prop · GC0390 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1988/89:90 Regeringenföreslår att anta de förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet den 16 febmari 1989. 1propositionen föreslås en ny organisation av den tekniska utbildningen påmellannivå. En ny, tvåårig ingenjörsutbildning inom högskolan, med statligthuvudmannaskap, föreslås ersätta den nuvarande Ijärde årskursen pågymnasieskolans fyraåriga tekniska linje. bör det ävenfinnas en ettårig påbyggnadsutbildning inom högskolan, avsedd för studerandesom gått genom hela den fyraåriga tekniska linjen. Dennya organisationen föreslås bli utbyggd successivt som försöksverksamhet inomhögskolan. /93 anordnas tekniska linjens Qärde årskurs för sistagången, och den nya organisationen är fullt utbyggd fr. o. m. /94. 1propositionen lämnas förslag om vilka orter den nya utbildningen bör förläggas lillsaml vilken försöksverksamhet som bör anordnas under /90. 1988/89 I saml. , Prop, 1988/89:90 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , , , , , , G. , , ,, , , , Proposition om ingenjörsutbildning 1 Inledning 1 mars1987 tillkallade min företrädare, statsrådet , en arbets grupp med uppgift att belysa den framtida inriktningen, omfattningen och organisationen av teknisk utbildning på mellannivå. 1 gruppens uppgift ingick särskilt att studera förutsättningarna för att föra all teknisk utbildning på mellannivå till högskolan. Arbetsgruppen antog namnet Arbetsgruppen för samordnad ingenjörsutbildning på mellannivå (SIM- gruppen). Arbetsgruppenöverlämnade slutrapporten (Ds 1988:20) Samordnadingenjörsutbildning på mellannivå. Gruppen hade tidigare överlämnatdelrapporten (Ds U 1987:12) Försök med samordnad ingenjörsutbildning påmellannivå. En sammanfattning av utredningens förslag bör fogas som bilaga 1till protokollet i detta ärende. Arbetsgruppensslutrapport har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och ensammanfattning av remissyttrandena bör fogas som bilaga 2 till protokollet. Sombilaga 3 bör bifogas en redovisning av dimensionering och lokalisering av denfjärde årskursen av gymnasieskolans fyraåriga tekniska linje /89,som bilaga 4 en sammanställning av pågående försöksverksamhet med samordnadingenjörsutbildning och som bilaga 5 en sammanställning av arbetsgruppensförslag lill utökad försöksverksamhet under /90. Jaghar vid mina överväganden i de frågor jag nu tar upp samrått med statsrådetPersson. 2.1 Ökade krav på kunskaper Underdel senaste årtiondet har den tekniska utvecklingen varit snabbare än kanskenågonsin tidigare. Informationsteknologins genombrott har skapatförutsättningar för en genomgripande omställning av de flesta produktionsprocesser.Numeriskt styrda maskiner, industrirobotar och datorslyr- da produktions-, process-och administrationssystem utnyttjas i allt större Prop. 1988/89:90 utsträckning.Datorisering och automatisering sker i ökande takt inom alla områden iarbetslivet. Föringenjörer och tekniker innebär utvecklingen krav på atl fortlöpan de kunna tillgodogöra sig gjorda landvinningar. Det blir allt viktigare att kunna använda sig av datorstöd i ingenjörsarbetet. Eftersom elektroniska komponenter allt oftare ingår i mekaniska konstmktioner måste det tek niska kunnandet i ökad grad breddas till att omfatta både maskin- och elområdena. Nya material ställer ökade krav på materialkunskap. Utveck lingen inom bioteknikområdet medför andra krav på kunskap. Insiktema växer om vikten av att ta hänsyn till de miljömässiga fömtsättningarna för . Dethar i många sammanhang framhållits att har goda fömtsättningar för enfortsatt snabb omställning till en mer kunskapsintensiv inriktning avproduktionen. Enligt den senaste långtidsutredningen och andra bedömare skerredan en strukturell utveckling inom näringslivet mot ett ökat kunskaps- ochtjänsteinnehåll i produktion och produkter. Allt detta kräver en fortsatt bredsatsning på utbildning, en satsning som utgör en viktig och nödvändiginvestering för framtiden. Encentral