prop · GC0392 · 1988-12-31 00:00:00 — Först anges ärenden om återkallelse av tillstånd ochkoncession utan alt innehavaren har åsidosatt sina skyldigheter, vilka alllidskall hänskjutas. Dessutom har bergmästaren möjlighet att hänskjuta ärenden somhan bedömer som särskilt betydelsefulla ur allmän synpunkt. Det kan t.ex. gällaöverlåtelse av tillstånd eller koncession där förvärvarens lämplighet måstebedömas från utrikes- eller försvarspolitiska utgångspunkter. Denbestämmelse som fanns i första stycket andra meningen i det remitteradeförslaget har på förslag av lagrådet förts över till en egen paragraf, 7 §. Iparagrafen stadgas om bergmästarens skyldighet atl bereda och yttra sig iärenden som enligt 2 § och 3 § andra stycket skall hänskjutas till regeringensprövning. Paragrafernastadgar om bergmästarens rätt att anlita sakkunniga och företa undersökning påplatsen samt om skyldigheten alt ersätta kostnaderna för detta. Motsvarandebestämmelser för ärenden om markanvisningsförrättning finns i 9 kap. 10, 13och 20 §§. Bestämmelsenom ersättning till sakkunniga har på förslag av lagrådet utformats i närmareöverensstämmelse med motsvarande föreskrift i 40 kap. 17 § . remitterade förslaget fanns det i sista meningen i resp. paragrafenbestämmelse om ersättning för kostnader i tvister enligt numera 7 §. Lagrådethar föreslagit att denna bestämmelse tas upp i en särskild paragraf, 12 §. Paragrafenmotsvarar 3 § första stycket andra meningen i det remitterade förslaget. 115 kap. finns bestämmelser om bergmästarens tillsynsansvar. Han skall bl.a. övervaka all tillstånds- och koncessionshavare inte överskrider sina befogenheter och han får därvid besluta om åtgärder för atl förhindra detta. Det kan emellertid uppslå tvister mellan tillstånds- eller konces sionshavaren, å ena sidan, och någon vars rätt berörs av arbetet, ä andra 111 sidan, beträffande derättigheter och skyldigheter som följer av tillståndet Prop. 1988/89:92eller koncessionen. De kan då genom en ansökan få tvisten prövad avbergmästaren. Bestämmelser om ansvar för kostnader i sådana tvister finns i 12 §. Paragrafen,som i huvudsak har utformats i enlighet med lagrådets förslag, motsvarar 3 kap.8 § gruvlagen och 24 § gamla minerallagen. Enligt de äldre bestämmelsernaskulle, om tvist om ersättningen uppstod, talan väckas vid fastighetsdomstol.Den nya bestämmelsen innebär i stället atl bergmästaren skall pröva sådanatvister. Om markanvisningsförrättning hålls skall tvisten prövas senast viddenna. 1 12 § finns bestämmelser om ansvar för kostnader vid tvister som inteprövas vid markanvisningsförrättning. Iförhållande till lagrådets förslag har ell tillägg gjorts genom sista meningeni paragrafen. Där stadgas nu om bergmästarens rätt atl anlita sakkunniga ochföreta undersökning på platsen i ärenden enligt denna paragraf som inte avgörsvid markanvisningsförrättning. Om bergmästaren utnyttjar denna möjlighettillämpas bestämmelsema i 5 § om sakkunniga resp. bestämmelserna i 6 § omundersökning pä platsen. Om tvisten i stället prövas vid markanvisningsförrättningenblir naturligtvis motsvarande bestämmelser i 9 kap. 10 resp. 13 § tredjestycket tillämpliga. Paragrafenmotsvarar 4 kap. 4 § tredje stycket gmvlagen och 27 § tredje stycket gamlaminerallagen. Bestämmelseninnebär att ett ersättningsbeslul enligt 8 eller 9 § blir exekutionstitelenligt 3 kap. I § första stycket sjätte punkten utsökningsbalken. Paragrafenhar utformats i enlighet med lagrådets förslag. Paragrafens sista mening i detremitterade förslaget har på lagrådels förslag överförts till 12 kap. 6 §tredje stycket. Påförslag av lagrådet har i denna paragraf sammanförts bestämmelser om ansvar för kostnader i tvister som bergmästaren prövar utan samband med markanvisningsförrättning. En justering i förhållande till lagrådets förslag har dock gjorts. I de tvister som avses i 7 kap. I § oeh 8 kap. 7 § är avsikten all förfarandet skall vara mycket enkelt. Ärendet kommer att avgöras genom att bergmästaren tillsammans med parterna