdstypervid återkallelse åsatts beteckningar, som skiljer sig från de likartadeköprättsliga rättsföljderna. Rättelseinnebär att den defekt som skaderisken hänför sig till avhjälps. Den deflektavaran skall genom näringsidkarens försorg repareras eller ändras på sådant sättatt den blir oflarlig. Näringsidkaren eller någon som representerar honom måstedå i allmänhet flå tillgång till produkten. Varuinnehavarenmåste i vissa flall finna sig i att lämna sin vara till någon, som skallombesörja rättelsen. Det gäller i första hand sådana varor som innehavarennormalt bör ha rimliga möjligheter att sända eller transportera till den somskall utföra rättelsen. Reparationer eller ändringar kan emellertid, då så ärmöjligt, också utföras på den plats, t. ex. i hemmet, där varan redan finns.Avhjälpande av flelet kan innebära att en viss komponent i varan skall bytasut. Om ett sådant komponentbyte är synnerligen enkelt, kan rättelse vidtasgenom att varuinnehavarna själva flår montera in en ny komponent somnäringsidkaren skickar till dem. Utbyteinnebär att den riskabla varan återgår till näringsidkaren. återtas frånvaruinnehavaren, varigenom skaderisken undanröjs. 1 utbyte mot den riskablavaran skall brukaren få en ny vara av samma eller motsvarande slag. Dennya varan skall vara fldflri. Om den deflekta varan varit behäftad medfabrikationsfel, torde näringsidkaren oflta kunna leverera en ny, fldflri varaav samma slag. Vid konstruktionsfld kan den möjligheten vara utesluten.Näringsidkaren skall då ges möjlighet att tillhandahålla en ersättningsvara avmotsvarande slag. En sådan ersättningsvara måste vara åtminstone likvärdig medden återlämnade med avseende på prestanda, kapacitet, kvalitet osv. Mankan tänka sig en kombination av reparation och utbyte såtillvida attnäringsidkaren successivt rekonditionerar inlämnade produkter eller komponentertill produkter samt levererar de sålunda reparerade exemplaren i utbyte motsenare inlämnade produkter. På så sätt kan reparationstiden förkortas ochadministrationskostnaderna för åtgärderna hållas nere. Den som avaflfektionsskäl eller av annan orsak vill ha tillbaka sitt eget exemplar avprodukten bör dock ha möjlighet till det. Dentredje åtgärdsformen som varuåterkalldse omfattar är återgång. Också vidåtergång skall den riskabla varan gå tillbaka till näringsidkaren, varigenomrisken för skador elimineras. Till skillnad mot vad som gäller för utbyteerhåller varuinnehavaren inte någon ny vara. Han får i stället ersättning ipengar för den vara han återlämnat. Frågan om ersättningens storlek m.m. kommeratt närmare behandlas i motiveringen till tredje stycket. När återkallelseaktualiseras torde mera sällan i praktiken samtliga tre åtgärdsformer stå till buds. Av tekniska, ekonomiska eller allmänt prak tiska skäl torde oflta någon åtgärdsflorm vara utesluten. För att rättelse skall bliaktuell krävs att en sådan ter sig rimlig ur Prop. 1988/89:23teknisk-ekonomisk synvinkel. Ett utbyte kan vara uteslutet därför attnäringsidkaren saknar tillgång till ersättningsvaror. Däremot är återgång enåtgärdsflorm som i princip alltid står till buds. Omdet eflter utmönstring av omöjliga alternativ kvarstår mer än ett praktisktgenomförbart förflarande, bör den åtgärdsflorm väljas som är minstkostnadskrävande för näringsidkaren. Principen är således att den förnäringsidkaren minst resurskrävande åtgärden, som leder till målet attundanröja skaderisken skall väljas. Som flramgår av vad som förut sagts omvalet mellan varningsinflormation och återkallelse måste alltid en rimlighetsavvägninggöras. Om en viss åtgärdsflorm, är rimligt eflfektiv men avsevärt mindrekostsam än en annan, i och för sig mera effektiv florm, bör den