prop · GC03123 · 1988-12-31 00:00:00 — 4. mål som avses i 6 § förstastycket lagen (1985:206) om viten. Länsrätten i prövar mål enligt luftfartslagen (1957:297)i den utsträckning som är föreskrivet i den lagen. Förekommervid mer än en länsrätt flera mål enligt skatte-, taxerings-dieruppbördsförfattningarna som har nära samband med varandra, får målen handläggasvid en av länsrätterna, om det kan ske utan avsevärd olägenhet för någonenskild. Närmare föreskrifter om överlämnande av mål mellan länsrätter meddelasav regeringen. Dennalag träder i kraft den dag Denna lag träder i kraft, .såviti gäller ändrad beteckning på smill- skyddslagen,den och i övrigt den dag regeringen bestämmer. 2 1988/89. I .saml Nr 123 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , , , , , , G.Andersson, Lönnqvist, ,, , , , Lagrådsremiss med förslag om karantänslag 1 Inledning Medstöd av regeringens bemyndigande förordnade dåvarande statsrådet förutvarande statsrådet att som särskildutredare se över smittskyddsförfattningarna. Den särskilda utredarenöverlämnade betänkandet (SOU 1985:37) Om smittskydd. Dedelar av betänkandet som behandlar frågan om en ny smittskyddslag har lagts tillgrund för regeringens proposition 1988/89:5 med förslag om ny smittskyddslag m.m.Propositionen har antagits av (SoU9, rskr. 54) och den nyasmittskyddslagen (1988:1472) träder i kraft . Den del avbetänkandet som gäller karantänsverksamheten tas upp till behandling i detföljande. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels utredarens förslag till reglering av karantänsfrågornasom bilaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna och övriga som haryttrat sig över betänkandet samt en sammanställning av deras yttranden såvittangår karantänsfrågorna som bilaga 2. Isyfte att få olika aspekter på karantänsfrågorna ytterligare belysta anordnadesocialdepartementet en hearing i ämnet. En redovisning avvilka myndigheter och organisationer som deltog i hearingen samt ensammanfattning av vad som framkom vid hearingen bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 3. Jagvill här tillfoga att den nya smittskyddslagen föranleder vissa följdändringarav i huvudsak lagteknisk natur som inte avser karantänsverksamheten. Tilldessa följdändringar avser jag att återkomma i samband med beslut omproposition i detta ärende. Medkarantän avses främst det sätt på vilket ett land skyddar sig mot att smittsammasjukdomar förs in i landet. Beteckningen har hämtats från den franska benämningenquarantaine som kommer av quarante, dvs. Beteckningen anses härrörafrån medeltiden och kunna härledas från de som ett skepp som ankomfrån ett pestsmittat land tvingades att vänta utanför innan detsläpptes in till land. Syftet med åtgärden var att kvarhålla fartyg,besättning, resande och djur vid gränsen tills man var säker på att det inteförelåg någon smitta ombord. Efterhand kom många länder att införa bestämmelser om karantän. Ursprungligen gälldeskyddsåtgärderna flera av de smittsamma sjukdomarna. tiders krav påmera fria kommunikationer och handelsförbindelser mellan länderna har lett tillatt bestämmelserna om karantän begränsats till att gälla endast några fåsmittsamma sjukdomar. Bestämmelserna i gällande internationellaöverenskommelse på området avser numera endast gula febern, kolera och pest. Deförsta bestämmelserna i ämnet i vårt land fanns i Kongl. Maj:ts nådiga Quarantaines-Förordningfrån . Den första karantänsanstalten inrättades påvästkusten . Fartyg som skulle undergå karantän skulle hissa gul flagg, s.k. karantänsflagg. Fartyget och de ombordvarande fick , iregel , inte ha någon beröring med land. kom karantänen att gällaendast sådana fartyg som kom från ett smittat land och som hade haft misstänktasjukdomsfall ombord under resan. Om något misstänkt sjukdomsfall inte förekommitunder resan underkastades fartyg, besättning och passagerare endast läkarbesiktning.Efter fullgjord karantän eller besiktning fick fartygets befälhavare en s.k. praktika,som