prop · GC03126 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1988/89:126 om ersättning för kostnader i ärenden och mål omskatt, m.m. 'op- Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokolletden . Ipropositionen föreslås en särskild lag som skall göra det möjligt att med statsmedelersätta en skattskyldig för hans kostnader för ombud eller biträde, utredning ellerannat som skäligen behövts för att ta till vara hans rätt i elt ärende ellerett mål om skatt om det med hänsyn till omständigheterna är oskäligt att hanstår för kostnaderna själv. Lagen skall också gälla tullar och avgifter. Huvudregelnskall alltjämt vara att den skattskyldige själv svarar för sina kostnader iordinära ärenden och mål om skatt. De föreslagna reglerna har därförkaraktären av undantagsregler och avses bli tillämpliga på fall där någon haftkostnader utöver vad som kan anses som normalt och det funnits skäl aU t. ex.anlita ombud eller biträde. Lagenföreslås träda i kraft . 1 1988/89. 1 .saml Nr 126 Lag om ersättning för kostnader i ärenden och mål omskatt, m.m. 1 §Denna lag gäller ersättning av allmänna medel för en skattskyldigs kostnader hos domstolar och andra myndigheter i ärenden och mål om skatter, tullar och avgifter samt taxering av fastighet. Lagen tillämpas även i mål enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Den tillämpas dock inte i ärenden om förhandsbesked. Medskatter, tullar och avgifter avses i denna lag detsamma som i 2 § förstastycket 1 4 lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Medskattskyldig avses den vars skyldighet att betala skall, tull eller avgift harvarit föremål för prövning, liksom den som är ägare till fastighet eller somenligt 1 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) skall anses som ägare. 2 §Det allmännas talan i en fråga om ersättning förs av samma myndig het eller allmänna ombud som för det allmännas talan i det ärende eller mål som kostnaden hänför sig till. Densom för det allmännas talan får även föra talan till den skattskyldigesförmån. Förutsättningarnaför ersättning, m. m. 3 §En skattskyldig som i ett ärende eller mål haft kostnader för ombud eller biträde, utredning eller annat som skäligen behövts för atl ta till vara hans rätt får beviljas ersättning för kostnaderna. Ersättningfår inte beviljas för 1. kostnader som avserskyldigheten att lämna deklaration eller andra uppgifter till ledning för enmyndighets beslut om skatt, tull eller avgift, 2. kostnader som avserskyldigheten att i skälig omfattning genom räkenskaper, anteckningar eller påannat lämpligt sätt sörja för att det finns sådant underlag som behövs dels föratt den skattskyldige skall kunna deklarera eller lämna uppgifter som han ärskyldig att lämna, dels för att deklarationen och uppgifterna skall kunnakontrolleras, 3. den skattskyldiges eget arbete,tidsspillan eller i övrigt för kostnader för sådant som den skattskyldige självutfört med anledning av ärendet eller målet. 4 §Ersättning får beviljas endast till den del del är oskäligt att kostnaden bärs av den skattskyldige med hänsyn till samtliga följande faktorer: 1. sakensbeskaffenhet, 2. kostnadens storlek, 3. ärendets eller måletshandläggning. 2. ärendets dier målets utgång, Prop. 3. den skattskyldiges personligaoch ekonomiska förhållanden, 4. omständigheterna i övrigt. 5 § När ersättningen bestäms,skall den minskas med annan ersättning som den skattskyldige har fått eller kanantas komma att få för samma kostnader enligt annan författning eller enligtavtal. 6 § Ersättningen får inte betalasut förrän ersältningsbeslutel vunnit laga kraft mot det allmänna. Enfordran på ersättning får inte överlåtas innan ersättningen får betalas ut.Detta hindrar dock inte att en sådan fordran utmäts. 