förra väljas. Enligttredje stycket skall ett åläggande om återkallelse innebära att näringsidkarenskall vara skyldig att erbjuda sig att åt innehavarna vidta åtgärden på vissavillkor. Villkorens innehåll kan preciseras i större eller mindre grad iåläggandet. Villkoren skall bestämmas så att erbjudandet kan förväntas bligodtaget av innehavarna. För att uppnå målet med återkallelse att så långtmöjligt oskadliggöra flariiga produkter som kommit i händerna på brukarna ärdet nödvändigt att innehavarna av en flarlig produkt i största möjligautsträckning ställer sig positiva till ett erbjudande och vill utnyttja det. Deenskilda villkoren bör alltså bestämmas mot denna bakgrund. De följandebestämmelserna i stycket skall tillämpas med beaktande av detta. Självflalletflår dock inte villkoren bestämmas så att de blir oskäligt betungande förnäringsidkaren. Som flramgår av åtskilliga bestämmelser i lagen skall beslutom åtgärder meddelas på grundval av en rimlighetsavvägning, och detta gällerockså om flastställan-det av villkoren för återkallelse. Itredje stycket tredje meningen anges att villkoren skall innebära atterbjudandet skall fullgöras inom skälig tid utan väsentlig kostnad ellerolägenhet för dem som utnyttjar det. Att utnyttja ett sådant erbjudande kanmedföra utlägg för varuinnehavaren. Han kan t. ex. behöva ombesörja transportav sin vara till näringsidkaren för rättelse, utbyte eller återgång. Det kanockså uppkomma kostnader för telefonsamtal, porto, emballage m.m. Mindre sådanautlägg bör innehavaren själv kunna svara för. Alla väsentliga kostnader somvarit nödvändiga för att innehavaren skulle kunna utnyttja erbjudandet skalldäremot ersättas av den som återkallar varan. Det torde i regel vara lämpligtatt ersättning för utlägg i åläggandet bestäms till schablonbelopp, som är likahöga för en viss kategori av innehavare eller för samtliga innehavare. Så långtmöjligt bör det i åläggandet liksom i erbjudandena till varuinnehavarna anges vilka kostnader som ersätts. Villkorenskall vidare innebära att erbjudandet om återkallelse inte får medföra väsentliga olägenheter för innehavarna. Förfarandet bör vara så, att brukarna någorlunda bekvämt och utan alltför stora uppoffringar kan tillgodogöra sig erbjudandet. Det kan flå krävas vissa arbetsinsatser av innehavarna, t. ex. i samband med transporter för att återkallelsen skall komma till stånd. Också vissa flormer av självrättelse, t. ex. ett mycket 96 enkelt komponentbyte, kankomma i flråga. Återkalldseförflarandet lär i Prop. 1988/89:23 övrigtoundvikligen medföra visst besvär och viss tidsspiUan för brukarna. Såväl iflråga om arbetsinsatser som i övrigt måste det dock ses till att olägenheternainte ter sig avskräckande. Förflarandet måste vara sådant att envar i principskall kunna medverka i det. Rättelseoch utbyte skall ske inom skälig tid. Vid rättelse kan den flariiga varanbehöva lämnas till näringsidkaren för reparation, komponentbyte eller annanåtgärd. Det flår accepteras att rättelseåtgärden inte alltid företas iomedelbar anslutning till inlämnandet av varan. Också utbyte kan medföra visstidsutdräkt. Näringsidkaren kan kanske inte tillhandahålla brukaren hansersättningsvara i samband med mottagandet av den flariiga produkten. Rättelseoch utbyte skall företas så skyndsamt som möjligt. Att inte kunna utnyttjaprodukten under viss kan för brukaren ha mycket olika verkningari ekonomiskt hänseende. Att tillerkänna honom ekonomisk ersättning,"stilleståndsersättning", enligt några generella normer skulle stötapå stora svårigheter. a. detta skäl bör någon sådan ersättning inte utgåenligt den föreslagna lagen. Värdet av att flå en fldflri produkt torde i regelvara så stort för