prop · GC0386 · 1988-12-31 00:00:00 — Förstastycket motsvarar bestämmelser som finns i 84 § UtlL. Be stämmelsen omfattar polismyndighetens avvisningsbeslut, avvisningsbes lut där invandrarverket har förordnat om omedelbar verkställighet, dom stols dom eller beslut om utvisning på grund av brott samt regeringens 201 beslut om utvisning enligt4 kap. ll§. Samtliga utgör sådana fafl där Prop. 1988/89:86 frivilligverkstäflighet i allmänhet inte kan komma i fråga. Enligtandra stycket skall verkställighet i övriga fall som huvudregel ske genom attutlänningen frivilligt lämnar landet. Tidsfrister för detta har getts i lagenoch bestämts efter det att ett avvisningsbeslut och fyra veckorefter det att ett utvisningsbeslut har vunnit laga kraft. Om del finns skäl fördet, t.ex. på gmnd av längden av utlänningens vistelse i eller behovetatt underlätta en verkställighet, får den beslutande myndigheten i avvisnings-eller utvisningsbeslutel dock ange en längre resp. en kortare lid inom vilkenfrivillig verkställighet skall ha skett. Kortare tid kan t. ex. vara motiveratom utlänningen vistas på en statlig förläggning för flyktingmottagning. Enligttredje stycket skall polismyndigheten också i vissa andra fall verkställa ettlagakraftvunnet avlägsnandebeslut . Detta gäller dåutlänningen har underlåtit att lämna landet inom den i andra stycket angivnatidsfristen men också då det med säkerhet måste antas atthan inte tänker åka frivifligl. skall verkställa ett avlägsnandebeslut har den, om förutsättningarnaenligt 6 kap. 2 eller 3 § är uppfyllda, möjlighet att ta en utlänning i förvar.Detta gäller i och för sig också som är angiven för frivilligverkställighet. I de fall där det med säkerhet måste antas all utlänningen inteavser att självmant rätta sig efter avlägsnande-beslutet och polismyndighetenalltså har möjlighet att verkställa beslutet utan att avvaktatidsfristen för frivillig verkställighet måste naturligtvis också förvar kunnatillgripas. Underrättelseom hinder mot verkställighet Omden verkställande myndigheten finner att verkställigheten inte kan genomföraseller att ytterligare besked behövs, skall myndigheten underrätta statensinvandrarverk om delta. får i ett sådant fall besluta i fråga omverkställigheten eller vidta de åtgärder i övrigt som behövs. Omverkställigheten avser en dom eller ett beslut om utvisning på gmnd av brott,skall invandrarverket skyndsamt överlämna ärendet lill regeringen för prövningom verkställigheten inte kan genomföras. Enligtlagförslaget upphör polismyndighetens hittillsvarande möjlighet resp, skyldighet att under vissa förutsättningar överlämna ett verkställig helsärende till invandrarverket. Om hinder mot verkställighet uppkom mer, som inte har beaktats vid prövningen av avlägsnandeärendet (4 kap. 12 §), torde ofta en ansökan om inhibition göras eller en ny ansökan om uppehållstillstånd komma att ges in. Det kan emellertid uppkomma situa tioner då utlänningen inte kan eller vill agera i ärendet. Det kan också visa sig föreligga andra omständigheter som gör det erforderligt att invandrar verket ger besked om verkställigheten. Särskilt kan detta gälla i de fall där någon prövning av eventuella verkställighetshinder inte har gjorts i sam band med avlägsnandebeslulet. I första stycket har den verkställande myn- 202 digheten därför förelagtsatt underrätta invandrarverket om det är omöj- Prop. 1988/89:86 ligt attgenomföra verkställigheten med ledning av vad som har angetts iavlägsnandebeslulet eller av andra skäl. Det bör ankomma på rikspolisstyrelsenatt utarbeta närmare riktlinjer för denna underrättelseskyldighet. bedömer att en verkställighet inte kan genomföras och därförunderrättar invandrarverket, får verket besluta i fråga om verkställigheten.Sådana beslut kan vara av skilda slag. Verket kan t. ex. ge praktiskaanvisningar om lämpliga alternativa transportvägar eller transportmedel. kan också vidta de andra åtgärder som behövs, l.ex. meddela inhibitionmed stöd av 10§ tredje stycket, om det