prop · GC0386 · 1988-12-31 00:00:00 — ett sådant tillstånd gäller fåravlägsnandebeslulet inte verkställas. Att invandrarverket fram lill dess attbeslut tas i anledning av omprövningen eller den nya ansökan kan meddelainhibition framgår av 8 kap. 10§. 1andra stycket sägs att invandrarverket inte får upphäva ett av domstol meddelatutvisningsbeslut. I likhet med vad som gäller enligt nuvarande lag får endastregeringen upphäva ett sådant beslut, se 16§. Inte heller får invandrarverketupphäva beslut som regeringen har fattat med stöd av 4 kap. 11 §. Ett sådantbeslut kan i stället ändras av regeringen genom omprövning. Omregeringen finner att en dom eller ett beslut om utvisning på gmnd av brotteller ett beslut om utvisning enligt 4 kap. 11 § inte kan verkställas eller omdet annars finns särskilda skäl för att beslutet inte längre skall gälla, fårregeringen upphäva avgörandet helt eller delvis. Omdomen eller beslutet om utvisning inte upphävs kan, i fall som avses i förstastycket, ell tidsbegränsat uppehållstillslånd och arbetstillstånd meddelas avregeringen. Utvisningsbeslutel får inte verkställas medan tillståndet gäller. Förstastycket motsvarar 71 § första stycket UtlL vad gäller utvisning på grund avbrott och ansluter sig mer lill gällande lagtext än lagutredningens förslag.Bestämmelserna har också gjorts tillämpliga beträffande utvisningsbeslulenligt 4 kap. 11 §. Enligtförsta stycket har regeringen rätt alt upphäva eller mildra ett lagakraftvunnetavgörande om utvisning på grund av brott. Detta kan ske om utvisningen inte kanverkställas till följd av bestämmelserna i 8 kap. om verkställighetshinder.Andra skäl att upphäva utvisningen kan vara att utlänningen har starkfamiljeanknytning i eller lider av en svår sjukdom. Fråganom ett eventuellt upphävande av utvisningen kan komma under regeringensprövning efter ansökan från den dömde utlänningen eller genom att regeringensjälvmant lar upp saken. Enligt 8 kap 13§ är invand- 13 1988/89. rarverket skyldigt attunderrätta regeringen om att verkställigheten inte går Prop. 1988/89:86 allgenomföra. Enligtandra stycket kan regeringen i de angivna situationerna meddela etttidsbegränsat uppehållstillstånd och då avstå från att häva utvisningsbeslutel.Detta motsvarar den möjlighet regeringen nu har att ge utlänningen tillståndall uppehålla sig här trots utvisningsbeslutel (71 § första stycket UtlL).Ändringen är en följd av att regeringen enligt 7 kap 5 § första stycketlagförslaget får möjlighet att meddela uppehållstillstånd. Om ett tidsbegränsatuppehållstillstånd meddelas får givetvis utvisningsbeslutel inte verkställas,medan tillståndet gäller. Kapitletinnehåller regler om vilka förhållanden som kan lägga hinder i vägen för verkställighetenav ett avvisnings- eller utvisningsbeslut samt om, ifall sådana hinder inteföreligger, vart verkställighet skall och får ske. Vidare anges närverkställighet skall ske och förutsättningarna för att verkställighet av ettbeslut skall kunna inhiberas. Slutligen finns bestämmelser avsedda attunderlätta verkställigheten av beslutet och om preskription av avvisnings- ochutvisningsbeslut, som inte verkställs . Riskfördödsstraff, kroppsstraff eller tortyr Enavvisning eller en utvisning får aldrig verkställas till ett land om det finnsgrundad anledning att tro att utlänningen där skufle vara i fara att straffasmed döden efler med kroppsslraff eller att utsättas för tortyr och inte hellertill ell land där han inte är skyddad mot att sändas vidare tifl ell land därhan skulle vara i sådan fara. Bestämmelsenär ny och ger uttryck för principer som tillämpas i praxis. Enligt paragrafenfår avvisning eller utvisning enligt den nya lagen aldrig ske till ell land därutlänningen riskerar dödsstraff, kroppsslraff eller tortyr eller till ett landdär han inte är skyddad mot att sändas vidare lill ett land där han skulle varai sådan fara. Paragrafen har fått sin slutliga lydelse på förslag av lagrådet. IFN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning (SÖ 