inställer sig pä platsen, 112 varvid parterna muntligenfår framlägga sina ståndpunkter. Någon omfat- Prop. lande skriftlig utredningskall däremot inte företes. kommer sedan att meddelaspå platsen eller i omedelbar anslutning till Någranämnvärda kostnader uppkommer därmed inte för parterna och därför harbestämmelsen i andra stycket om tillstånds- eller koncessionshavarens ansvarför motparternas kostnader i ärendet tagits Tillstånds- eller koncessionshavarensvarar därmed bara för statens Motsvarande bestämmelser fanns upptagna i 8 kap. 5 § andra stycketoch 6 § samt 16 kap. 7 § i det remitterade förslaget. Kapitlethar i stora delar arbetats om i förhållande till kommitténs förslag och detremitterade förslaget och är nu utformat i enlighet med lagrådets förslag. Ettantal paragrafer har på grund av sin karaktär tagits bort ur kapitlet och defrågor som behandlas i dessa paragrafer kommer i stället att regleras i enförordning. De paragrafer det gäller är 8 § första stycket om innehållet i enansökan om markanvisning, 11 § andra stycket om innehållet i vissa kallelser,13 § om sändande av ansökningshandlingarna till en aktförvarare och 16 § omprotokoll över markanvisningsförrättning. Förstastycket motsvarar 5 kap. 2 § första stycket första meningen i kommitténsförslag och i det remitterade förslaget. Bestämmelsen innebar att mark anvisasförst om och när koncessionshavaren begär det. Iandra stycket anges för vilka ändamål mark fär anvisas. Bestämmelsenkorresponderar med 5 kap. 1 § första och andra styckena om koncessionshavarensbefogenheter inom och utom koncessionsområdet. Bestämmelsenom anvisande av mark överensstämmer i stort med vad som gäller enligt 26 § gamla minerallagen och 4 kap. 3 § gruvlagen. Har överenskommelse inte träffats skall myndigheten göra en behovsprövning. Enligt gruvlagen och den gamla minerallagen skall den mark som sökan den begär anvisas inom utmålel resp. koncessionsområdet. Utanför dessa områden skall den mark som behövs anvisas. Denna skillnad har ingen motsvarighet i den nya lagen. En nyhet är också att det direkt sägs i lagen att överenskommelser mellan parterna i markanvisningsfrågan skall iakt tas. Behovsprövningen blir med andra ord disposiliv och inte som föremål för officialprövning. Markanvisningen är dock liksom tidigare obligatorisk enligt den nya lagen. I förhållande till det remitterade försla get har det tillägget gjorts atl om mark inom eller utom koncessionsområ det hotas av ras eller sättningar vid bearbetningen, även den marken kan anvisas. En motsvarande bestämmelse finns i 4 kap. 3 § sista mening en gruvlagen. 8 1988/89. Enligt andra stycket fårmark inte anvisas i strid med hindersbeslämmel- Prop. 1988/89:92 serna. Ommark som fär användas endast efter dispens av bergmästaren behöver tas ianspråk, bör frågan om sådan i allmänhet kunna avgöras i samband medmarkanvisningen. Behövs tillstånd, måste detta finnas innanmarkanvisning sker. Paragrafenmotsvarar 5 kap. 2 § första stycket sista meningen i kommitténs förslag och idet remitterade förslaget. 1princip innebär behovsprövningen att mark bör anvisas för så sombehövs. Enligt den nya lagen skall koncessionen gälla medmöjlighet till förlängning. Alt anvisa mark för varje period är av praktiskaskäl inte lämpligt. Därför har sökanden givits möjlighet alt få marken anvisadtills vidare. Ersättningen blir då baserad på detta och därmed oftast högre.Detta pris torde dock sökanden ofta vara villig att betala mot att slippaåterkommande markanvisningsförrättningar med åtföljande kostnader. Också förmarkägaren bör bestämmelsen vara fördelaktig. Koncessionshavaren förlorarenligt 13 kap. 1 § sin rätt enligt markanvisningen när koncessionen upphör. Paragrafenmotsvarar 1 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.11 § gruvlagen. Andra stycket har sin förebild i 12 kap. 2 § vattenlagen. Utmålsförrättningenenligt gmvlagen innebär att inmutaren efter att ha företett den s. k.malmbevisningen anvisas ett arbetsområde (I kap. 5 §). Utmålshavaren