finns anledning att anta att en nyansökan om uppehållstillstånd kommer att ges in till verket eller att enansökan om att få ell beslut om utvisning på gmnd av brott upphävt kommer altges in till regeringen och del är troligt att en sådan ansökan skulle bifallas.Verket bör över huvud laget bistå den verkställande myndigheten med de råd somkan behövas i det enskilda fallet för att eventuella komplikationer i sambandmed verkställigheten skall kunna undanröjas på ett smidigt och godtagbart sätt. Andrastycket innehåller en särskild bestämmelse för de fall då verkställighetenavser utvisning på gmnd av brott. Sådan utvisning får beslutas av domstol isamband med att en utlänning döms för brott. De närmare förutsättningarna fördetta framgår av 4 kap. 7§. Enligt 7 kap. 16§ har regeringen möjlighet all helteller delvis upphäva en sådan utvisning. Delta kan ske bl. a. om det föreliggerhinder mot verkställigheten. Fråganom upphävande av utvisningen kan komma under regeringens prövning antingenefter en ansökan från den dömde utlänningen själv eller någon annan eller genomalt regeringen ulan att någon ansökan föreligger tar upp saken. För attregeringen, i de fafl då ansökan inte görs, skall få kännedom om attverkställigheten inte går att genomföra är invandrarverket enligt andrastycket skyldigt att skyndsamt överlämna frågan till regeringen för prövning. Närett beslut skall anses verkställt Ettbeslut om avvisning eller utvisning skall anses verkställt, om utlänningen harlämnat landet och beslutet har vunnit laga kraft. Paragrafenmotsvarar i huvudsak 92 § första stycket UtlL. Grundregelnär att ett lagakraftägande avlägsnandebeslut skall anses verkställt, omutlänningen har lämnat landet. Det saknar betydelse om han har lämnat landetföre eller efter del att beslutet vann laga kraft. Det krävs inte såsomhittills att han också har fått del av det lagakraftvunna beslutet. Regeringensbeslut vinner laga kraft . Att sådana beslut regel mässigt ändå bör delges den berörde i samband med en förestående verk ställighet måste anses vara en självklarhet, inte minst då beslutet innehål ler ett förbud att återvända till (jfr. den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.8). Delgivning bör dock inte vara någon absolut fömtsättning för alt ett lagakraftvunnet beslut skall anses vara verkställt. Om utlänningen återvändertill landet, efter det att verkställighet skall Prop. 1988/89:86 anses haskett, kan någon ny verkställighet inte längre genomföras på grund av dettidigare beslutet, om inte detta är förenat med ett ålerreseförbud (se 16§).Frågan om avlägsnande av utlänningen får då prövas i ett nytt förfarande. Omhan återvänder innan beslutet har vunnit laga kraft något som närmast kan bliaktuellt i fafl av omedelbar verkställighet kan dock avlägsnandebesluletnaturligtvis verkställas igen. Detförekommer emellanåt att en avvisad eller utvisad person inte tillåts att resain i något annat land och därför återkommer till . Om verkställighet i ettsådant fall skall anses ha skett enligt 14 § och avlägsnandebeslulet inte harvarit förenat med ett återreseförbud, måste också ell nytt avlägsnandebeslutfattas. Eftersomett beslut om förvar upphör att gälla i samband med verkställighet blir det iförekommande fafl nödvändigt att fatta också ett nytt förvarsbeslut, omförutsättningar för det föreligger . Det måstedärvid beaktas att det gamla verkställighelsbeslutet inte längre gäller ochalltså inte kan utgöra gmnd för förvarsbeslulet (Jfr. JK:s beslut i ärende3949-87-41). Ettbeslut om avvisning eller utvisning, som inte har meddelats av allmän domstol,upphör att gälla, om det inte har verkställts från det attbeslutet vann laga kraft. Omen utlänning inte har kunnat anträffas för verkställighet av ett beslut enligtförsta stycket inom fyraårstiden, och frågan om verkstäflighet fortfarande fårske kommer upp därefter, skall beslutet anses verkställt enligt 14 § inomfyraårstiden, om inte annat visas. Bestämmelsema överensstämmer med 92 § andraoch