1986:1), artikel 3 första stycket, förbindersig konventionsstaterna att inte utvisa eller avvisa en person till ett annatland, i vilket det finns grundad anledning att tro att han skulle vara i faraför att utsättas för tortyr. Förbudet är undantagslöst. framhållit innefattar begreppet tortyr enligt nämnda kon vention våld som framkallar allvarlig smärta eller svårare fysiskt eller psykiskt lidande. Tortyr sker enligt definitionen för att framtvinga uppgif ter eller såsom vedergällning. I 2 kap. 5 § regeringsformen skiljs emellertid 194 mellan tortyr ochkroppsstraff. Som lagrådet påpekat bör lagtexten vara Prop. 1988/89:86anpassad till det lagmmmel. Det betyder dock inte en utvidgning av skyddetenligt konventionen; kroppsstraff är nämligen enligt konventionen en form avtortyr. Avvisningeller utvisning till ett land där utlänningen riskerar alt straffas med dödenfår inte heller ske enligt den föreslagna bestämmelsen (jfr. 12 § förstastycket 3 lagen /1957:668/ om utlämning för brott). Bestämmelsenskall beaktas i samtliga fall då en fråga om avvisning eller utvisning prövas(jfr. 4 kap. 12 §) eller när ett sådant beslut skall verkställas. Nären avvisning eller en utvisning skall verkställas, får utlänningen inte sändastill ell land där han riskerar att utsättas för förföljelse och inte hellertill ell land där han inte är skyddad mot att sändas vidare till ett land därhan löper risk för förföljelse. Enutlänning får dock sändas till ett land som avses i första stycket, om det integår att sända honom till något annat land och utlänningen genom ett synnerligengrovt brott har visat alt det skulle vara förenat med allvarlig fara förallmän ordning och säkerhet att låta honom stanna i . Detta gäller inteom den förföljelse som hotar honom i det andra landet innebär fara för hans liveller annars är av särskilt svår beskaffenhet. Likasåfår utlänningen sändas till ett land som avses i första stycket, om han harbedrivit verksamhet som har inneburit fara för säkerhet och det finnsanledning alt anta att han skulle fortsätta sådan verksamhet här och han intekan sändas till något annat land. Särskildahinder ifråga om krigsvägrare m.fl. Enkrigsvägrare får inte, om det inte finns särskilda skäl, sändas till ett landdär han riskerar att sändas till en krigsskådeplats. Samma hinder gäller ifråga om länder i vilka han inte är skyddad mot att sändas vidare lill ettland, där han löper denna risk. Enutlänning som avses i 3 kap. 1 § 3 får inte sändas till sill hemland eller tillett land, där han riskerar att sändas vidare tifl hemlandet, om han harsynnerliga skäl mot detta. Paragrafernaåterger de regler om verkställighetshinder som finns i 77 80§§ UtlL, främstde s.k. politiska verkställighetshindren. Reglerna återspeglar innehållet iartikel 33:2 i flyktingkonventionen. 2§första stycket innehåller ell generellt förbud mot att sända utlänning ar lill länder där de kan utsättas för förföljelse. Med förföljelse avses här sådan allvarlig förföljelse som beskrivs i 3 kap. 2§. Av andra stycket framgår dock att förbudet i första stycket inte är undantagslöst. Verkstäl lighet kan i vissa fall ske lill sådana länder som beskrivs där. En förutsätt ning för detta är att utlänningen har dömts för ett synnerligen grovt brott och därigenom visat alt det skulle vara förenat med allvarlig fara för 195 allmän ordning ochsäkerhet att låta honom stanna i . 1988/89:86 hetfår dock inte ske ens i dessa fall om den förföljelse som hotar utlänningen idet andra landet skulle innebära fara för hans liv eller i övrigt är av särskiltsvår beskaffenhet. Verkställighetkan enligt 2§ tredje stycket ske utan annan formell inskränkning än vad somanges i 1 §, om utlänningen har bedrivit verksamhet som har inneburit fara förrikets säkerhet. I3 och 4§§ återges de särskilda verkställighetshinder beträffande krigsvägrareoch de factoflyktingar, som finns i 79 och 80 §§ UtlL. 3§innebär att en krigsvägrare inte får sändas till ett land där han riskerar attsändas till en krigsskådeplats, om det inte finns särskilda skäl för det.Bestämmelsen avser att uttrycka samma innebörd som 79 § UtlL (ang.bestämmelsens närmare innebörd hänvisas till prop. 1975/76:18 s. 108 f, InU 24,JuU 15, rskr. 121 och 122). Här kan enbart anges att som särskilda skäl för attgenomföra en verkställighet med avseende på en krigsvägrare får anses attutlänningen har utvisats på gmnd av en brottslighet som är så allvarlig atthan inte bör åtnjuta något särskilt verkställighetsskydd utöver det som följerav 1 och 2 §§. 