har sedanrätt att få sig anvisad mark för gruvdriften och därmed sammanhängandeverksamhet (4 kap. 3 §). Markanvisningen sker vid en ny utmålsförrättning (4kap. 39 § andra punkten). Emellertid förekommer det att markanvisningen skerredan i den urspmngliga utmålsförrättningen. Markanvisningen utgör då bara ettmoment i utmålsförrättningen. I gamla minerallagen är konstmktionen en annan.Där utgör beviljande av koncession och anvisande av mark alllid två skildatyper av ärenden. Den nya lagen använder samma modell som den gamlaminerallagen. Paragrafenmotsvarar 2 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.12 § första stycket gruvlagen. Paragrafenmotsvarar 3 § i kommitténs förslag och i det remitterade försla get samt 4 kap. 12 § andra stycket gruvlagen och har utformats efter 12 kap. 4 § andra stycket vattenlagen. Paragrafernamotsvarar 4-6 §§ i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4kap. 13-15 §§ gruvlagen och har sin förebild i 12 kap. 5-7 §§ vattenlagen. Bestämmelsenmotsvarar 7 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget saml 4 kap.22 § gruvlagen. Iparagrafen, som motsvarar 8 § i kommitténs förslag och i det remitteradeförslaget, upptas nu bara bestämmelsen om att ansökning görs hos bergmästarenoch bestämmelsen om förskott. Föreskrifterna i kommitténs förslag och i detremitterade förslaget om ansökningens innehåll har, på förslag av lagrådet,inte tagits med i den nya lagen utan de förutsätts i stället bli intagna i enförordning. Motsvarande bestämmelser finns i 4 kap. 8 § gruvlagen. Paragrafenmotsvarar 9 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt delvis4 kap. 9 § jämförd med 2 kap. 9 § gruvlagen. Paragrafenmotsvarar 10 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget. Förstaoch andra styckena motsvarar delvis 4 kap. 16 § gruvlagen. Huvudregelnär att sammanträde skall hållas vid markanvisningsförrättningen. Detta är dockinte nödvändigt i alla situationer. När parterna är eniga om såväl markens ianspråktagandesom i ersättningsfrågor eller om alla sakägare medger ansökan efler delgivning,bör avgörande kunna ske på handlingarna. En bestämmelse om detta har införts iförsta stycket. Även om sammanträde inte hålls bör förrättningsmannen vid behovkunna besöka platsen för att exempelvis granska kartors och andra beskrivningarsriktighet. En bestämmelse om delta finns i tredje stycket. Bestämmelseni det remitterade förslaget all förrättningen inte får avslutas förränkoncessionsbeslutet vunnit laga kraft har flyttats till en särskild paragraf,18 §. Paragrafenmotsvarar 11 § i kommitténs förslag och i del remitterade förslaget samt i stort 4kap. 17 § gruvlagen. Bestämmelsen om skyldighet 115 för bergmästaren attutfärda kungörelse om sammanträde har dock inte Prop. 1988/89:92 förts överlill den nya lagen. Den bestämmelsen förutsätts i stället bli intagen iregeringens verkställighelsföreskrifter. Paragrafeninnehåller bestämmelser om surrogatdelgivning. Den motsvarar 12 § i kommitténsförslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap. 18 § gruvlagen och har sinaförebilder i 4 kap. 21 § fastighetsbildningslagen och 12 kap. 16 § vattenlagen. Bestämmelsenmotsvarar 14 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.20 § gruvlagen. Liknande bestämmelser finns i 12 kap. 19 § vattenlagen och 5kap. 7 § expropriationslagen. Paragrafenmotsvarar 15 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.21 § gruvlagen. Paragrafenmotsvarar delvis 10 § första meningen i kommitténs förslag och i detremitterade förslaget. Rätten att ta mark i anspråk grundar sig på innehavet avkoncessionen. Att sökanden har beviljats koncession skall därför vara slutligtavgjort innan marken anvisas. Koncessionsbeslulet skall således ha vunnit lagakraft innan förrättningen för markanvisning hålls. Ingenting hindrar dock attansökan ges in och handläggningen påbörjas i de fall, där del är angeläget attmarkanvisningen följer pä koncessionsbeslutet. Förrättningsmyndighetenfår i varje särskilt fall