tredje styckena UtlL med den skillnaden att preskriptionstiden harförlängts från två tifl . Denna förlängning har föreslagits mot bakgrundav att det har blivit allt vanligare alt utlänningar undandrar sigverkställighet genom att hålla sig undan (se även denaflmänna motiveringen, avsnitt 2.3). Omen utlänning som har avvisats eller utvisats med förbud att återvända ändååterkommer till utan att ha fått särskilt tillstånd till ett kort besökhär enligt 4 kap. 15 § efler stannar kvar här efter det att giltighetstidenför ett sådant särskilt tillstånd har gått ut, skall beslutet verkställas pånytt. Paragrafenöverensstämmer i huvudsak med 93 § UtlL. 1detta kapitel finns regler om vem som skall svara för kostnaden för en utlänningsavlägsnande från i några angivna situationer. Utlänningens ansvar förresekostnader Prop. Omen utlänning avvisas eller utvisas, är han skyldig att betala kostnaden för sinegen resa till den ort dit han sänds eller åläggs att resa genom en myndighetsförsorg. Detsammagäller när en utlänning som bara får vistas i en viss del av , genompolismyndighetens försorg förs tillbaka till en plats där han får vistas. Paragrafenöverenstämmer i sak första stycket UtlL. Omen utlänning som har kommit till med ett fartyg efler ett luftfartygavvisas därför att han saknar pass eller de tillstånd som krävs för att resa ini landet eller medel för sin hemresa, är transportören skyldig att ersättastaten för kostnaden för utlänningens resa från samt för resekostnadenfrån och tiflbaka för den bevakningspersonal som behöver följa med.Denna skyldighet kan transportören helt eller delvis befrias ifrån, om 1. hanvisar att han har haft skälig anledning att anta att utlänningen hade rätt att resa in i , eller 2. detmed hänsyn till kostnadens storlek eller av andra skäl framstår som uppenbart oskäligt att kräva ut kostnaden. Omen utlänning, som är anställd ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg ellersom ulan tillåtelse har följt med detta, lämnar fartyget eller luftfartygetunder dess uppehåll i och olovligen reser in i och avvisas, ärfartygels eller luftfartygets ägare eller bmkare skyldig att svara dels för dekostnader för hans uppehälle som uppstår , delsför hans utresa ur . Har fartyget eller luftfartyget utländsk ägareeller brukare, är befälhavaren skyldig att på dennes vägnar svara för dessakostnader, om det inte är uppenbart oskäligt. 2§överensstämmer delvis med 99 § andra stycket UUL. Som en första förutsättningför bestämmelsens tillämpning anges nu att en utlänning avvisas därför att hansaknar pass, erforderliga tiflstånd att resa in i landet eller medel för sinhemresa. Dessa kriterier motsvarar alltså vad som här föreslagits gälla enligt8 kap. 6 § i fråga om skyldigheten för vissa transportörer all la ombordavvisade utlänningar igen samt eventuefl bevakningspersonal för utresa urlandet. I konsekvens med den där föreskrivna skyldigheten föreslås här atttransportören skall vara skyldig att stå för kostnaden också för eventueflbevakningspersonals resa. Med kostnad för bevakningspersonalens resa avsesresekostnaderna både från och tiflbaka till . Kostnadsansvarenligt denna paragraf får utkrävas av den som i varje enskilt fall stått för transportenlill , dvs. antingen ägaren eller brukaren av transportmedlet. Syftetbakom den nu föreslagna regeln är, som har utvecklats i den allmänna motiveringen avsnitt 2.2.9, att förmå berörda transportörer alt 205 utföra en grundläggandekontroll av de resandes behörighetshandlingar Prop. 1988/89:86 och biljetterföre avresan och alt därigenom motverka den världen över tilltagande tendensenhos vissa grupper av resenärer att förstöra eller på annat sätt göra sig av medsina identitetshandlingar och biljetter. Skyldigheten att svara förresekostnaderna föreslås därför gälla i princip närhelst ett avvisningsbeslutverkställs och även om transporten sker med ett annat transportföretag. Iandra stycket av bestämmelsen görs emellertid vissa undantag. Kostnadsansvarskall inte