roll i en sådan omställning har de tekniskt utbildade på den nivå, somligger i gränsfältet mellan gymnasieskolan och högskolan. Den störstarekryteringskällan vad gäfler teknisk kompetens på denna nivå är för närvarandegymnasieskolans fyraåriga tekniska linje. Denna utbildning har under en följdav år försett den svenska arbetsmarknaden med ett stort antal skickligatekniker och ingenjörer. När kraven nu ökar behöver utbildningen för denna gmppförstärkas. Dethar blivit allt tydligare att en sådan förstärkning är nödvändig. Åtskilligasteg i en sådan riktning har redan tagits . Det är nu dagsatt genomföra en samlad reform av den tekniska utbildningen på mellannivå. 2.2 Den hittillsvarande utvecklingen Densenaste tioårsperioden har inneburit viktiga förändringar av den tekniskautbildningens omfattning och organisation inom både gymnasieskolan ochhögskolan. En orsak till dessa förändringar är den utveckling som skett avsamhällets och individernas efterfrågan på teknisk utbildning. För högskolansdel medförde högskolereformen ändrade förutsättningar som kom attpåverka den fortsatta utvecklingen. Islutet ay rådde uppfattningen att det under då överskådlig tid skulle komma att vara balans mellan behov av och efterfrågan på tekniskt utbildade inom landet. Denna bild kom efter 1980 att ändras radikalt. Läget på arbetsmarknaden ändrades genom den industriella upp gången in , med en akut brist på tekniskt utbildade främst men inte enbart inom data-, elektronik- och telekommunika tionsområdena som följd. hävdade olika intressenter, som (), , Sve riges verkstadsförening och (), att det ökadebehovet inte bara berodde på konjunkturförändringen utan att det Prop.1988/89:90 var av strukturell natur. Detta ledde till starka krav på utbyggnadoch förstärkning av den tekniska utbildningen. Gymnasieskolansfyraåriga tekniska linje (T-linjen) har fortfarande i allt väsentligt sammautformning som den fick . har tillstor del en studieförberedande inriktning. Ungefär en fjärdedel av studietidenägnas åt tekniska ämnen, och tredje årskursen är delad på fyraolika tekniska grenar. Utbildningen kan avslutas , och ger dåbehörighet för ett stort antal tekniska och icke-tekniska högskoleutbildningar.Atternativt kan de studerande genomgå ett avslutande fjärde år, som har enrent yrkesutbildande inriktning. Detväxande behovet på arbetsmarknaden av tekniskt utbildad personal har bidragittill att intresset för T-linjen har ökat bland ungdomarna. Elever som genomgåttT-linjen har också haft lätt att få arbete. Antalet sökande är nu dubbelt såstort som , och linjen har /89 ca 13000platser i årskurs 1 mot ca 6 500 /76. Den avslutande Qärdeårskursen omfattade före /89 inemot 10000 platser. Möjlighetatt genomgå teknisk utbildning svarande mot T-linjen ges även inom denkommunala vuxenutbildningen (komvux). där är flexibel ochbygger på ett kurssystem där deltagarna skall kunna välja själva hur mångakurser de vill följa . Ofta samverkar komvux- ochgymnasieorganisationen på en ort för att åstadkomma fullständigastudiealternativ för vuxenstuderande. Ca 300 studerande beräknas inom komvuxavsluta en teknisk utbildning, svarande mot fjärde årskursen på T-linjen.Ungefär lika många beräknas övergå från komvux till gymnasieskolan för detavslutande fjärde året. Även vid statens skolor för vuxna ges möjlighet attslutföra utbildning på teknisk linje. Gymnasieskolanhar ställts inför kraven på att förstärka dentekniska utbildningen. Den snabba tekniska förnyelsen har medfört att T-linjeninte längre ansetts ge fullt tillräcklig kunskap för de funktioner påarbetsmarknaden den skulle förbereda för. Detta har lett till olika åtgärderför all möta önskemålen. Medhänsyn till de ökande kraven från arbetsmarknaden föreslog dåvarandeutbildningsministern budgetproposition alt en försöksverksamhet meden föriängning av T-linjen skulle få starta i två län. Enligt förslaget skullegrendelningen i årskurs 3 slopas och förlängningen av linjen bl.a. därigenomkunna ske inom oförändrade