innehavarna att de utnyttjar erbjudandet även om de utanersättning flår vänta på den nya produkten. Möjlighet tillekonomisk kompensation kan ändå stå öppen för dem enligt den civilrättsligalagstiftningen. I sista hand kan de föra talan om sådan ersättning vid allmändomstol. Detvå sista meningarna i tredje stycket reglerar hur ersättningen skall bestämmasvid återgång. Den grundläggande regeln är att ersättningen för den återlämnadevaran skall svara mot återanskaflfningskostnaden för en ny vara av samma ellermotsvarande slag. Innehavaren skall alltså flå en ersättning, som gör detmöjligt för honom att skaflfa en ny produkt av det slag han fått lämna ifrånsig. Slutresultatet kan alltså bli detsamma som vid utbyte. Vidberäkningen av ersättningens storlek får undersökas vad nya produkter av sammaeller motsvarande slag som den återkallade kostar på marknaden. Ersättningenskall svara mot detaljhandelspriset, vilket är det pris som brukaren måstebetala vid köp av en ny vara. Om detaljhandelspriserna skiftar kraftigt, börersättningen motsvara vad som kan anses vara det normala priset för produkten iflråga. Ersättningen skall i princip bestämmas schablonartat och lika för allainnehavare. Ersättningenvid återgång skall normalt utbetalas i pengar eller andra allmänt gällandebetalningsmedel, såsom bankcheckar. Den som utnyttjar ett återkalldseerbjudandeskall i princip genast kunna använda sin ersättning till att förvärva en nyvara av det slag han lämnat iflrån sig. Ingenting hindrar emellertid att etterbjudande om kontant ersättning eller motsvarande innehåller ett alternativ,exempelvis om ett tillgodohavande hos den återkallande näringsidkaren på ettbelopp som svarar mot eller överstiger kontantersättningen. Enligtstyckets sista mening flår vid beräkning av ersättningens storlek avdrag göras för den nytta som innehavarna av varan kan anses ha haflt. I regel torde denna nytta inte kunna värderas särskilt högt. 7 1988/89. underlång tid har använt en särskilt värdeflull produkt, bör dock avdrag Prop.1988/89:23 kunna göras. Avdraget skall vara skäligt. Då återgångsersättningenskall bestämmas bör som anförts ersättningsbeloppet i princip bli detsammaför samtliga innehavare. Om tiden för innehavet av en produkt varierar, börutgångspunkten för avdragsberäkningen vara de kortaste innehaven. Vidberäkning av skäligt avdrag bör hänsyn också tas till den grad av användbarheten återkallad produkt kan anses ha haflt. Om deflekten inverkat menligt påproduktens användbarhet bör något avdrag inte göras. Avdragsberäkningen bör iprincip ske utiflrån en antagen, normal livslängd hos produkten och avdragetförhålla sig till återanskaflfningskostnaden som innehavets längd till denberäknade livslängden hos produkten. Som följer av det förut anförda bör dockvid kortare innehav något avdrag över huvud taget inte göras. Särskildaproblem kan uppkomma när ersättningen skall bestämmas vid återgång av varor somköpts på avbetalning. En återgång med stöd av produktsäkerhetslagen kansjälvfallet komma till stånd helt vid sidan av de regler som gäller föråtertagande enligt konsumentkreditlagen. Det är ju här flråga om ett heltfrivilligt accepterande från konsumentens sida av ett erbjudande somnäringsidkaren lämnar för att förebygga att konsumenten skadas. Ett lämpligtförfaringssätt för beräkningen i ett sådant fall kan vara följande. Värdet avprodukten bestäms på det sätt som har berörts tidigare. För varje enskildköpare bestäms däreflter det avdrag som skall göras med hänsyn till återståendekreditbelopp. För att köparen skaU få tillräckliga medel till en kontantinsatsvid förvärv av motsvarande vara genom ett nytt kreditköp finns det skäl för densom meddelar