bedöma hur långt handläggningen kan föras innankoncessionen har vunnit laga kraft. Sökandens önskemål bör därvid varavägledande. Bestämmelsen,som motsvarar 17 § i kommitténs förslag och i del remitte rade förslaget, uttrycker all omröstning skall ske enligt den s. k. kollegiala metoden. innebär ett avsteg från vad som gäller i förvaltningsären den enligt förvaltningslagen, som innebär att den s. k. kollektiva metoden skall användas. Förevarande paragraf överensstämmer med 4 kap. 23 § gruvlagen. Även enligt 12 kap. 23 § vattenlagen och 4 kap. 17 § fastighets bildningslagen skall den kollegiala metoden användas. När del gäller be stämmelser i övrigt om omröstning skall liksom tidigare rättegångs balkens bestämmelser tillämpas analogt. 20 § Prop. Paragrafenmotsvarar 18 § andra stycket i kommitténs förslag och i det remitteradeförslaget samt 4 kap: 30 § andra stycket gruvlagen. Den har, på förslag avlagrådet, utformats i närmare överensstämmelse med motsvarande föreskrift i 40kap. Första stycket i det remitterade förslagetinnehöll en bestämmelse om förrätlningsmännens rätt till ersättning för sin inställelsevid förrättningen. På förslag av lagrådet blir den frågan i stället reglerad iförordning. Förstastycket motsvarar 18 § tredje stycket i kommitténs förslag och i detremitterade förslaget samt 4 kap. 30 § tredje stycket gruvlagen. Regeringenbör, som lagrådet har påpekat, utfärda mer detaljerade föreskrifter omsökandens skyldighet att ersätta staten kostnaderna för förrättningen. Bestämmelsenhar utformats i enlighet härrried. Bland kostnaderna för förrättningen ingårfrämst ersättning till förrättningsmännen för inställelse vid förrättningen,vari ingår eventuell undersökning på platsen, samt ersättning till sakkunniga. Andrastycket motsvarar 19 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslagetsamt 4 kap. 31 § gruvlagen. Enligt andra stycket skall sökanden svara för såvälsina egna som övriga sakägares kostnader vid förrättningen. Detta gäller dockinte om en motsvarande tillämpning av 18 kap. 6 eUer 8 § ledertill ett annat resultat. Enligt 6 § skall den som genom i paragrafen närmareangiven vårdslöshet orsakar kostnader själv svara för den kostnaden oavsett hurkostnaderna i övrigt skall fördelas. Om exempelvis en sakägare orsakarkostnader i ärendet genom att framställa invändningar som han insett ellerbort inse saknar fog får han själv stå för dessa kostnader. Enligt 8 § utgårersättning endast för sådana kostnader som varit skäligen påkallade för atttillvarata partens rätt. Paragrafenmotsvarar 20 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget. I gruvlagen behölls avpraktiska skäl den äldre ordningen att beslut skulle kunna fattas i olika frågor allteftersom de behandlats vid förrätt ningen. Frågan om utmålets beviljande, som hade med malmbevisningen alt göra, skulle därmed kunna prövas tidigare än frågorna om markanvis ning och ersättning. När nu koncessionsprövningen skall avgöras i annan ordning än markanvisningen saknas detta skäl att möjliggöra successiva beslut. Enligt gruvlagen kan bergmästarens beslut om ersättning inte över klagas, utan den som är missnöjd med detta har att väcka särskild talan om ersättning vid domstol. Gruvlagens ordning medger atl mark anvisas och tas i anspråk även om sådan talan har väckts. Otillfredsställande kan förflyta innan en Ivistig fråga om ersättning är avgjord. Enligt den nya lagen skall därför bergmästarens beslut i ersättningsfrågan utgöra en del av 117 markanvisningsbeslutet ochliksom övriga frågor i detta kunna överklagas Prop. 1988/89:92 tillfastighetsdomstol. Det behov som finns av att meddela interimistiskt besluttillgodoses genom en särskild bestämmelse i 5 kap. 1 § fjärde stycket. Eftermönster i bl.a. 16 kap. 3 § vattenlagen föreslås också att beslutet skall angei vad män deposition skall ske och var denna skall äga rum. Genommarkanvisningsbeslutet är således de frågor som skall prövas vid förrättningenavgjorda och förrättningen avslutad. Beslutet