ekonomiska ramar. beslutade i enlighet meddetta förslag (prop. 1984/85:100 bil. 10 s. 190, UbU 18, rskr. 272).Försöksverksamhet med en femårig T-linje startade i och /86. Intresset för försöket var stort redan från starten ochintresseanmälningar lämnades från flera län om att få delta iförsöksverksamheten. () föreslog attförsöksverksamheten skulle utvidgas till flera län, men inga beslut om en sådanutvidgning fattades. Somett alternativ till en förlängning av T-linjen har det på många orter Prop.1988/89:90 utvecklats påbyggnadsulbildningar av olika slag på upp lill ett årslängd inom gymnasieskolan. Dessa utbildningar bygger på T-linjens fjärde år (T4)och behandlar ofta kvalificerad datateknik, som t.ex. datorstödd konstruktionoch produktion (CAD/) och konstmktion i kisel, moment som man harsvårigheter att hinna med i den reguljära utbildningen på linjen. Denna typ avpåbyggnadsutbildningar började etableras i större utsträckning under förstahälften av . Inomgymnasieskolan pågår ett omfattande utvecklings-och förändringsarbele.Vad gäller de tre- och fyraåriga linjerna har SÖ fått regeringens uppdrag att lillden göra en översyn av timplanerna. I detta uppdrag ingår bl. a.att lämna förslag om den framtida organisationen och utformningen av dentekniska linjen. Samtidigtmed denna utveckling i gymnasieskolan skedde viktiga förändringar av dentekniska utbildningen inom högskolan. För civilingenjörsutbildningen gälldedessa förändringar förutom den ständigt pågående utvecklingen av innehållet iutbildningen i stor utsträckning utbildningens volym. Antaletnybörjarplatser inom civilingenjörsutbildningen hade av främst statsfinansiellaskäl dragits ned från ca 3 500 till, som lägst, drygt3000 /82. Därefter skedde åter en snabb utbyggnad till närmare4000 nybörjarplatser /86. Ävende nya högskolor som etablerats genom högskolereformen ställdes införökande krav från sin omgivning på att medverka i utbyggnaden av den tekniskautbildningen. Genom reformen hade möjligheten öppnats för allahögskolor att utveckla och pröva nya utbildningar genom egna beslut, i form avlokala linjer. Utan bindningar i tidigare verksamhet inom det tekniska områdetkom de nya högskolorna att söka sig nya vägar. Med början omkring leddedetta till en snabb tillväxt både till antal och volym av olika nya, kortaretekniska utbildningslinjer, som snart stabiliserades som en grupp avhuvudsakligen tvååriga utbildningslinjer. Sammanlagt hade dessautbildningslinjer vuxit till att omfatta ca I 200nybörjarplatser. De särskilda, tillfälliga regionalpolitiska insatserna under1980-talet och den ökade medvetenheten om utbildningens roll i dessasammanhang inte minst hos olika lokala och regionala intressenter bidrogverksamt till att förstärka och påskynda denna utveckling. Vidmitten av hade därmed en ny stmktur börjat växa fram inom högskolan, där de långa civilingenjörslinjema kompletterades med en allt större grupp av kortare tekniska högskoleutbildningar. Huvudsakli gen hade dessa formen av lokala linjer; ett antal sådana inom data- och elektronikområdel ersattes dock genom riksdagsbeslut av två nya allmänna linjer, dataingenjörslinjen samt data- och elektroniklinjen. Linjetypen var vid det laget etablerad även vid de stora tekniska högsko lorna. Större enighet började också råda om att dessa kortare utbildningar svarade mot ett bestående behov. Den tekniska utbildningensorganisation . Somframgått av den beskrivning jag nu lämnat ledde de ändrade signalerna frånarbetsmarknaden snabbt till åtgärder både inomgymnasieskolans och högskolans områden. innebar detta också attfrågor om förhållandet mellan dessa båda utbildningsformer och om den tekniskautbildningens fortsatta organisation kom att aktualiseras. Jag vill härkortfattat redovisa de viktigaste stegen i den utvecklingen. 