åläggandet att vara särskilt återhållsam med att göra avdrag förnytta. Näringsidkaren avskriver sedan kreditflordringen mot köparen. I den måndenna överlåtits till ett finansieringsföretag, som då också normalt förvärvaträtten att återtaga varan, flår näringsidkaren träflfa avtal med finansiären omåtertagande av kreditköpsavtalet, varefter kreditflordringen avskrivs. Detbör tilläggas att kontokortsköp bör behandlas som kontantköp iåterkallelsesammanhang. Kontokortshavaren bör alltså flå full ersättning förden återlämnade varan men behåller sin skyldighet att själv reglera sin skuldtill kreditinstitutet. Förfarandetmed återgång torde kunna bli komplicerat både när det skall göras avdrag frånåtergångsersättningen för innehavarens nytta och vid kreditköp. Detta är enomständighet som måste beaktas vid valet av rättdseflorm. Oflta torde dockdessa problem inte behöva uppkomma i praktiken. Återgång kan vara en lämpligsäkerhetsåtgärd, särskilt i fråga om billigare produkter som inte köps påkredit och som det är naturligt för företagen att ersätta utan krav på avdragför nytta. För kapitalvaror, som har längre livstid och ofta köps påavbetalning, torde i många fall rättelse vara en ekonomiskt och praktiskt meraändamålsenlig åtgärd. Svårigheten att bestämma avdrag för nytta eller attgenomföra återgång av en vara som sålts på avbetalning bör över huvud vara ettskäl att i stället för återgång välja rättelse eller utbyte. Ansvaretför återkallelse av en vara som sålts av en näringsidkare i begagnat skick kommer att åvila såväl säljaren som de näringsidkare som 98 ursprungligen överlåtitvaran dåden var ny, i den mån den farliga egenska- Prop. 1988/89:23 peninte har tillkommit genom säljarens hantering. Detär angeläget att så långt möjligt samtliga tänkbara detaljfrågor som kanuppkomma vid en återkallelse blir reglerade i erbjudandet. De berättigadeskall av ett erbjudande kunna inhämta vad som verkligen gäller i olikahänseenden. Återkalldseerbjudanden bör alltså innehålla tydliga upplysningar omvilka villkoren för åtgärden är. Fjärdestycket innehåller en bestämmelse som ger möjlighet attålägga en näringsidkare att låta förstöra eller på annat sätt oskadliggörasådana exemplar av en vara som tagits tillbaka i samband med utbyte elleråtergång. Möjligheten att meddela ett åläggande om att flariiga produkter skallförstöras eller oskadliggöras i annan florm bör bara utnyttjas iundantagsflall. Undantagskaraktären flramgår dels av kravet på särskilda skälför åtgärden, dels av att syftet med åtgärden skall vara att hindra allvarligperson- eller egendomsskada. Desärskilda skälen kan bestå i att produkten på grund av sina egenskaper ärmycket farlig, t. ex. starkt giftig. Skälen kan också vara att omständigheternabeträflfande näringsidkarens person eller verksamhet ger anledning beflara, attprodukterna kan komma att på nytt släppas ut på marknaden, t. ex. som lotterivinster eller genom försäljning från marknadsstånd. Marknadsdomstolenbör innan ett åläggande om förstöring meddelas göra klart för sig attåläggandet är möjligt att genomföra i praktiken. Om det inte kan ske på annatsätt torde dock Svensk Avfallshantering AB kunna ombesörja destruktionen. Åläggandeom förstöring bör kunna ges en villkorlig utflormning på så sätt att det skalliakttas bara om näringsidkaren inte genom bearbetning av produkten kanundanröja risken för allvarlig person- eller egendomsskada. Iett åläggande om återkallelse bör innebörden av åtgärden och villkoren för denanges. Därvid bör (eller vid föreläggande enligt 22 §konsumentombudsmannen) göra samma överväganden som i fråga omvarningsinformation, se motiveringen till 7 §. Som regel bör sålundamarknadsdomstolen eller konsumentombudsmannen ge detaljerade anvisningar ialla hänseenden som är aktuella. bör dock åläggandet kunna utformas merallmänt och i nära anslutning till lagens ordalydelse. Återkallelse är i änhögre grad än varningsinformation ett tekniskt komplicerat institut som kankräva ingående praktiska överväganden. Ofta torde näringsidkaren själv ha denbästa möjligheten att utforma åtgärderna så att de får önskvärd eflfekt. 