utkrävas om transportören kan visa att han hade skälig anledning attanta att utlänningen hade rätt att resa in i därför all utlänningen närresan påbörjades hade sådana handlingar som krävs för inresa och dessutom medellill hemresan. Detta kan transportören visa t.ex. genom föreleende av kopiorav de aktuella handlingarna. Någon skyldighet att kontroflera att dessahandlingar är äkta finns i princip inte. Om en förfalskning är så uppenbar attden rimligen borde ha upptäckts kan det dock inte göras gällande attutlänningen har haft ifrågavarande handling i den bemärkelse som bestämmelsenfömtsätter. Kostnadsansvarskall inte heller utkrävas, om det med hänsyn lill storleken av kostnadeneller av någon annan anledning framstår som oskäligt. Det bör l.ex. inte fåkomma i fråga att transportören skall behöva stå kostnaden för transport medell fartyg eller flygplan som har en annan ägare eller bmkare, om detta ställersig väsentligt dyrare och han själv är utan skuld till att ett sådanttransportmedel måste väljas. I en sådan situation bör istället den del avstatens kostnad kunna utkrävas, som motsvarar vad det skulle ha kostat förtransportören att ordna resan med eget fartyg eller flygplan. Däremot börtransportören få stå för sådana resekostnader, om de har uppkommit därför althan vägrat att uppfylla sin skyldighet att själv ordna återresan. Kostnadsansvaretbör också falla bort om transportören haft goda grunder all anta attutlänningen hade flyktingstatus eller om del av praktiska skäl varit omöjligtatt företa en ordentlig kontroll av passagerarnas handlingar. Detta kan t. ex.vara fallet vid färjor, där det stora passagerarantalet omöjliggör en kontrolleller vid flygningar där det flygbolag som är ansvarigt för transporten tillSverige inte av myndigheterna på avreseorten har tillåtits utföra erforderligakontroller. Undanlagsvis kan det också komma att te sig oskäligt all utkrävahela ålerresekoslnaden från del bolag som endast har svarat för sista delen aven resa. I allmänhet bör det dock kunna krävas att erforderlig kontroll företasjust inför den sista sträckan och att flygbolagen därför sins emellan löser hurkostnadsansvaret skall fördelas. Iparagrafen anges inte vilken myndighet som svarar för att kostnaderna utkrävseller efterges. Jag har för avsikt att senare föreslå regeringen att dessauppgifter anförtros åt . 3§motsvarar 99 § tredje och fjärde styckena UtlL, med den skillnaden attskyldighet inte längre skall kunna åläggas inklareraren av ett fartyg atttillsammans med befälhavaren på transportörens vägnar svara för de angivnakostnaderna. Denna ändring har sin grund i alt inklarerare inte i någonegentlig mening kan anses företräda fartygets ägare eller brukare. Påföljder för brott Prop. 1. en utlänning som uppehåller sigi utan föreskrivet tillstånd och ulan att inom föreskriven tid haansökt om ett sådant tillstånd, eller 2. en utlänning som haranställning eller bedriver verksamhet som kräver arbetstillstånd, utan attinneha ett sådant tillstånd. Tillböter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse i högst dömsden som har en utlänning i sin tjänst faslän utlänningen inte har föreskrivetarbetstillstånd. I fråga om påförande av särskild avgift gäller 7-8§§. Paragrafenmotsvarar 95 § UtlL. 2 §Till böter eller, när omständigheterna är försvårande, fängelse döms 1. en utlänning som, i annatavseende än beträffande skyldighet att ha pass, visering, uppehållstillståndeller arbetstillstånd, överträder bestämmelserna i denna lag eller vad som harföreskrivits med stöd av lagen, 2. den som inte gör anmälan somföreskrivs i en författning som har utfärdats med stöd av denna lag, 3. den som i en anmälan eller ettansökningsärende enligt denna lag eller enligt en författning som har utfärdatsmed stöd av denna lag medvetet lämnar oriktig uppgift eller medvetet underlåteratt tala om något förhållande av betydelse, 4. den som hjälper en utlänning attkomma in i i strid mot föreskrifter i denna lag eller i en författningsom har utfärdats med stöd av lagen. Förförsök eller förberedelse till brott som avses i första stycket 4 döms tillansvar enligt 23 kap. . 