innebar tillstånd till obehindrade förbindelser med svenskt land. () tillkomst fanns pä det internationellafältet ett stort antal hälsovårdskonventioner och mindre omfattandeöverenskommelser som i karantänshänseende reglerade samfärdseln mellanländerna. Denna splittring av bestämmelserna utgjorde ett besvärande hinder förden internationella samfärdseln, som inte var sakligt motiverat. Behovet avsamordning och rationalisering av hälsovårdsbestämmelserna var påtagligt.Strax efter WHO:s tillkomst påbörjades därför ett arbete med att samordnabestämmelserna. Arbetet resulterade i ett förslag till internationellahälsovårdsbestämmelser. Bestämmelserna antogs av fjärde väridshälsovårdsförsamlingenden . SedanSverige biträtt de internationella hälsovårdsbestämmelserna beslutaderegeringen kungörelsen (1953:222) om sanitär kontroll över den internationellatrafiken, den s. k. karantänskungörelsen. I kungörelsen fördes sammanbestämmelser som tidigare funnits i karantänskungörelsen (nr142), kungörelsen (nr 143) om råttutrotning å fartyg ochkungörelsen (nr 563) om sanitär kontroll över luftfarten. antog dentjugoandra väridshälsovårdsförsamlingen en ny över- Prop. 1988/89:123 enskommelseom det sanitära samarbetet mellan länderna, International Health Regulations (IHR).Överenskommelsen har reviderats åren 1973, då vissa tillägg gjordes beträffandekolera, och 1981, med anledning av att smittkopporna förklarats utrotade. Sverigehar, i likhet med de flesta andra länder i världen, anslutit sig tillöverenskommelsen och gjorda revisioner. Beträffandegrunddragen i överenskommelsen kan följande framhållas. Avsiktenmed IHR är att hindra att de tre karantänssjukdomarna gula febern, kolera ochpest sprids mellan länderna, utan att trafiken mellan länderna onödigtvisstörs. Tanken är att överenskommelsen skall utgöra grunden för och tjäna tillledning för de enskilda ländernas bestämmelser på området. Någon övernationdlstatus har.överenskommelsen således inte, utan det är de nationellabestämmelserna som gäller. IHRbestår av 94 artiklar fördelade på nio avsnitt. Dessutom finns flera appendixoch annex. Bestämmelserna är fördelade på följande avsnitt: II Anmälningar av sjukdomar ochepidemiologisk information till och från WHO. III De nationella och lokalahälsovårdsmyndigheternas skyldighet att upprätthålla en viss hygienisk standardi hamnar och på flygplatser. 1. allmänna förutsättningar, 2. åtgärder vid avresa, 3. åtgärder vid resa mellan hamnaroch flygplatser, 4. åtgärder vid ankomst, 5. åtgärder i fråga ominternationell transport av last, gods, bagage och post. V Särskildaregler för var och en av karantänssjukdomarna 1. pest. 2. kolera, 3. gula febern. VI Hälsodeklarationer ochvaccinationsbevis. Vill Diverse föreskrifter - bl. a. om överenskommelser mellan nationer ifråga om karantänsväsendet. IX Avslutande föreskrifter övergångsbestämmelser i fråga om IHR, reservationerav stater och förändringar i IHR. IHR innehåller stadganden av olika karaktär.Vissa av dem är av tvingande natur och skall därför följas av de länder somhar anslutit sig till överenskommelsen. Exempel på sådana åtgärder finns iavsnitt II och 111 där det bl. a. föreskrivs åligganden för "healthadministration" (i vårt land ) att på visst sätt hålla WHOunderrättad om smittsi-tuationen i landet och att utse vissa hamnar ochflygplatser till karantänshamnar respektive karantänsflygplatser. Andra stadgandeni IHR anger åtgärder som i vissa situationer får vidtas. 11, ex. avsnitt IV angesuttryckligen i den inledande artikeln att de åtgärder som tillåts enligtöverenskom- melsen är de mestrestriktiva som ett land får tillämpa för att skydda sig motkarantänssjukdomarna. Härav följer självfallet att det är möjligt attnationellt ha bestämmelser som är mindre restriktiva än vad IHR i detta avseendeger utrymme åt. Som en följd av IHR harregeringen beslutat nu gällande karantänsförordning (1975:1019, ändrad senast1988:484). Med förordningen upphävdes karantänskungörelsen (1953:222).Förordningen har beslutats med stöd av bemyndigandet i 32 § smittskyddslagen(1968:231), där det sägs att regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer kan förordna om särskilda åtgärder för att förhindra att smittsammasjukdomar förs in i riket eller sprids till utlandet. Bestämmelserna ikarantänsförordningen gäller lika i förhållande till alla andra länder. 