7 §Frågor om ersättning för kostnader hos andra myndigheter än dom stolar prövas av länsrätten. Frågan prövas dock av kammarrätten, om denna som första domstolsinstans skall pröva ett överklagande i det ären de eller mål som kostnaderna hänför sig till. Omett ärende eller mål avser en fråga som prövas av en allmän domstol, prövasfrågan om ersättning för kostnader i ärendet eller målet av länsrätten i detlän där den tingsrätt eller länsskattemyndighet som är beskatt-ningsmyndighelär belägen. Enframställning om ersättning enligt denna paragraf skall ha kommit in inom ettår från utgången av del år då det ärende eller mål som kostnaderna hänför sig tillavgjordes genom lagakraftvunnet beslut. Om avgörandet i ärendet eller målet haröverklagats till förvaltningsdomstol, skall framställningen om ersättning dockha kommit in innan domstolen avgör ärendet eller målet. 8 §Frågor om ersättning för kostnader i mål hos förvaltningsdomstol prövas av domstolen. Enframställning om ersättning skall ha kommit in innan målet avgörs. 9 §Om den skattskyldige inte har kommit in med en framställning om ersättning, får domstolen pröva en senare inkommen framställning endast under förutsättning att förseningen beror på något ursäktligt miss tag. 10 § Om den skattskyldige harbegärt ersättning i samband med att förvaltningsdomstolen handlägger det målsom kostnaderna hänför sig till, skall ersättningsfrågan avgöras medmålet. 11 § Ett ersättningsbeslut sommeddelas i samband med avgörandet i det mål som kostnaderna hänför sig till,får överklagas inom den tid som gäller för överklagande av avgörandet i målet. Dennalag träder i kraft den och tillämpas i fråga om kostnader föråtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. 2 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Härigenomföreskrivs att 8 och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar'skall ha följande lydelse. 1. besvärsom enligt lag eller annan författning anförs hos domstolen, 2. målsom underställs domsto- 2. mål som underställs domsto len enligt folkbokftiringsförordning- len enligt folkbokföringslagen en(l967;m). (1967:198), 3. mål enligt lagen (1989:000) om ersättning för kostnader i ärendenoch mål om skatt, m. m. i den utsträckning som är föreskrivet i den lagen. Regeringenförordnar om kammarrätternas domkretsar. 14§' Länsrätt prövar 1. målenligt skatte-, taxerings-, 1. mål enligt skatte-, taxerings-, uppbörds- och folkbokföringsför- uppbörds- och folkbokföringsför fattningarna i den utsträckning som fattningarna samt lagen (1989:000) är föreskrivet i dessa författningar, om ersättning JÖr kostnader i ären den och mål om skatt, m. m. i den utsträckning som är föreskrivet i dessa författningar, 2. mål enligt socialtjänstlagen(1980:620), lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, lagen (1988:153) om bistånd åtasylsökande m.fl., lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl., utlänningslagen (1980:376), smittskyddslagen(1968:231), lagen (1970:375) om utlämning till , , ellerNorge för verkställighet av beslut om vård eller behandling och körkortslagen (1977:477)och lagen (1989:14) om erkännande och verkställighel av utländskavårdnadsavgöranden m. m. och om överflyttning av barn, allt i den utsträckningsom är föreskrivet i dessa lagar, samt mål enligt 6 kap. 21 § och 21 kap. , 3. mål som avses i 24 § lagen(1984:3) om kärnteknisk verksamhet, 4. målsom avses i 6 § första stycket lagen (1985:206) om viten. Länsrätten i prövar mål enligt luftfartslagen (1957:297)i den utsträckning som är föreskrivet i den lagen. Senaste lydelse 1989:15. Förekommer vid mer än enlänsrätt flera mål enligt skatte-, taxerings- Prop. 1988/89:126 elleruppbördsförfattningarna som har nära samband med varandra, får målen handläggasvid en av länsrätterna, om det kan ske utan avsevärd olägenhet för någonenskild. Närmare föreskrifter om överiämnande av mål mellan länsrätter meddelasav regeringen. Dennalag träder i kraft den . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , , G. , , ,, , , , , Proposition om ersättning för kostnader i ärenden och målom skatt, m. m. (B 1982:03) lämnade betänkandet (Ds Fi 1986:20) Ersättning förkostnader i skatteärenden och skattemål. (Ledamöter i kommittén var f d.generaldirektören , ordförande, länsrådet ochlagmannen .) Betänkandet innehåller förslag till regler somgör det möjligt att under vissa förutsättningar ersätta en skattskyldig förkostnader som han ådragit sig för att ta till vara sin rätt i en tvist omskatter, tullar och avgifter. Kommitténssammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 1. Kommitténs lagförslag bör fogas till protokollet som bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna bör fogas tillprotokollet som bilaga 3. En sammanställning över remissyttrandena harupprättats inom och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (dnr 3139/86). Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över delagförslag som upprättats inom på grundval av betänkandetoch remissyttrandena. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 4. Lagrådetlämnade förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 5. Jagskall nu ta upp frågan om förslag till i ämnet. Mina förslag nuskiljer sig från lagrådsremissens endast genom att vissa redaktionella ändringargjorts. 2 Allmänna synpunkter Prop. Detär en vedertagen ordning inom förvaltningsrätten att den enskildemedborgaren har att i princip själv stå för de kostnader han ådrar sig i olikaförvaltningsärenden. Detta har sin grund i att praktiskt taget varje medborgarenågon gång är part i något förvaltningsärende. De kostnader och olägenhetersom det kan föra med sig för den enskilde kan ses som en naturlig del avmedborgarskapet. Den enskilde är beroende av att det allmänna förvaltar vissagemensamma angelägenheter för medborgarna och kan naturligen inte ställaanspråk på ersättning för alla de utgifter som han kan åsamkas vid kontakternamed det allmänna. Den enskilde och det allmänna kan således inte betraktas somtvå motstående parter. I nära överensstämmelse med detta synsätt tillämparmyndigheterna i förvaltningsärenden likaledes sedan gammalt olficialprincipen,som innebär att myndigheterna måste sörja för att ärendena blir tillräckligtutredda för att materiellt riktiga avgöranden skall kunna fattas. 1 enlighethärmed har myndigheterna också tillagts en skyldighet att hjälpa de enskilda tillrätta. På grund av dessa förhållanden har den enskildes kostnader förutsattsvara av begränsad omfattning. Till detta har också bidragit att förfarandet iförvaltningsärenden och förvaltningsprocessen i huvudsak är skriftligt. Motdenna bakgrund har det inte ansetts påkallat med regler som ger den som vinnermot staten t.ex. i en skattetvist möjlighet att få ersättning vare sig för sinakostnader hos skattemyndighet eller förvaltningsdomstol. Avsaknaden av varjemöjlighet att ge den enskilde kostnadsersättning i skattetvisler har emellertidunder senare år alltmer påtalats som otillfredsställande och förhållandet harblivit särskilt uppmärksammat i några fall som rört stora kostnader. Också iriksdagen har önskemål framförts om alt en möjlighet till ersättning förkostnader skall införas (se bl.a. JuU 1987/88:22). Att den enskilde själv skallstå för avsevärda kostnader för juridisk hjälp i en skattefråga som varit heltavgörande för hans ekonomiska framtid och där han slutligen vunnit bifall tillsin talan kan också anses stötande. Enstarkt bidragande orsak till att enskildas kostnader i vissa skatteärendentenderat att stiga är den ökade komplexiteten i skattelagstiftningen somföranlett de skattskyldiga att i ökad omfattning anlita advokater, revisoreroch annan expertis för att ta lill vara sin rätt. Detär mot denna bakgrund som skatteförenklingskommittén lagt fram sitt betänkande.Jag skall i det följande redogöra för huvudlinjerna i kommitténs förslag menjag kommer att lämna en kortfattad översikt över de nuvarande ersättningsreglernaför rättegångskostnader m.m. 2.2Nuvarande ordning Prop. Somnämnts finns det ingen regel som berättigar den som vinner mot staten i enskattetvist till ersättning för kostnader vare sig