skall, enligt förvaltningslagensbestämmelser, innehålla en fullföljdshänvisning. Beslutetinnebär att koncessionshavaren får ta marken i anspråk för det ändamål somanges i beslutet. Ändamålet är alltid att bearbeta en mineralfyndighet ellerverksamhet för att göra detta möjligt. Han får däremot inte tillgodogöra sigtillgångarna inom det anvisade området i vidare mån än som anges i 5 kap. 4-6 §§.Om koncessionshavaren exempelvis behöver fälla skog för att komma ät enmineralfyndighet får han göra detta. Han får däremot inte tillgodogöra sigtimret eftersom detta inte krävs för att han skall kunna bearbeta fyndigheten.Det nu sagda utgör huvudregeln men man kan naturligtvis träffa överenskommelseom avvikelse från denna huvudregel vid markanvisningsförrättningen. Exempelviskan markägaren och exploatören träffa överenskommelse om att den senare fårtillgodogöra sig växande skog inom det anvisade området. Den ersättning sommarkägaren har rätt till enligt 7 kap. 2 § första stycket får då anpassas eftervad parterna har kommit överens om. Det är angeläget att frågor av nu nämntslag klarläggs oeh löses vid markanvisningsförrättningen. Paragrafenmotsvarar 22 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.28 § gruvlagen. Paragrafenmotsvarar 23 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget. Förrättningen bör avslutasgenom ett beslut där förrättningsmännen tar ställning till de materiella frågorna . Detta leder till störreklarhet och stringens i förfarandet. Därmed behövs heller inget särskih avslut ningsbeslut. Däremot saknas skäl att föreskriva att förrättningen skall avslutas vid sammanträdet. En fortsatt förrättning på handlingarna kan tvärtom vara motiverad och möter inga principiella betänkligheter, om bara förvaltningslagens regler om kommunikation följs. Därför föreslås i bestämmelsen i överensstämmelse med; 4 kap. 29 § fastighetsbildnings lagen att beslutet får meddelas på tid och plats som förrättningsmannen bestämmer. Bestämmelsen ger möjlighet för förrättningsmännen att skaffa sig den tid som behövs för överväganden och eventuell överläggning sinsemellan. Dock skall bestämmelsen om,snabbast möjliga handläggning iakttas även när tid för avgörandet bestäms. Som sagts ovan pågår förrätt ningen till dess att beslutet har meddelats. Möjligheter finns således att, om skäl uppkommer, ändra på vad som har bestämts om tidpunkten för 118 beslutet och fortsättahandläggningen och eventuellt sälta ut nytt samman- Prop. 1988/89:92 trade.En omständighet som kan föranleda detta är att en ny sakägare, som tidigarevarit okänd eller förbiselts av någon fastighetsägare, ger sig tillkänna. Beslutetkan meddelas antingen genom att avkunnas eller genom att hållas tillgängligtför läsning. Ombeslutet inte meddelas vid sammanträde skall underrättelse om tid och plats förbeslutets meddelande lämnas till sakägare och andra som har rätt att överklagabeslutet. Med det sistnämnda avses sakkunniga och tolkar som enligt 16 kap. 2 §andra punkten har rätt alt överklaga beslut angående ersättning. Bestämmelsenmotsvarar 21 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.27 § gruvlagen. Den har utformats efter förebild i 4 kap. 28 § första stycketfastighetsbildningslagen. Utstakning och utmärk-ning av gränser för anvisadmark skall ske i behövlig omfattning. Detta innebär, liksom enligt gmvlagen,att utstakning och utmärkning skall ske i de allra flesta fall. Avsteg frånregeln kan dock göras om gränsmarkering antingen är mycket svår att utföraeller framstår som obehövlig. Det får ankomma på bergmästaren att avgöra dessafrågor. Somframgår av 10 kap. 7 § har ett beslut om inlösen av del av fastighetfastighetsbildande verkan. Del är därför viktigt att beslutets inverkan päfastighetsindelningen blir klarlagd. I andra stycket i förevarande paragraf,som har upprättats efter förebild i 12 kap. 33 § vattenlagen, stadgas därför omskyldighet att upprätta en karta med beskrivning över området och dess gränser. Enligt4 kap. 32 § tredje stycket gmvlagen