4§ger en de factoflykting möjlighet att anföra synnerliga skäl mot verkställighetav ett avvisnings- eller utvisningsbeslut tifl hans hemland. Även här är detfrämst i den situationen då en utvisning på gmnd av brott skall verkställas sombestämmelsen kan komma att bli beaktad. En de factoflykting skall alltså isamband med verkställigheten av ett avlägsnandebeslut normalt behandlas somandra utlänningar. Men kan han anföra synnerliga skäl varför han inte börsändas till sitt hemland kan dessa komma att beaktas. Med uttrycket synneriigaskäl har avsetts att uttrycka att det skulle vara stötande för rättskänslan attgenomföra verkställigheten tifl hemlandet (prop. 1975/76:18 s. 109). Omdel inte finns hinder mot verkställigheten enligt I4§§, skall en utlänning somavvisas eller utvisas sändas till sitt hemland eller, om möjligt, till det landfrån vilket han kom till . Kanverkställigheten inte genomföras på det sätt som anges i första stycket ellerfinns del andra särskilda skäl, får utlänningen i stället sändas till någotannat land. Fråganom till vilket land avvisningen eller utvisningen skafl ske om inte s. k. politiska verkställighetshinder föreligger regleras for närvarande i 81 § UllL. I förhållande lill dessa har reglerna i den föreslagna paragrafen gjorts mer flexibla. Avvisning och utvisning skall sålunda kunna ske såväl till det land som utlänningen kom från lill som tifl hemlandet. Del kan dock föreligga särskilda skäl att sända utlänningen till ett annat land. Sådana särskilda skäl kan utgöras av förhållanden enligt 2§. Det kan vidare tänkas att den stat till vilken utlänningen normalt skulle ha sänts vägrar att ta emot 196 honomeller att utlänningen har uppehåflstillstånd i ett visst land och hellre Prop. 1988/89:86 vill återvända dit än till hemlandet. Enligt81 § tredje stycket UtlL får en utlänning som har kommit hit från något av denordiska länderna återsändas dit i enlighet med den nordiskapasskontrollöverenskommelsen. Den bestämmelsen får anses täckas av huvudregelni den föreslagna paragrafen. Omen utlänning som har kommit till med ett fartyg eller ett luftfartygavvisas därför alt han saknar pass eller de tillstånd som krävs för att resa ini landet eller medel för sin hemresa, får han föras tillbaka till detta ellersättas ombord på ell annat fartyg eller luftfartyg med samma ägare ellerbrukare (transportören). Om del är nödvändigt alt bevakningspersonal följermed skall även den ges plats på fartyget efler luftfartyget. Vägrarbefälhavaren på fartyget eller luftfartyget att ta emot utlänningen ellerbevakningspersonalen, får polismyndigheten förelägga honom vite. Förstastycket gäller inte om fartyget eller luftfartyget skall avgå till ett land ditutlänningen inte får sändas enligt I 4§§. Förstaoch andra styckena. Bestämmelsema överensstämmer i stort med 82 § första ochandra styckena UtlL. Den nuvarande skyldigheten för befälhavaren att ta omborden avvisad utlänning har dock utsträckts till att gäfla också erforderligbevakningspersonal. Skyldighetenatt la med en avvisad utlänning tillbaka är begränsad till all avse fall därdet har funnits en verklig möjlighet för befälhavaren att låta kontroflera attutlänningen hade rätt att resa in i . En sådan möjlighet tifl kontrollmåste anses finnas beträffande skyldigheten att ha pass, tillstånd för inresaeller vistelse saml medel för hemresan. Skyldigheten att ta ombord utlänningenigen har därför begränsats till de fall där en utlänning avvisas på grund av deangivna bristerna. Skyldighetenhar