hos skattemyndighet ellerhos förvaltningsdomstol. Principen är alltså alt den skattskyldige själv måstestå för sina kostnader. Oavsettutgången i ett mål hos domstol kan dock kostnader i domstolen för partens egeninställelse och för vittnen och sakkunniga ersättas enligt 15 och 26 §§ förvaltningsprocesslagen(1971:291). Reglerom rättegångskostnader i tvistemål finns i 18.kap. rättegångsbalken.Huvudregeln är att en part, som vinner ett dispositivl tvistemål, skall fåersättning av den tappande parten för sina rättegångskostnader. Den tappandeparten får själv svara för sina kostnader. Om målet gäller ett rättsförhållandesom enligt lag inte kan bestämmas på annat sätt än genom dom, dvs. ell indisposilivttvistemål, kan rätten däremot bestämma atl vardera parten skall bära sinrättegångskostnad,, t; ex. i vissa familjerättsmål. Utöver dessa grundlägganderegler finns för tvistemålens del vissa undantagsbestämmelser. Bl.a. föreskrivsatt om den vinnande parten har inlett rättegång utan att motparten gettanledning till det eller uppsåtligen eller genom försummelse föranlett onödigrättegång, kan rätten förordna antingen att han skall ersätta motparten dennesrättegångskostnader eller att vardera parten skall bära sin kostnad. Domstolenkan förordna att vardera parten skall bära sin kostnad även i de fall där dentappande parten före rättegången inte kände till eller borde ha känt tillomständighet som var bestämmande för målets utgång. Innanhandläggningen avslutas i ett mål skall den part som vill erhålla ersättningför rättegångskostnad framställa yrkande om det. I annat fall förlorar han iregel sin möjlighet att få ersättning. Rätlen skall med att den avgörmålet besluta om rättegångskostnadema. Dessa fördelas på grundval av denslutliga utgången i målet. Om ell käromål ogillas i underrätten men bifalls iandra instans skall hovrätten förplikta svaranden att ersätta kärandensrättegångskostnader. 1mål om mindre värden förlikningsbara mål där värdet av vad som yrkasuppenbart inte överstiger hälften av basbeloppet gäller rättegångsbalkensregler om kostnadsersättning med den inskränkningen att endast vissa i lagensärskilt angivna kostnader är ersättningsgilla. Ombudsarvoden ersätts inteannat än inom ramen för rättshjälpsformen rådgivning. Även i fråga om målenligt lagsökningslagen (1946:808) och handräckningslagen (1981:847) finnssärskilda regler om vilket högsta belopp som får utgå. 1brottmål anknyter reglerna om kostnadsansvar till om domen är fällande Huvudregeln vid fällande dom är att den dömde skall betala 8 tillbakastatens kostnader för bl. a. bevisning och offentlig försvarare. Den Prop.1988/89: 126 tilltalade är dock inte skyldig all ersätta kostnad som inte varitskäligen påkallad för utredningen eller för kostnad som vållats genomvårdslöshet eller försummelse av annan än honom själv, hans ombud eller avhonom utsedd försvarare. Vidare är den tilltalade inte skyldig att betalatillbaka mer än en viss summa som bestäms i förhållande till hans betalningsförmåga. tilltalade genom någon form av vårdslöshet eller försummelse föranlettuppskov i målet eller på annat sätt vållat kostnader för statsverket är hanskyldig att ersätta kostnaderna oberoende av hur rättegångskostnaderna iövrigt skall bäras. Densom frikänns kan få ersättning av staten för sina kostnader för bl. a. försvarareoch bevisning. En förutsättning är att kostnaderna skäligen varit påkallade föratt ta till vara den frikändes rätt. För en frikänd som har offentligförsvarare kan i princip inte någon kostnad för försvarare uppkomma; Ett.eventuellt yrkande om ersättning skäll framställas innan handläggningen imålet avslutas. Rätten skall med atl den avgör målet meddela beslutangående rättegångskostnaderna. Avdragsrättför kostnader i skatteärenden Kostnaderi skatteärenden är i princip inte avdragsgilla. Detta bör ses mol bakgrund avde regler som allmänt gäller kostnader som har samband med en inkomst. För atten kostnad skall vara