1983/84:100 (bil. 10, s. 24 f) anförde dåvarande utbildningsministernatt en rad skäl talade för att arbetet med ätt utveckla en kortare tekniskutbildning skulle drivas vidare. framhöll hon att det för elever fråntre- och fyraåriga linjer i gymnasieskolan kunde behövas kortareutbildningsalternativ än fyraårig civilingenjörsutbildning. En fråga som därvidborde uppmärksammas var vilken ställning T-linjens avslutande år skulle ha.Vid sådana överväganden borde skola och högskola ses i ett sammanhang för attåstadkomma en helhetssyn på organisation och resurser vad gäller kortareteknisk utbildning. Medanledning av dessa uttalanden tillsattes inom utbildningsdepartementeten arbetsgmpp för kortare teknisk utbildning (KTU-gmppen). Arbetsgruppenavlämnade hösten' 1985 en rapport (Ds U 1985:11) Kortare teknisk utbildning. 1rapporten förordades bl.a. att regeringen skulle uppdra åt SÖ och universitets-och högskoleämbetet (UHÄ) att försöksvis pröva en närmare samverkan mellan T4och ingenjörsutbildningen i högskolan. Regeringenuppdrog vidare , påförslag av industriministern, åt IVA attgenomföra en studie av industrins behov av kvalificerad teknisk personal påolika nivåer. 1 sin rapport, som avlämnades , förordade IVA bl.a. enkraftig utbyggnad av den tekniska utbildningen på mellannivå. Denna borde åstadkommasi form av en rent yrkesinriktad utbildning som skulle leda till eningenjörsexamen. Utbildningens längd föreslogs vara sammanlagt efter gmndskolan. I1986 års budgetproposirion (prop. 1985/86:100 bil. 10 s. 39 f) tog min företrädareupp KTU-gmppens förslag. Han anförde att han avsåg att föreslå regeringen attuppdra åt SÖ och UHÄ att på några orter försöksvis pröva en närmare samverkanmellan T4, ingenjörsutbildningen i högskolan och tekniska resurscentra. Ettsådant uppdrag lämnades . Uppdraget avsåg såväl utbildningensinnehåll som användningen av resurser i form av lärare, lokaler och utmstning.1 två lika benämnda rapporter. Ingenjörs- och teknikemtbildningar i samverkan,åren 1986 resp. 1987, redovisade verken det samarbete mellan högskolan ochgymnasieskolan som initierats på fem orter, nämligen , ,, och . Detframstod som nödvändigt att åstadkomma ett samlat grepp om den tekniska utbildningens fortsatta organisation. De erfarenheter som det diltillsvarande arbetet lett till borde utgöra ett till räckligt underlag för ett sådant steg. budgetproposition tog därför min företrädare åter upp frågan om en samverkan mellan gymnasie skolan och högskolan om ingenjörsutbildning. Han framhöfl därvid att f denframtida inriktningen, omfattningen och organisationen av den lek- Prop:1988/89:90 niskautbildningen på rhellannivå behövde belysas såväl ekonomiskt och organisatorisktsom tidsmässigt, varför han avsåg att föreslå regeringen att enarbetsgrupp skulle tillsättas inom för detta ändamål.Han angav vidare alt arbetsgruppen särskilt borde få till uppgift attstudera förutsättningarna för att föra all teknisk utbildning på hade ingen erinran mot vad som anförts(prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 35 f, UbU 14, 21, rskr. 186, 219). Iavvaktan på resultatet av detta arbete föreslogs vidare i 1987 årsbudgetproposition att en förstärkning på kort sikt av ingenjörsutbildningen påmellannivå skufle göras genom att kurser om 40 poäng inrättades inom högskolansom påbyggnad på T-linjen. hade inget att erinra mot detta, och medelför de föreslagna utbildningarna anvisades under anslaget D 13. Lokala ochindividuella linjer och enstaka kurser (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 36, 293, UbU21, rskr. Sådana kurser kom sedan till stånd fr.o.m. /88 iHaninge, , , , , och Skeflefteå. Denarbetsgrupp för samordnad ingenjörsutbildning på mellannivå (SIM-gruppen) somaviserats tillkallades . I arbetsgmppens uppgift ingick att i enförsta etapp lämna förslag om utbyggd försöksverksamhet inom området /89. På grundval av arbetsgruppens förslag beräknades i 1988 årsbudgetproposition medel för en omfattande utvidgning av denna verksamhet (prop.1987/88:100 bil. 10, s. 236 f). Den föreslagna utökningen avsåg dels åtta nya 40-poängskur-serjämte en ökning av platsantalet på de tidigare kurserna i ochÖrnsköldsvik, dels