9§ Har en näringsidkare utfört en tjänst som medför särskild risk för skada påperson eller egendom, kan ålägga honom att återkalla tjänstenfrån dem, åt vilka tjänsten utförts för direkt bruk. Detsamma gäller i fråga omdem som innehar egendom som tjänsten avsett för att bruka den. Återkalldsenskall ske i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av attförebygga skadeflall. Åläggandet skall avse att näringsidkaren 1. avhjälperdet fel som skaderisken hänför sig till (rättelse), 2. lämnarersättning för att avhjälpa felet (återgång). Vidåterkallelse enligt första stycket tillämpas 8 § tredje stycket. som där sägs omersättningen vid återgång skall dock inte tillämpas på Prop. 1988/89:23återgång enligt 9 §. Vid återgång skall ersättningen, om så behövs, lämnasockså för kostnaden för att återställa den egendom som tjänsten avsett iursprungligt skick. Paragrafeninnehåller de centrala bestämmelserna för återkallelse av tjänster. Stadgandetutgör ett komplement till 8 §. Återkallelse av tjänster syfltar, liksomåterkallelse av varor, till att skaderisker undanröjs genom konkreta åtgärder. Paragraflenär liksom 8 § tillämplig på alla slag av näringsidkare, oavsett säljled.Innebörden av begreppet näringsidkare anges i motiveringen till 1 och 5 §§. Föratt ett åläggande om återkallelse skall kunna meddelas förutsätts att tjänstenhar utförts. Utförandet behöver inte ha skett mot ersättning. Även kostnadsfriatjänster, t. ex. i reklamsyfte utförda reparationer, kan föranledaåterkalldseåtgärder. Utförandet måste dock alltid ha skett i näringsverksamhet. Ävenvid tjänsteåterkallelser får ett åläggande begränsas till någon eller några fånäringsidkare. Hur valet av näringsidkare skall gå till anges i 12 § och imotiveringen till detta lagrum. Farerekvisiteti 9 § särskild risk för skada på person eller egendom är identiskt med detsom gäller för varuåterkalldser. Vad som sägs i motiveringen till 8 § om innebördenav rekvisitet gäller i lika mån. Äveni flråga om tjänster är åläggande om varningsinformation och åläggande omåterkallelse altemativa institut, som inte får tillämpas på en ochsamma tjänst. Hur valet mellan dessa båda institut skall ske behandlas imotiveringen till 8 §. Ingripandeenligt 9 § skall göras endast om situationen är sådan att den påkallargenerellt verkande åtgärder. Vad som ligger i detta krav anges i 11 § och imotiveringen till den paragrafen. Liksom återkallelse av varor kommeråterkallelse av tjänster sålunda i flråga endast om det flel som föranlederåterkallelsen har en inte obetydlig flrekvens. I allmänhet torde det varaflråga om metodflel, motsvarande konstruktionsfel. Slarvfel, närmastmotsvarande flabrikationsfld, kan dock också ha skett i så många flall att detär motiverat med återkaUdse. Liksomvid återkallelse av varor kan det finnas skäl att i det enskilda fallet vidtaåtgärder för att skydda bara en viss kategori innehavare. Regeln ger genomkravet på att en återkallelse skall ske i en omfattning som är skälig medhänsyn till behovet av att förebygga skadefall möjlighet att meddelaselektiva återkalldseålägganden. Stymingsproblemen vid genomförandet avselektiva återkalldser av tjänster blir desamma som vid varuåterkalldser. Dessaproblem behandlas närmare i motiveringen till Återkalldseåtgärdernaär