däremot inte längre begränsats till att avse fall där fartyget/flygplanetskafl avgå eller eller som i fråga omutvisning efler inresan. Dei paragrafen använda uttrycken ägaren resp. brukaren (transportören) avser atttydligare uttrycka innebörden av det begrepp som har använts i 82 § UllL,nämligen innehavaren. Någon betydelseförändring är alltså inte avsedd. Atttransportören i dessa och vissa andra fafl kan vara skyldig att svara förkostnaden för utlänningens återresa samt för eventuefl bevakningspersonalframgår av 9 kap. 2 §. Tredjestycket motsvarar 82 § tredje stycket UtlL. Verkställighetav icke lagakraftvunna beslut beslut om avvisning skafl verkstäflas även om det har beslut om avvisning efler utvisning får verkstäl las fastän beslutet inte har vunnit laga kraft, om utlänningen har avgett nöjdförklaring. Verkställighet får ocksåske om utlänningen har avgett nöjdförklaring Prop. 1988/89:86 beträffandeen domstols dom eller beslut om utvisning på gmnd av brott och åklagaren medgerdet. Verkställighet av utvisningen får dock inte ske förrän en ådömdfängelsepåföljd har avtjänats eller verkställigheten av den har flyttats övertill ett annat land. Reglernaavses i sak motsvara 83 § UtlL samt 74 § första och andra styckena UtlF. får förordna att verkets beslut om avvisning får verkställas ävenom del inte har vunnit laga kraft (omedelbar verkställighet), om det äruppenbart att det inte finns gmnd för asyl och att uppehållstillstånd inteheller skall beviljas på någon annan gmnd. Beslutom omedelbar verkställighet får meddelas senare än efterutlänningens ankomst till bara om synnerliga skäl talar för deUa. Den är en följd av att invandrarverket skall besluta i allaasylärenden. Beträffande bakgmnden till delta hänvisas till den allmännamotiveringen, avsnitt 2.2.4. Iförsta stycket beskrivs under vilka fömtsättningar invandrarverket kan förordnaom omedelbar verkställighet av ett avvisningsbeslut. Jag har valt att kalladetta omedelbar verkställighet istället för direktavvisning som har föreslagitsav lagulredningen. Skälen härtill har jag utvecklat i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2.4). Förordnandeom omedelbar verkställighet får meddelas endast när det är uppenbart att gmndför asyl inte föreligger. När sökanden åberopar asylskäl eller om det annarsfinns anledning att pröva om asyl bör ges måste det därför vara helt klartatt utlänningen inte genom att avlägsnas från kan komma att bli utsattför förföljelse, trakasserier eller tvingas della i krig. Vid avgörandet kanvägledning hämtas från tidigare praxis men en bedömning måste alltid göras avomständighetema i det enskilda fallet. Det kan sålunda aldrig anses uppenbartatt en asylansökan skall avslås enbart på den gmnden all den asylsökandetillhör en nationalitet eller religion, för vilkas medlemmar asyl normalt intebmkar medges. Vad som i dessa fall har lagts fast i praxis är att detförhållandet att någon bekänner sig till en viss religion inte ensamt utgör etttillräckligt skäl för asyl. I ett sådant fall måste ändå utredas, att det intefinns ytterligare omständigheter som ensamma eller tillsammans medreligionstillhörigheten kan medföra asylrätt. Endast om det är uppenbart attså inte är faflel kan beslut om omedelbar verkställighet meddelas. Ett annatfall när det är uppenbart att en asylansökan skall avslås kan vara att det stårklart att utlänningens uppgifter är osanna i alla väsentliga delar. Så snartnågra mer ingående överväganden behöver göras om tilltron till sådana uppgiftersom kan vara asylgmndande är det emellertid uteslutet att förordna attavvisningsbeslutet får verkställas direkt. Utlänningens intressen måste få vägaöver; uppenbarhetsrekvisitet kan inte anses uppfyllt om det råder någon tvekanom antingen humvida utlänningens uppgifter kan medföra rätttill asyl eller huruvida uppgifterna är trovärdiga. Ävenom det är uppenbart att en ansökan om asyl inte kan beviljas, får Prop,1988/89:86 beslut inte tas om omedelbar verkställighet om det inte också äruppenbart