1 frågaom trafiken mellan , , och gäller dock vissasärbestämmelser som grundas på överenskommelser mellan nämnda länder. Kortuttr)'ckt är innebörden av överenskommelserna att de nordiska länderna skallbetraktas som en enhet i karantänssammanhang. Fartyg, flygplan och resande somkommer till något av de fyra länderna från ett land utanför eller somfärdas från ett nordiskt land till ett land utanför kontrolleras endastvid ankomst respektive avresa. Vid resa mellan de nordiska länderna krävs intenågon kontroll. På den veterinära sidanfinns bestämmelser om karantän i den veterinära införselkungörelsen (1958:551)och i den veterinära utförselkungörelsen (1958:552). Frågor om karantänbeträffande djur behandlas inte i detta sammanhang. Mittförslag: Bestämmelserna om karantänsverksamheten ges lagform och tas in i enkarantänslag. De centrala bestämmelserna om karantänsverksamheten i gällandekarantänsförordningen förs över till karantänslagen. Lagen utformas medbeaktande av dels bestämmelserna i , dels gällande överenskommelser medövriga nordiska länder. Ansvaret för karantänsuppgifterna fördelas mellan smittskyddsläkarenoch miljö- och hälsoskyddsnämnden enligt samma grunder som i den nyasmittskyddslagen. Detta innebär i princip att smittskyddsläkaren skall svaraför s. k. personinriktade åtgärder, dvs. åtgärder som tar sikte direkt påmänniskan, och miljö- och objektinriktade åtgärder,dvs. åtgärder som avser ingripanden mot föremål av olika slag och mot djur. Ocksåi övrigt anpassas karantänslagen till smittskyddslagen. Författningsregleringenav karantänsverksamheten begränsas och förenklas i förhållande till gällandekarantänsförordning. 1 lagen tas in endast sådana bestämmelser som ärnödvändiga för svenska förhållanden och som krävs för att vi skall uppfyllavåra internationella åtaganden. Utredarens fiirslag:Regeringen bemyndigas i smittskyddslagen att med- Prop. 1988/89: 123 delasärskilda föreskrifter för att hindra att smittsamma sjukdomar förs in i landeteller sprids till utlandet. Karantänsväsendet, som regleras ikarantänsförordningen, bör förenklas och anpassas till bl.a. den av utredarenföreslagna smittskyddslagen och hälsoskyddslagen (1982:1080). Utredarenanser att smittskyddsläkaren bör kunna överta karantänsläkarens uppgiftersåvitt gäller de personinriktade åtgärderna. De tvingande ingripanden motpersoner som kan bli aktuella bör kunna ske med stöd av smittskyddslagen. Omsmittskyddsläkarna övertar karantänsläkarnas uppgifter kankarantänsorganisationen . Detta innebär också, framhållerutredaren, en förenkling av karantänsväsendet därigenom att fartyg och flygplaninte längre skulle behöva hänvisas till särskilda hamnar respektive flygplatsermed karantänsläkare. Vidare föreslår utredaren att de hälsodeklarationer sombefälhavarna på fartyg och flygplan enligt gällande bestämmelser i vissa fallskall göra beträffande hälsotillståndet ombord bör förenklas. I den mån sådanadeklarationer bedöms behövliga också bör de kunna lämnas per radio tilltullmyndigheten i samband med att befälhavaren anmäler att fartyget skall anlöpasvensk hamn och inte som skriftligen överlämnas till en tulltjänstemanvid ankomsten till hamn. Närdet gäller objektinriktade karantänsåtgärder anser utredaren att de lagstiftningarsom sakligt gränsar till karantänsområdet bör anpassas så, att det blir möjligtatt med stöd av dem vidta sådana objektinriktade åtgärder som behövs ikarantänssammanhang. Som exempel på. sådan lagstiftning nämner utredarenhälsoskyddslagen, renhållningslagen (1979:596) och livsmedelslagen (1971:511). Medsitt förslag avser utredaren