avdragsgill krävs att den varit nödvändig för attförvärva eller bibehålla inkomsten. Även om kostnaden i en skattetvist avser enviss förvärvskälla anses den i första hand hänföriig till något som denenskilde anses göra som privatperson och betraktas därför som levnadskostnadsom inte är avdragsgill. Vidare föreligger inte heller avdragsrätt förkostnader som räknas som kapitalförlust, bl. a. onormala förluster iförvärvskälla. För juridiska personer anses kostnaderna inte normalt påräkneligai verksamheten och av den anledningen inte avdragsgilla. Motdenna bakgrund kan konstateras att kostnader för hjälp med att lupprälta ellergranska självdeklarationen inte anses avdragsgilla. När det gällernäringsidkare kan det dock ofta vara-nödvändigt att göra utredningar iskattefrågor av betydelse för att kunna upprätta en korrekt deklaration. Härvidbör anmärkas att kostnader som avser bokföringen alltid anses avdragsgilla.Deklarationen bygger i hög grad på bokföringen, varför det många.gånger ärsvårt atl avgöra om utredningen i skattefrågor avser bokföringen ellerdeklarationen. I praktiken är det svårt att göra en uppdelning av kostnademapå avdragsgill och icke avdragsgill del. Alt kontrollera riktigheten av ensådan uppdelning är ännu svårare. Derättegångskostnader som enskilda parter skall stå för kan i vissa fall och iviss utsträckning ersättas av allmänna medel med stöd av rättshjälpslagen (1972:429).Det finns olika former av rättshjälp, nämligen allmän rätts- Prop. 1988/89:126hjälp, rättshjälp åt misstänkt i brottmål, rättshjälp genom offentligt biträdesamt rådgivning. Av störst intresse i detta sammanhang är den allmännarättshjälpen. Den kan beviljas fysiska personer och dödsbon. För delta krävsdels att ärendet för vilket rättshjälp söks är en rättslig angelägenhet, delsatt sökanden har behov av allmän rättshjälp. För att behov skall ansesföreligga skall sökanden vara i behov av t. ex. advokat eller annat biträdeeller behöva bidrag till kostnader för bevisning, utredning e.d. För atträttshjälp skall beviljas krävs emellertid att sökanden inte har en inkomst somöverstiger ett visst belopp. Allmän rättshjälp kan dock inte ges i vissa fallsom är särskilt angivna i lagen. Näringsidkare kan endast undantagsvis fårättshjälp. Även om behov av bistånd ansetts föreligga, avslås mångaansökningar på grund av att sökanden är näringsidkare och saken har samband medhans näringsverksamhet. Rättshjälpen ersätter inte motpartens kostnader. Vidare ärsökanden skyldig att efter förmåga betala en del av sina egna kostnader. Denenskildes bidrag består av dels en rättshjälpsavgift som är maximerad med hänsyntill hans ekonomiska förhållanden, dels en tilläggsavgift som i viss mån ärrelaterad till processkostnaderna. 1 praxis har man varit restriktiv med att bevilja allmänrättshjälp i förvaltningsärenden. Det har sin grund i myndigheternas ochdomstolarnas skyldighet all hjälpa den enskilde på olika sätt. Statligamyndigheter har enligt förordningen (1980:900) om statliga myndighetersserviceskyldighet en vidsträckt skyldighet att gå allmänheten lill banda medupplysningar. Av 4 § förvaltningslagen (1986:223) följer att myndigheternaskall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda ifrågor som rör myndigheternas verksamhetsområde. Enligt 7 § förvaltningslagengäller vidare att myndigheterna på eget initiativ skall ta in de yttranden frånandra myndigheter som behövs för utredningen. Förvaltningsdomstolarna harenligt 8 § förvaltningsprocesslagen en utredningsskyldighet. De skall se tillatt målen blir så utredda som deras beskaffenhet kräver och vid behov anvisahur utredningen skall kompletteras. Enligt skadeståndslagens (1972:207) regler skall den somhar arbetstagare i sin tjänst ersätta person- eller sakskada sorn arbetstagarevållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Arbetsgivaren svarar också förren förmögenhetsskada under förutsättning att arbetstagaren vållat skadangenom brott. Med ren förmögenhetsskada avses sådan ekonomisk skada som uppkommerutan samband med att någon lider person- eller sakskada. Det allmännas ansvarsträcker sig emellertid längre när verksamheten innebär en myndighetsutövning. Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen svarar staten vidmyndighetsutövning inte bara för person- och sakskador utan även för ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse i den offentliga verksamheten. Med myndighetsutövning avses beslut eller åtgärder som är ett ullryck för samhällets maktbefogenheter och som kommer till stånd och får rättsverk- IO ningar mot enskilda pågrund av offentligrättsliga regler. I syfte att undvi- Prop. 1988/89:126 ka atläven obetydliga avsteg från författningsbestämmelser eller andra smärreförsummelser skall medföra skadeståndsskyldighet för det allmänna föreskrivs i3 kap. 3 § skadeståndslagen alt skadeståndsskyldighet vid myndighetsutövningföreligger endast om de krav har blivit åsidosatta som med hänsyn tillverksamhetens art och ändamål skäligen kan ställas på dess utövning. Ersättningfrån försäkringsbolag för kostnader i rättstvister kan ges i olika former, t.ex.ersättning på grund av rättsskyddsförsäkring. Det rättsskydd som ingår ihemförsäkringarna gäller vanligen för den försäkrade som privatperson menersätter inte kostnader i tvister som kan prövas i de allmännaförvaltningsdomstolarna. Företagsförsäkringarär i fråga om rättsskydd begränsade till tvister med eller utan rättegång somkan prövas av tingsrätt, fastighetsdomstol, bosladsdomstolen, statens VA-nämndeller vattendomstol i eller motsvarande domstolar i övriga nordiskaländer. Påsenare tid har flera försäkringsbolag lanserat en särskild rättsskyddsförsäkringför skallemål. De mål som kan täckas in gäller inkomst- och förmögenhetsskatt,mervärdeskatt och arbetsgivares betalningsskyldighet för preliminär skatt samtskyldighet att betala arbetsgivaravgifter. 2.3 Kommitténs förslag i huvuddrag Kommitténsförslag om att skapa möjligheter för staten att ersätta en enskild för hanskostnader i ett förvaltningsärende är begränsat till ärenden och mål omskatter, tullar och avgifter. Huvudregelnföreslås alltjämt vara att den enskilde själv skall svara för sina kostnader iordinära tvister. Ersättning skall enligt kommittén utgå endast om det äruppenbart oskäligt att kostnaden bärs av den skattskyldige eller om det annarsfinns synnerliga skäl. Ersättning skall kunna utgå för kostnader för biträde avt. ex. advokat eller revisor under förutsättning att åtgärden varit nödvändigför att ta till vara den enskildes rätt hos myndigheten eller domstolen. Enförutsättning för ersättning skall vara att den enskilde har fullgjort sinaskyldigheter beträffande deklaration och andra uppgifter. Det kan enligtkommittén inte komma i fråga att det allmänna i någon form skall ge ersättningför kostnader i samband med det vanliga deklaralionsbestyrel och vad som direkthänger samman med detta. Ersättning skall i undantagsfall kunna utgå även omden skattskyldige förlorat, t.ex. i prejudikatmål. Normalt bör inte kostnaderunder . Ersättning föreslås kunna utgå för kostnader hossåväl myndigheterna som domstolarna. Ersättningsfråganskall i regel prövas försl sedan ärendet slutligt av gjorts. Ansökan skall göras hos länsrätten. Justitiekanslern, , föreslås föra det allmännas talan. De nya bestämmelser sombehövs skall samlas i en särskild lag, be- Prop. 1988/89:126 nämnd lag omersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt. Remissinstansernagodtar i allmänhet både de riktlinjer för en reform som kommittén dragit uppoch kommitténs förslag till utformning av ersättningsreglerna. Men detförekommer också en hel del kritik mot förslaget. Bl.a. riktas invändningar motatt det rör sig om ersättningsmöjligheter endast i undantagsfall. Några anserdärför att förslaget inte bör läggas till grund för lagstiftning. Andra menaratt möjligheter till skadestånd för bl. a. förlorade inkomster behövs.