start av en ny försöksverksamhet med tvåårig högskoleutbildningsom byggde på tredje årskursen av T-linjen. Denna nya försöksverksamhet somföreslogs komma till stånd på 19 orter skulle på resp. ort ersättamotsvarande antalplatser på den Qärde årskursen av T-linjen. Bland de 19orterna ingick och ; i denna del innebar förslaget att denpågående försöksverksamheten med femårig utbildning på T-linjen förändrades såatt de två avslutande åren överfördes till högskolan. Riksdagenbeslutade i enlighet med dessa förslag (UbU 1987/88:22, rskr. 207), och denutvidgade försöksverksamheten startade . 2.3 Utgångspunkter för en reform Avmin beskrivning i det föregående framgår atl utvecklingen både inom gymnasieskolanoch högskolan vad gäller den tekniska utbildningen påflera sätt varit betydande. Vad gäller högskolan vill jag särskilt framhållaföljande. När möjligheten att startalokala utbildningslinjer öppnades med hög skolereformen var avsikten ätt frigöra lokal initiativförmåga. 1975:9 om reformering av högskoleutbildningen m. m. framhöll den dåvarande chefen för , att det är naturligt att nya utbildningslinjer "först prövas lokalt för att senare, om de visar sigsvara mot mera varaktiga behov, bli allmänna utbildningslinjer. na bör sålunda blibetydelsefulla hjälpmedel i det fortlöpande utvecklings- Prop. 1988/89:90 arbetet,hjälpmedel av ett slag som i stort sett saknas inom högskoleutbildningen."(s. Utvecklingeninom tekniksektorn är enligt min mening ett av de bästa exemplen på hur dennastrategi för högskolan har lyckats. har utvecklingen nu nått ettstadium där det finns ett stort behov att gå vidare: En samlad insats bör nu görasför att förstärka den tekniska utbildningen på mellannivå. Den nuvarandeutbildningen på denna nivå behöver förlängas och utvecklas. Det stora antalet lokalautbildningslinjer inom högskolan med olika namn, men med likartatinnehåll, gör utbildningsutbudet inom högskolan svåröverskådligt, både för destuderande och för arbetsmarknaden. Genom de samtidigaförändringarna inom högskolan och gymnasieskolan har förhållandet mellan dessabåda nivåer blivit oklart, med överlappningar av olika slag. Inte minst avekonomiska skäl är det nödvändigt att undvika en fortsatt utveckling mot meraomfattande dubblering av resurser och insatser. Detär enligt min mening uppenbart att en samlad förstärkning av ingenjörsutbildningenpå mellannivå nu bör genomföras. Samstämmiga bedömningar från såvälarbetsmarknadens parter som olika organisationer och enskildanäringslivsföreträdare ger vid handen alt utbildningen på denna nivå ärväsentlig för den fortsatta utvecklingen, men att de nuvarande insatserna ärför splittrade och otillräckliga. Förslaget om en förstärkning har fått ettmycket starkt stöd vid remissbehandlingen av SIM-gruppens rapport. Detgrundläggande syftet är att åstadkomma en sådan utveckling av ingenjörsutbildningenatt den svarar mot samhällets och näringslivets krav och dennärmaste liden . Vidgenomförandel av denna reform bör de principiella utgångspunkterna i övrigtvara följande. Rejörmenbör bidra till atl skapa en samlad och överblickbar grundläggande struktur för den tekniska utbildningen. Detsamlade utbudet av teknisk utbildning inom gymnasieskola och högskola är i dagsvåröverskådligt. Förutomde olika linjerna ges inom gymnasieskolan ett stort antal tekniskapåbyggnadsutbildningar ovanpå såväl de tvååriga linjerna som T-linjen. Inom komvuxfår anordnas utbildning som ger samma kompetens som motsvarande utbildning igymnasieskolan. Inomhögskolan finns dels yrkesteknisk högskoleutbildning, dels några olika tvåårigateknikemtbildningar som bygger på de tvååriga gymnasielinjerna. 