3 §Till fängelse i högst eller, när omständigheterna är mildrande, lill böter döms 1. densom försöker hindra verkställighet av ett beslut om utvisning som har meddelats enligt 4 kap. 11 §, 2. den som genom alt dölja enutlänning eller genom någon annan sådan åtgärd försöker hindra verkställighetav ett beslut om avvisning eller utvisning, om gärningen har skett ivinningssyfte, 3. en utlänning som överträderföreskrifter som har meddelats enligt denna lag eller enligt en författning somhar utfärdats med stöd av denna lag och som innebär skyldighet för honom attendast vistas inom en viss del av landet. 4 §Till fängelse i högst ell år eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppehåller sig i fastän han enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 4 kap. 7 eller 11 § inte har haft rätt all återvända hit. Detta gäller dock inte om utlänningen har flytt hit för alt undgå förföljelse. 1ringa fall skall åtal för brott enligt denna paragraf inte väckas annat än omdel är påkallat från allmän synpunkt. Paragrafernainnehåller i stort sett samma ansvarsregler som återfinns i Dock har en straffregel brutits ut lill en särskild paragraf 207 (5§) och de delar av denuvarande bestämmelserna som särskilt har an- Prop. 1988/89:86 knylningtill terrorister lagts in i den föreslagna särskilda terroristlagen (23 och 24§§ lagförslag 2). Tillfängelse i högst eller, när omständigheterna är mildrande, tifl böterdöms den som i vinningssyfte planlägger eller organiserar verksamhet som ärinriktad på att främja att utlänningar reser till ulan pass eller detillstånd som krävs för inresa i . Bestämmelsenmotsvarar 96 § andra stycket 4 UtlL med den förändringen att straffmaximum harhöjts från fängelse till fängelse . Förändringen har kommenteratsi den allmänna motiveringen avsnitt 2.2.9. Ersättningsom har lämnats till den som har begått brott enligt 3 § 2 eller 5 § skallförklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelsenhar sin motsvarighet i 96 § tredje stycket. 7 §En fysisk eller juridisk person som har en utlänning i sin tjänst fastän denne inte har arbetstillstånd skall, oavsett om ansvar utkrävs enligt 1 § andra stycket, betala en särskild avgift. Förvarje utlänning som avses i första stycket utgör avgiften hälften av delbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde näröverträdelsen upphörde. Om överträdelsen har pågått än tremånader, utgör avgiften för varje utlänning i stället hela basbeloppet.Avgiften får minskas eller efterskänkas, om särskilda omständigheter talar fördet. 8 §Frågor om påförande av avgift enligt 7§ prövas av allmän domstol efter ansökan, som skall göras av aflmän åklagare från det att överträdelsen upphörde. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare straffan böter och bestämmelserna om kvarstad i brottmål på motsvarande sätt. När har gått efter det att överträdelsen upphörde, får avgift inte påföras. Avgiften tillfaller staten. Avgiftenskall betalas till från det att beslutet vannlaga kraft. En upplysning om detta skafl tas in i beslutet. Om avgiften intebetalas , får den tillsammans med restavgift, som beräknas enligt58§ 1 mom. uppbördslagen (1953:272), drivas in på det sätt som enligt nämndalag gäller för indrivning av skatt. Indrivningsåtgärder får dock inte vidtasnär har gått efter det att beslutet vann laga kraft. Paragrafernamotsvarar 99 a och 99 b §§ UllL. Vissa bestämmelser om handläggningen 1della kapitel har samlats en del bestämmelser som tar sikte på handlägg- ~j, Muntlighandläggning i asylärenden Prop. Iett asylärende vid statens invandrarverk skall det ingå muntlig handläggningom det kan antas vara till fördel för utredningen efler i övrigt främja ettsnabbt avgörande av ärendet. Muntlig handläggning skall även annars företas påbegäran av utlänningen, om inte en sådan handläggning skulle sakna betydelseför att