och 29 § gamla minerallagen får anvisadmark tillträdas genast om inte annorlunda förordnas. I paragrafen bibehållsdenna rätt men förenas med en skyldighet för koncessionshavaren att ställasäkerhet för ersättningsskyldighet enligt 7 kap. 1 och 2 §§. Betalning av ersättning m. m. Påförslag av lagrådet har vissa bestämmelser i det remitterade förslaget inte tagits upp i den nya lagen, eftersom frågorna lämpligen i stället bör regleras i en förordning. De bestämmelser i det remitterade förslaget det gäller är 4 § om skyldighet att ge in vissa handlingar till , 5 § första meningen om skyldighet för att i vissa fall söka verk ställighet av ersättningsbeslut och 6 § om skyldighet för att sätta in deponerade medel på bank. Enligt4 kap. 33 § gruvlagen skall betalning av ersättning som fastställts vidförrättningen erläggas från det att avslutningsbeslut harmeddelats. Del är dock lämpligare atl betalningsfristen börjar löpa vid dettillfälle då markanvisningsbeslutet vinner laga kraft. Det är först då som koncessionshavaren,enligt huvudregeln, får rätt att tillträda den anvisade marken. Eftersombeslutet om markanvisning och, framför allt, själva tillträdet innebär ettkännbart ingrepp i markägarens rätt bör ersättningen betalas sä snart som möjligt.Därför har betalningsfristen kortats till en månad. Paragrafens bestämmelsergäller oavsett om ersättningen skall deponeras eller betalas ut direkt lillsakägaren. Bestämmelsermed motsvarande innehåll finns i 4 kap. 34 § första stycket gruvlagen, 30 § torvlagenoch 16 kap. 1,2 och 4§§ vattenlagen. Med personlig skada avses övrig skada förägaren enligt 4 kap. 1 § första stycket expropriationslagen. Paragrafenhar sin förebild i 31 § första stycket torvlagen. Andra meningen motsvarar 4kap. 34 § andra stycket gruvlagen. Paragrafenmotsvarar 5 § andra meningen i kommitténs förslag och i det remitteradeförslaget saml 4 kap. 36 § första stycket gruvlagen. Paragrafen har utformats ienlighet med lagrådets förslag. Paragrafenmotsvarar 7 § i kommitténs förslag och i det remitterade förslaget samt 4 kap.38 § gruvlagen. Paragrafen,som motsvarar 8 § i det remitterade förslaget, anger vid vilken tidpunktinlösen av mark är fullbordad. Paragrafen,som motsvarar 9 § i det remitterade förslaget, anger konsekven ser i vissa hänseenden av en markinlösen. Den är utformad efter mönster av 16 kap. 10 § vattenlagen. Bestämmelsernai kapitlet motsvarar med endast redaktionella ändringar 5 kap. gruvlagen. Manbör dock beakta skillnaden mellan gruvlagen där markanvisningen ibland ingårsom ett led i utmålsförrättningen och den nya minerallagen där beviljandet avkoncession och anvisande av mark alltid utgör två skilda ärenden. Kronoandelenuppkommer enligt den nya minerallagen då koncession har beviljats. Gemensam förvaltning av koncessionsrätt Paragrafen,som har sin motsvarighet i 8 kap. 1 § gruvlagen, anger tilllämpligheten avbestämmelserna i 12 kap. I de allra flesta fall då flera bedriver gruvrörelsegemensamt brukar andelshavarna bilda ett gemensamt bolag, oftast ettaktiebolag, för gruvdriften. I de fallen blir bestämmelserna i detta kapitelinte tillämpliga eftersom det gemensamma bolaget då blir ensam koncessionshavare.Endast i de fall man inte väljer att bilda ett gemensamt bolag blirbestämmelserna tillämpliga. Även i de fallen kan andelshavarna träffa avtal omavvikelse frän bestämmelserna i 12 kap., vilket framgår av paragrafens andrastycke. Endast bestämmelserna om gruvföreståndare är obligatoriska. Derättigheter och skyldigheter som behandlas i detta kapitel tillkommer andelshavarnai koncessionen. En andelshavare kan naturiigtvis upplåta sin rätt enligtkoncessionen till en nyttjanderältshavare. En sådan upplåtelse kräver intetillstånd enligt 6 kap. 1 § men kan däremot kräva tillstånd enligt lagen omutländska förvärv av fast egendom m.m. I samband med ett nytljanderältsavlalkan parterna träffa överenskommelse som reglerar deras inbördes förhållanden vadgäller rättigheterna och skyldigheterna enligt koncessionen.