att uppehållstillstånd inte bör beviljas av andra skäl, t, ex.anknytning eller humanitära skäl. Härvid bör dock observeras attuppehållstillslånd som regel inte får beviljas om ansökan görs vid eller efterankomsten till . Endast av utlänningen anförda skäl behöver bedömas. Omedelbarverkställighet kan beslutas även om skäl för asyl inte alls åberopas avutlänningen. Ärendet kan ha överlämnats av polismyndigheten för all denna haransett det tveksamt om avvisning bör få ske (4 kap 4§ tredje stycket). Avvisning kan, enligt den nu föreslagna regleringen, beslutas ävensenare än efter utlänningens ankomst lill . I motsvarandefall beslutas enligt UtlL om utvisning. Ett beslut om utvisning kan inteverkställas om det inte har vunnit laga kraft. Starkaskäl talar för att den som har vistats i skall fåbli kvar här till dess frågan om hans rätt till uppehållslillslånd har prövatsslutligt. Detta gäfler såväl asylsökande som dem som söker uppehållstillståndav andra skäl. Det kan emellertid förekomma fall där ett avvisningsbeslut börfå verkställas enligt första stycket även efter Iremånadersfristen. För dellaskall enligt den nu föreslagna bestämmelsen krävas att det föreliggersynnerliga skäl. Det kan t.ex. vara frågan om en person som uppehållit sig härutan alt ha erforderlig visering och ulan alt ge sig till känna för polisen.Omedelbar verkställighet bör också kunna ske om det visar sig all utlänningenlämnat falska uppgifter i väsentliga avseenden. När frågan om omedelbarverkställighet efler tre månaders vistelse i aktualiseras måste alltiden bedömning göras av den anknytning utlänningen fått lill genomvistelsen. En illegal vistelse här bör dock som regel inte anses ge upphov tillsådan anknytning. Avbrytandeav verkställigheten (inhibition) Omen utlänning har överklagat ell beslut om avvisning med förordnande omomedelbar verkställighet enligt 8§, skall statens invandrarverk pröva omverkställigheten av beslutet tills vidare skall avbrytas (inhibition). 1samband med omprövning av ett avvisningsbeslut med ett sådant förordnandeskall invandrarverket pröva om inhibition skall meddelas. 1denna paragraf, som utformats på förslag av lagrådet, finns bestämmelserangående inhibition av avvisningsbeslut, där invandrarverket har förordnat omomedelbar verkställighet. Av skäl som närmare utvecklats i den allmännamotiveringen skall denna prövning göras av invandrarverket. Invandrarverketskall pröva om inhibition skall meddelas såväl om beslutet har överklagats somom det i samband med en omprövning visar sig föreligga skäl för detta. Densistnämnda situationen uttrycks i andra meningen. kanmeddela inhibition även om del varken finns något yrkande härom eller ell överklagande av avvisningsbeslutet. Om ell över- 199 klagande har skett skall verketpröva inhibitionsfrågan även om särskilt Prop. 1988/89:86 yrkande om dettainte har framställts. Invandrarverketskall inte överlämna handlingarna i ett överklagat avvisningsärende, därbeslutet får verkställas , till regeringen förrän verket har tagitställning lill om inhibition skall ske. Med hänsyn härtill och dåinvandrarverkets inhibitionsbeslul inte får överklagas (jfr. 7 kap. 1 §) tordedel bli mycket ovanligt att regeringen beslutar om inhibition. Något hinderför regeringen att i ett överklagat och inte verkstäflt ärende förordna ominhibition av verkställigheten föreligger emellertid inte. Vidprövning av en ansökan om uppehållstillstånd från en utlänning som skallavvisas eller utvisas enligt ett beslut som har vunnit laga kraft, får statensinvandrarverk besluta om inhibition av det tidigare meddelade beslutet. Regeringenfår, vid prövning av en fråga om upphävande av en domstols dom eller beslut omutvisning eller vid omprövning av ett beslut om utvisning enligt 4 kap. 11 §,besluta om inhibition av det tidigare meddelade beslutet. Omdet finns särskilda skäl, får invandrarverket också i andra fall än som angettsi första stycket besluta om inhibition. Genom denna paragraf ges invandrarverket möjlighet att inhibera ettverkställbart avvisnings- efler utvisningsbeslut i vissa fall. Detta kan ske isamband med prövning av en ny ansökan om uppehållstillstånd. Någon skyldighetatt meddela sådant beslut har inte föreskrivits. Inte heller har i bestämmelsenangetts något om förulsällningarna för att inhibition skall få beviljas. 