avgöra frågan om uppehållstillstånd. Invandrarverketfår bestämma att även andra personer än utlänningen skall höras vidhandläggningen. Ersättning för inställelsen lämnas därvid enligt vad somföreskrivs i 6 kap. 15 § andra stycket. Somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.4) kan ett säkrarebeslutsunderlag ofta nås om beslutsfattaren sammanträffar med den asylsökande.Det kan också påskynda ärendets avgörande. I stället för förvaltningslagensregler om muntlighet (14 § FL) införs därför för asylärenden en regel om attinvandrarverket skafl ha muntlig handläggning i vissa fall. Syftet medbestämmelsen är att få till stånd en ökad användning av muntligt förfarande iasylärenden. Den muntliga handläggningen kan beslå av det ena eller det andramuntliga inslaget, från telefonkontakter lill mer formella sammanträden. Medett asylärende förstås ärende om avvisning eller utvisning där asylskäl haråberopats (jfr. 3 kap. 1 §). Enligtden nya bestämmelsen, som utformats i huvudsak i enlighet med lagrådetsförslag, skall i ett asylärende vid statens invandrarverk ingå muntlighandläggning om en sådan handläggning kan antas vara till fördel förutredningen eller påskynda ärendets avgörande. Muntlig handläggning skall ocksåföretas på begäran av utlänningen, om inte en sådan handläggning saknarbetydelse för alt avgöra frågan om uppehållstillstånd. I övriga utlänningsärendengäller 14 § förvaltningslagen. Beträffandeformerna för den muntliga handläggningen ges inte några särskilda bestämmelseri motsats till vad som föreslås i den nya lagen för förhandling i t. ex.förvarsärenden. 1 stället står det invandrarverket fritt att med stöd avallmänna förvallningsrättsliga principer bestämma i varje enskilt fall vilkenform handläggningen skall ha och hur den skall genomföras. Beträffande sådanmuntlig handläggning som innebär ett personligt sammanträffande med utlänningenoch dennes biträde anser jag dock att följande synpunkter bör beaktas. sida bör minst en av de personer som kan antas delta i det kommande beslutet medverka. Det grundläggande polisförhör, som liksom nu företas i dessa ärenden, bör ligga till gmnd för handläggningen och det måste antas alt däri intagna uppgifter är kända för de närvarande. Det skall inte vara nödvändigt att gå igenom samtliga de omständigheter som har förevarit tidigare i ärendet. Handläggningen bör koncentreras till de särskilda omständigheter som har ifrågasatts eller till sådant som ytter ligare kan belysa utlänningens uppgifter. Självfallet får tveksamheter och eventuella fel i förhörsprotokollet tas upp. För att underlätta den fortsatta handläggningen, framför allt i samband med ett överklagande, bör tjänste anteckningar fortlöpande föras från sammanträffanden och andra muntli ga förfaranden. 14 1988/89. Densom leder handläggningen bör verka för att alla ytterligare omstän- Prop.1988/89:86 digheter som kan inverka på beslutet uppges vid sammanträffandet. Omutlänningen vet att det finns skriftliga intyg av något slag men han ännu intehar fått dessa från hemlandet, bör han i vart fall ange detta vidsammanträffandet. Det blir sedan handläggarens sak att avgöra om man skallvänta med att fatta beslut. Del kan förekomma, att andra personer än utlänningen kan lämnaväsentliga uppgifter i ett ärende. Föreskrifter om att höra andra personer ochom ersättning till dem har tagits in i paragrafens andra stycke. Partsrätt att få del av uppgifter Bestämmelsernai 17§ förvaUningslagen (1986:223) om rätt för en part att få del av uppgiftertillämpas i ärenden om visering, tidbegränsat uppehållstillstånd,arbetstillstånd och återkallelse av permanent uppehållstillstånd endast närutlänningen är bosatt eller annars vistas i . Bestämmelsemai 20 § förvaltningslagen om motivering av beslut tillämpas inte beträffandebeslut om visering, tidsbegränsat uppehållstillstånd och arbetstillstånd. Motsvarandebestämmelser finns i 102 § UtlL. På förslag av lagrådet harbestämmelserna delats upp på två paragrafer med nya mbriker.