att förenkla karantänsväsendet genom att i så storutsträckning som möjligt inlemma och samordna detta med angränsandelagstiftning. Genom att inte heller peka ut särskilda karantänshamnar ochflygplatser dit fartyg och flygplan hänvisas bör, enligt utredaren, denrutinmässiga kontrollen av resande, fartyg, gods m.m. kunna förenklas och görassmidigare. Remissinstanserna:Endast ett fåtal remissinstanser har kommenterat utredarens syn på hur de nyakarantänsbestämmelserna bör utformas. Skälet till detta torde vara attutredaren inte har lämnat några konkreta förslag i frågan. De remissinstansersom har yttrat sig har gjort det i allmänna ordalag. Att en förenkling avkarantänsbestämmelserna bör eftersträvas tillstyrks av remissinstansema. Depekar dock på att det är viktigt att också den kommande regleringen står isamklang med internationell lagstiftning och tillämpning samt att deinternationella reglerna torde försvåra snabba förändringar. Skälenför mitt förslag Prop. Utredarenhar föreslagit att föreskriftema om karantänsverksamheten kan beslutas avregeringen efter bemyndigande i lag. En sådan ordning skulle överensstämma medvad som gäller . Förslaget i denna del har inte kommenterats avremissinstanserna. För egen del ärjag tveksam till att också i fortsättningen reglerakarantänsverksamheten i en förordning. Denna verksamhet måste av uppenbaraskäl innehålla bestämmelser om bl. a. åligganden för enskilda eller andra ingreppi enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden samt åligganden förkommuner. Sådana föreskrifter skall enligt regeringsformen (RF) beslutas avriksdagen i lag. Om föreskrifterna avser t.ex. skydd för liv, personligsäkerhet eller hälsa , och inte avser vissa grundlagsskyddade fri- ochrättigheter som anges i 2 kap. RF, kan i lag bemyndiga regeringen attmeddela sådana föreskrifter. Att föreskrifter om karantän avser skyddet för liveller hälsa torde vara uppenbart. Det är således formellt möjligt för riksdagenatt bemyndiga regeringen att meddela sådana föreskrifter, i den mån dessa inteinnebär inskränkningar i de angivna fri- och rättigheterna. Riksdagensmöjlighet enligt RF att bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter tordedock inte vara att uppfatta så, att bör överlåta på regeringen ocheventuellt myndighet under regeringen att fullständigt reglera en verksamhet ivilken kan förekomma åligganden för enskilda eller andra ingrepp i enskildaspersonliga eller ekonomiska förhållanden eller åligganden för kommuner. Degrundläggande bestämmelserna beträffande sådan verksamhet bör alltid ges ilag. Detta torde också överensstämma med vad som gäller beträffande nyarelagstiftning. Denna bedömning vann allmän anslutning vid hearingen den 19 december1988. Jag föreslår därför att de nya föreskrifterna om karantän ges i lag.Lagen bör lämpligen benämnas karantänslag. Närdet gäller förhållandet mellan smittskyddslagen och den nya karantänslagen villjag framhålla följande. Smittskyddslagen innehåller bestämmelser om åtgärder tillskydd mot att smittsamma sjukdomar sprids bland människor. Vid sidan avsmittskyddslagen finns defandra författningar som innehåller bestämmelser avbetydelse för smittskyddet och som kan betraktas som ett komplement tillsmittskyddslagen. När det gäller främst objektinriktade smittskyddsåtgärderfinns sådana bestämmelser i t. ex. livsmedelslagen och epizootilagen(1980:369). Somjag redovisat innehåller gällande karantänsförordning bestäm melser om såväl objekt- som personinriktade smittskyddsåtgärder. Också dessa bestämmelser utgör ett komplement till smittskyddslagstiftningen. Enligt min uppfattning bör även den nya karantänslagen utgöra ett kom plement till smittskyddslagen. Detta innebär att i karantänslagen bör tas in de kompletterande bestämmelser som behövs för att förhindra att smitta av karantänssjukdomar förs in i landet eller härifrån till utlandet. Dessa bestämmelser kan förhålla sig på olika sätt till bestämmelserna i smitt skyddslagen. I de