1 högskolanfinns vidare kortare, mestadels tvååriga ingenjörsutbildningar, som bygger påantingen treårig eller fyraårig gymnasiekompetens samtcivilingenjörsutbildningar om längd. I många fallöverlappar olika utbildningar varandra såväl nivåmässigt som innehållsmässigt. Deflesta med jämförbara länder har vid sidan av en längre " utbildning, som motsvararvår civilingenjörsnivå, utvecklat en kortare Prop. 1988/89:90 tekniskutbildning som vanligen omfattar 2 ovanpå gymnasieutbildning. UHÄ harsedan några år förordat en tydligare och mera genomförd struktur för dentekniska utbildningen, för att den svenska utbildningen skall anpassas både tillbehoven på vår egen arbetsmarknad och till internationell praxis. En sådanstruktur skulle enligt UHÄ:s anslagsframställning för /90 (UHÄ:rapport 1988:12) kunna omfatta tre olika nivåer: tekniker svarar för drift och underhåll av energi- och produktionssystem med kändteknik, ingenjör svarar för tillämpning och utveckling av känd kunskap/teknik i produktion,konstruktion och utveckling, civil- svararför utveckling och nyttiggörande av ny kunskap/tek- Deeuropeiska ingenjörsorganisationernas samarbetsorgan. Federation européenne desassociations nationales d' ingénieurs (FEANI), arbetar med attskapa ett enhetligt klassifikationssystem för ingenjörsutbildning, som grundarsig på utbildningens innehåll och arbetslivets reella behovsnivåer. FEANI utgårdärvid från två nivåer, som närmast motsvarar "ingenjör" och "civilingenjör"enligt UHÄ:s benämning: en nivå (II) som innebär minst tvåårs högskolestudier efter en treårig teoretisk gymnasiekompetens resp. en nivå(I) som innebär högskolestudier efter en treårig teoretiskgymnasiekompetens. Enreformering av den tekniska utbildningen bör enligt min mening bygga på denstruktur som UHÄ föreslagit, och till vilken även SIM-gruppens förslag knyteran. Utbildningen på mellannivå svarar därvid mot "ingenjörsnivån",och den bör nu i sin helhet föras till högskolan. Därigenom skapas en klarareansvarsfördelning mellan gymnasieskola/komvux och högskola, och förändringensvarar mot de behov som kommer till uttryck på arbetsmarknaden. Det är enfördel att en sådan stmktur också stämmer överens med en internationelltgångbar indelning. Reformen bör bidra till att avlägsna återvändsgränder inom den tekniskautbildningen. Idet nuvarande utbildningssystemet finns flera återvändsgränder. Elever somgått ut T4 och önskar höja sin ingenjörskompetens genom en tvåårigingenjörsutbildning eller en civilingenjörsutbildning kan inte räkna sig detfjärde året tillgodo. De som genomgått någon av de kortare, i allmänhettvååriga, högskolelinjerna kan inte därigenom få generell tillgång lill avkortadcivilingenjörsutbildning. Steget från de olika teknikemt-bildningarna tillandra högskoleutbildningar är inte heller reglerat. Detär angeläget att de enskilda individerna får ökad valfrihet att på olika vägar skaffa sig en hög teknisk kompetens. Detta fömtsätter ett system med möjlighet lill successiva val. I ett sådant system måste ligga att alla studerande innan de påbörjar en utbildning kan veta i vilken ulsträck- ningen tidigare genomförd utbildning kan tillgodoräknas. Reformen måstegenomföras i samarbete mellan gymnasieskolan och högskolan. Enreform som innebär att den nuvarande T4-utbildningen förstärks och utvecklas,som den förs till högskolans ansvarsområde, påverkar under flera årframåt på ett genomgripande sätt både högskolans och gymnasieskolans verksamhetoch planering. Den kompetens och de materiella resurser som finns inom dennuvarande T4-utbildningen måste i stor utsträckning kunna utnyttjas för den nyautbildningen, som utbildningens forskningsanknytning ochhögskolekaraktär skall utvecklas. Detta måste ske i en fortlöpande processunder och i nära kontakt mellan gymnasieskola och högskola. Reformen bör balansera kraven på spridning av utbildningen mot kraven på enstabil och sammanhållen bas för den nya utbildningen. Utbildningenmåste få en tillräckligt bred spridning för att den skall vara geografisktlättillgänglig och kunna bidra till teknikspridning och regional utveckling.Samtidigt måste denna önskan vägas mot önskemålen om tillräckligtstuderandeunderlag på varje ort för att utbildningens högskolekaraktär skallkunna utvecklas och bibehållas. 3 En ny ingenjörsutbildning 3.1 En ny utbildning