av två slag, rättelse och återgång. Utbyte, som kan komma i flråga vidvaruåterkalldser, är av praktiska skäl utesluten såvitt avser tjänster. Rättelseav tjänst kan flå en med rättelse av deflekta varor snarlik utflormning. Omarbetet på ett objekt, t. ex. en reparation, utförts så att det medförrisk för person- eller egendomskada, kan objektet behöva lämnas tillbakatill näringsidkaren/reparatören för omreparation eller annan rät- Prop.1988/89:23 tdseåtgärd. Liksom vid rättelse av varor kan åtgärden även tänkasbli utförd hos användaren. Ocksåvid sådana flormer av tjänster som kroppsvård kan rättelse bli aktuell.Felaktig behandling vid t. ex. hårvård kan tänkas bli rättad genom åtgärder avden som utfört behandlingen. I många flall, då en risksituation tillskapatsgenom fldaktigt utförda tjänster på person, kan dock ett åläggande attinflormera de behandlade vara den mest adekvata åtgärden. De som löper risk attbli skadade kan t. ex. behöva bli uppmanade att kontakta läkare. Ersättningtill brukaren för avhjälpande av flelet, som är den andra åtgärdsformen enligt9 §, utgör delvis en parallell till återgång vid varuåterkalldse. Vid tjänsterkan dock inte som vid varor den tillhandahållna produkten, dvs. den utfördatjänsten, återgå till näringsidkaren. Det andra ledet vid återgång av varor,utgivande av ersättning, kan emellertid tillämpas även i tjänstefallet. Somflramgår av den allmänna motiveringen avviker bestämmelsen i denna del flrånkommittéförslaget (avsnitt 2.3.5) Enligt lagrådsremissen skall ersättningenmotsvara kostnaden för att avhjälpa flelet i flråga. Densärskilda skaderisken undanröjs således inte vid återgång av en tjänst genomatt den riskabla produkten återtas flrån innehavaren. Risken för skadeflallmotverkas i stället genom att den som fått tjänsten utförd åt sig fårersättning av näringsidkaren för att låta avhjälpa flelet. Härigenom ges han enmöjlighet att låta någon annan näringsidkare än den som tillhandahållit denflariiga tjänsten utföra de nödvändiga rättelseåtgärderna. Ettgrundläggande krav för att ett åläggande om rättelse skall komma i flråga äratt rättelse verkligen kan förväntas leda till att det flel som skaderiskenhänför sig till blir avhjälpt. Om det finns anledning att sätta i flråga om denåterkallande näringsidkaren själv eller någon som han anlitar förmår utföra entillförlitlig rättelseåtgärd, står återgångsalternativet öppet. Liksomvid varuåterkalldse skall näringsidkaren lämna ett erbjudande av ett bestämtinnehåll. Erbjudandet skaU lämnas till dem som tjänsten utförts åt eller sominnehar den egendom som tjänsten avsett. Inteheller i tjänsteflallet kan ett åläggande att återkalla begränsas till attenbart ange en bestämd återkallelseåtgärd. Ett erbjudande måste uppta denärmare villkoren för återkallelsen. Iflråga om utformningen .av viUkoren vid erbjudanden om återkallelse som avsertjänster skall 8 § tredje stycket tillämpas. 'Det innebär att villkoren för etterbjudande såsom fallet är vid vamåterkalldse skall vara sådana atterbjudandet kan förväntas bli godtaget av dem som det lämnas riU. .Även i övrigt gäller för tjänsteåterkallelser de bestämmelser som upptas i '8 § tredje stycket med undantag för vad som där i de två sista meningarna sägs om ersättningen vid återgång. Erbjudandena skall alltså flullgöras inom skälig tid utan väsentlig kostnad eller olägenhet för dem som ut nyttjar erbjudandena. Ettsärskilt problem, som i huvudsak saknar motsvarighet när det gäller Prop.1988/89:23 varor, uppkommer vid återgång av tjänster. Vid återgång av en varaskall köparen sättas i stånd att förvärva en ny vara av motsvarande beskaflfenhet.Den felaktiga varan får han lämna tillbaka till näringsidkaren.