flesta fall torde bestämmelserna komma att föreskriva de ytterligare åtgärder som skall vidtas i karantänssyfte. I några fall kan y bestämmelserna innebäraatt räckvidden av smittskyddslagen begränsas i Prop. 1988/89: 123 vissaavseenden. Så t.ex. kan ett ingripande av miljö- och hälsoskyddsnämnden enligtsmittskyddslagen omöjliggöras eller inskränkas om en bestämmelse ikarantänslagen innebär att åtgärden inte får vidtas eller vidtas endast undervissa förutsättningar. Vidarebör karantänslagen inte innehålla några självständiga bestämmelser omtvångsåtgärder. Åtgärder som behöver vidtas med tvång får ske med stöd av annanlagstiftning, främst smittskyddslagen. 1 den nya smittskyddslagen finnsbestämmelser om tvångsåtgärder såsom förelägganden, tvångsundersökning,tillfälligt omhändertagande och tvångsisolering. Tvångsåtgärderna gällerbeträffande de sjukdomar som i smittskyddslagen benämns samhällsfariiga. Tillde samhällsfarliga sjukdomarna hänförs karantänssjukdomarna. Detta innebär atttvångsåtgärderna i smittskyddslagen kan tillämpas även inomkarantänsverksamheten. Somjag redovisat har utredaren inte lämnat något förslag till en ny regleringav karantänsverksamheten, utan endast givit vissa riktlinjer för regleringen.När det gäller dessa riktlinjer delar jag utredarens uppfattning attförhållandena numera är så gynnsamma beträffande karantänssjukdomarna att enförenkling av karantänregleringen kan ske utan risk för en spridning av dessasjukdomar i vårt land. 1propositionen till den nya smittskyddslagen (prop. 1988/89:5, s.28 30)förklarade föredraganden att hon inte kunde ansluta sig till utredarens förslagatt s. k. objektinriktade åtgärder skulle vidtas helt med stöd av annanlagstiftning än smittskyddslagen. Inte heller när det gäller karantänsverksamhetenkan det vara möjligt att i alla lägen vidta nödvändiga objektinriktade åtgärdermed stöd av annan lagstiftning än karantänslagstiftningen. Detta innebär attockså den nya karantänslagen bör innehålla bestämmelser om sådana objektinriktadeåtgärder som behövs för att bekämpa karantänssjukdomarna i karantänssammanhang. Utgångspunktenför en karantänslag bör vara att så långt det är möjligt ansluta tillinriktningen av gällande karantänsförordning och att föra över de centralabestämmelserna i förordningen till karantänslagen. Vidare bör lagen utformasmed beaktande av de internationella hälsovårdsbestämmelserna (IHR) och av ingångnaöverenskommelser på området med våra nordiska grannländer. Inom den Europeiskagemenskapen (EG) finns inte något gemensamt regelsystem vad gällerkarantänsverksamheten. Något behov av att harmonisera den nya karantänslagen idetta avseende föreligger således inte. Enligtgällande smittskyddslag och karantänsförordning har miljö- och hälsoskyddsnämndenpå det lokala planet ansvaret för verksamheten. Enligt den nya smittskyddslagenskall landstingskommunen i stor utsträckning överta ansvaret för smittskyddet.Miljö- och hälsoskyddsnämnden skall dock även i fortsättningen svara för attsmittskyddsåtgärder vidtas mot sådana djur, livsmedel, vattentäkter,avloppsvatten, ventilationsanläggningar och andra objekt som sprider ellermisstänks sprida smittsamma sjukdomar, dvs. Dennafördelning av uppgifterna inom smittskyddet mellan landstingskommunen ochkommunerna måste självklart fåkonsekvenser också vad gäller ansvarsfördelningen Prop. 1988/89:123 inomkarantänsverksamheten. Jag återkommer strax till denna fråga. Frågorsom bör regleras i en karantänslag Jagövergår nu till att översiktligt redogöra för de frågor som bör regleras i enkarantänslag. Atten ny karantänslag, liksom gällande karantänsförordning, skall avse endast detre karantänssjukdomarna gula febern, kolera och pest får anses vara ensjälvklarhet. Det torde för övrigt, med hänsyn till bestämmelserna i , inteheller vara möjligt att inskränka tillämpningsområdet eller att vidga det tillatt gälla också andra smittsamma sjukdomar. Vid hearingen framkom att det inteheller bedömdes nödvändigt