5 § tredje stycket följer emellertid att en ansökan om uppehållstillståndfrån en person beträffande vilken det föreligger avlägsnandebeslut endast fårbeviljas medan denne är kvar i under mycket begränsade förutsättningar.Om del inte är troligt att de förutsättningar för bifall som anges i nämndalagrum är uppfyllda, skall givetvis inte heller inhibition meddelas. Första ledet i bestämmelsen är en följd av att endast regeringen kanupphäva domstols dom eller beslut om utvisning (jft- 1 kap. 16§). Regeringenhar därvid möjlighet all förordna alt beslutet tills vidare inte fårverkställas. Andraledet av bestämmelsen har delvis sin motsvarighet i 73 § UtlL. Om regeringenfattal beslut om att utvisa en utlänning av hänsyn till rikets säkerhet (4 kap.11 §) skall i samband med detta regeringen också ta hänsyn till om detföreligger några hinder mot verkställigheten. Om det gör det börutvisningsbeslut inte meddelas eller, om verkställighetshindrel kan antas varaövergående, utvisning beslutas med förordnande om att verkställighettillsvidare inte får ske. Om regeringen beslutar om utvisning men därefterfinner anledning att senare ompröva sitt beslut med analog tillämpning avförvaltningslagens regler, bör regeringen också ha möjlighet att fatta beslutom att den tidigare beslutade utvisningen inte får verkställas. Denna senaresituation har kommit till uttryck i bestämmelsen. Enligt förslaget har polismyndigheten inte längre någon 200 skyldighet att överlämnaell ärende angående verkställighet till invandrar- Prop. 1988/89:86 verket.Eventuella verkställighetshinder skall ha bedömts redan i samband med beslutetom avvisning eller utvisning (se 4 kap. 12§). Om det när verkställighet skallske ändå visar sig att det finns skäl att inte genomföra verkställighetenförutsätts utlänningen ge in en ny ansökan om rätt att få stanna här. som invandrarverket förutsätts göra en vid tolkning av vad somskall anses vara en ny ansökan. Det kan emellertid inte uteslutas, att del kanuppkomma situationer då utlänningen inte vill eller inte kan göra en ny ansökantrots att skäl till bifall till en sådan uppenbarligen föreligger. Polismyndighetenbör då uppmärksamma invandrarverket på fallet (jfr. 13 §). Verket bör hamöjlighet att meddela inhibition i ett sådant ärende. Även i andra fall, t. ex.om anhöriga eller vänner till utlänningen gör troligt att han skulle få bifalltill en ny ansökan, bör verket ha möjlighet att inhibera ell verkställbartbeslut. Denna möjlighet bör, liksom , finnas även i fråga om ettav domstol meddelat utvisningsbeslut. Ettbeslut om avvisning eller utvisning skall verkställas av polismyndigheteneller, i fråga om beslut av regeringen, någon annan myndighet som regeringenbestämmer. Iparagrafen anges alt det, liksom (84 § UtlL), är polismyndighetensom skall se till att ett beslut om avvisning efler utvisning verkställs.Regeringen kan dock, i fråga om sina avlägsnandebeslut, bestämma att någonannan myndighet skall ha hand om verkställigheten. beslut om avvisning, statens invandrarverks beslut om avvisningmed förordnande om omedelbar verkstäflighet, domstols dom eller beslut omutvisning samt regeringens beslut om utvisning enligt 4 kap. 11 § skallverkställas möjligt. Iandra fall än som avses i första stycket, skall en utlänning som har avvisatslämna landet och en utlänning som har utvisats lämna landetinom efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestämsi beslutet. Omutlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhetmåste antas att han inte har för avsikt att frivilligt lämna landet inom dennalid, skall polismyndigheten verkstäfla beslutet så snart det kan ske. 1paragrafen ges bestämmelser om när verkställighet skall ske.