att, såsom skett i den nya smittskyddslagen, i lagenta in en bestämmelse som gör det möjligt för regeringen att i brådskande fallbesluta att bestämmelser i lagen skall tillämpas på en ny sjukdom som dykerupp. Deöverenskommelser som ingått med , och för attunderlätta den sanitära kontrollen över trafiken mellan länderna bör gälla ävensedan en ny karantänslag trätt i kraft. Eftersom överenskommelserna innebärlösningar som i viss mån torde komma att avvika från de generellabestämmelserna i karantänslagen, måste frågan uppmärksammas vid utformningen avlagen. Somjag nämnde bör ansvaret för karantänsverksamheten fördelas mellanlandstingskommunen och kommunerna. Landstingskommunens uppgifter bör därvidläggas på smittskyddsläkaren, medan kommunens uppgifter, liksom , börankomma på miljö- och hälsoskyddsnämnden. Ansvaret bör fördelas mellan demenligt samma grunder som i den nya smittskyddslagen. Detta innebär att miljö-och hälsoskyddsnämnden bör svara för att sanitära åtgärder vidtas beträffandetransportmedel och laster, bagage och annat gods samt djur. För andra smittskyddsåtgärdersåsom läkarundersökning och vaccination bör smittskyddsläkaren svara. Medanledning av påpekanden som gjordes vid hearingen harjag valt att inte betecknaåtgärder som vidtas av smittskyddsläkaren för sanitära åtgärder eftersom ettsådant språkbruk skulle kunna uppfattas som missvisande. Begreppet sanitäraåtgärder förbehåller jag åtgärder som vidtas av miljö- och hälsoskyddsnämnden. Skyldighetenför smittskyddsläkaren att svara för de smittskyddsåtgärder som inte ankommerpå miljö- och hälsoskyddsnämnden innebär inte att han personligen skall varaskyldig att utföra dem. Om han bedömer det lämpligt bör det inte finnas någothinder för honom att överlåta åt någon annan läkare att t.ex. utföraläkarundersökning eller vaccination och att utfärda bevis om åtgärden. Utredarensynes mena att det inte längre skulle föreligga något behov av att utpeka vissahamnar och flygplatser som karantänshamnar respektive karantänsflygplatser, omde uppgifter som ligger på karantänsläkarna överflyttas påsmittskyddsläkarna. Utantvekan är det så att systemet med karantänshamnar och karan tänsflygplatser i ett land som vårt numera inte har samma betydelse som 25 förr när det gäller attförhindra att karantänssjukdomarna sprids. 1988/89:123 avskaffande avsystemet synes dock kunna komma i konflikt med våra åtaganden enligt IHR. 1avsnitt III av IHR finns föreskrifter om att vissa hamnar och flygplatser skallutpekas som karantänshamnar respektive karantänsflygplatser och om att dessahamnar skall ha tillgång till kvalificerad personal och god teknisk utmstning.Vidare skall WHO hållas fortlöpande underrättad om bl. a. vilka hamnar som pådetta sätt utpekats. Medhänsyn till våra internationella åtaganden bedömer jag det inte möjligt att nufrångå systemet med karantänshamnar och karantänsflygplatser. Denna bedömningdelades av de myndigheter och organisationer som deltog i hearingen. Jag villdock framhålla att med mitt förslag till karantänslag torde ett bibehållande avsystemet inte innebära några nämnvärda kostnader eller administrativaolägenheter för de kommuner och landstingskommuner som berörs. Man kan inteheller bortse från att ett system med särskilt utpekade hamnar och flygplatserhar den fördelen att nödvändiga karantänsåtgärder begränsas till ett fåtalplatser där man har både de erfarenheter och förutsättningar i övrigt som krävsför att utföra åtgärderna. Jag föreslår således att det också i den nyakarantänslagen tas in bestämmelser om särskilt utpekade karantänshamnar och karantänsflygplatser. Liksomför närvarande bör det vara en uppgift för att bestämma vilkahamnar och flygplatser som skall vara karantänshamnar respektivekarantänsflygplatser. Detta överensstämmer också med bestämmelserna i . Medhänsyn till den föreslagna ansvarsfördelningen inom karantänsverksamheten börstyrelsen i sådana frågor samråda med såväl de berörda landstingskommunerna somkommunerna.