prop · GC034 · 1988-12-31 00:00:00 — har ca 4000 projekt startats runtom i landet, vilketär en imponerande siffra med tanke på ätt de medel som anslagits till kultur iskolan - ca 16 milj. kr. - ändock varit relativt blygsamma. Medlen harfördelats av länsskolnämnderna till samtliga stadier,gymnasieskolan och särskolan. En mindre del av stimulansmedlen har fördelatsdirekt av regeringen. Kulturprojekten harfördelat sig tämligen jämnt mellan olika kulturområden som musik, drama,teater, litteratur, dans, film och andra medier, hantverk och hembygdskultur.Detta har i många fall inneburit en stimulans även för kulturlivet genom attvärdefulla kontakter tagits med ortens egna kulturarbetare och med dess kulturinstitiitioneroch föreningar. En medveten markering har gjorts av områden som kan ses somsärskilt eftersatta i skolan, som dans-, film-, hembygds- och museiområdena. Mångaprojekt innefattar flera konstformer. Musikteater, även med inslag av dans, ärt. ex. inte ovanlig som uttrycksform. Över huvud taget vittnar kulturprojektenom en stor bredd och rikedom på fantasi. Under hela arbetet har en starksträvan varit att stimulera kontakter mellan kulturlivet på orten och skolan. Dengrundläggande betydelse som satsningen på kultur i skolan haft är dels ökningenav kulturinslag i skolans arbete, dels de ökade möjligheterna för eleverna attfå uttrycka sig konstnärligt och skapande. Ett ofta framfört påpekande i derapporter om det hittillsvarande arbetet, som länsskolnämnderna lämnat underbörjan av detta år, år att satsningen på kultur i skolan i sig har gett skolanskulturintresserade elever och lärare en höjd Det har blivitlegitimt att arbeta med kultur. Under de år som Prop. 1988/89:4 kultursatsningenpågått är denna attitydförändring i riktning mot att kulturen måste få störreplats i skolans vardagsarbete den kanske största framgången medprojektverksamheten och den kan förhoppningsvis få långsiktigt positivaeffekter. Kulturi skolan-arbetet har av allt att döma fungerat som inspirationskälla ochmodell för övrigt lokalt utvecklingsarbete. Det har upplevts som meningsfulltoch roligt av både lärare och elever och har ofta lyfts fram som ett medel attförändra undervisningen i skolan i riktning mot mer aktiva och kreativa arbetssätt.I det avseendet har också det utökade samarbetet med kulturiivet varitbetydelsefullt. Projekten har också haft betydelse för det sociala klimatet iskolan när det gäller kontakterna eleverna sinsemellan, mellan elever ochlärare och mellan skolan och föräldrarna. Enviktig utgångspunkt för kulturarbetet i skolan är att det måste vara ennaturlig del i skolans verksamhet. Den enskilde eleven skall ges möjlighetertill skapande verksamheter från förskola till gymnasium. Kulturansvaret måstedärvid vila på skolans alla ämnen, men ett speciellt ansvar ligger självfalletpå de ämnen som har till uppgift att utveckla elevernas uttrycks-ochkommunikationsförmåga som svenska, bild, musik och slöjd. länsskolnämnderna har påpekats vikten av att kulturarbetet nu inteavstannar utan i stället leds in i en fas där det förankras mer beständigt iskolans verksamhet. Jag delar den grundsynen. För att detta skall bli möjligtkrävs, enligt min mening, att det särskilda utvecklingsarbetet med kultur iskolan fortsätter. Utvecklingsarbetetmed kultur i har bedrivits med stor valfrihet för skolorna vadgäller såväl organisation som innehåll. Avsikten har varit att stimulera tillnytänkande och metodutveckling. Denhittillsvarande verksamheten med kultur i skolan-projekt uppvisar en mängdolika sätt på vilka man kan organisera kulturverksamhet så att den får utrymmei skolan. Några av de möjligheter som använts är att utnyttja tiden förtemastudier, fria aktiviteter och, på högstadiet, lokala tillval. Det finnsockså, som jag berört i avsnitt 3.1 En ökad valfrihet, exempel på skolor därman på högstadiet har dubbla tillval. En stor fördel med dessa försök är undviker att ett estetiskt tillval ställs mot ett språktillval eller annattillval. Timplanejämkningar för att skapa utrymme åt musik- eller kulturklasseroch åt dansundervisning förekommer också. Önskan om ökade möjligheter tilllokal profilering inom kulturområdet är ett huvudskäl till attjag tidigareföreslagit ökade möjligheter för skolor till profilering inom främst dettaområde. I flera mycket intressantaförsöksverksamheter prövas en utveckling av kulturverksamheten inom ramen för den samlade skoldagen. Kommunala bildskolor (), kommunala kulturskolor (bl. a. i sand) och utveckling av den kommunala till att omfatta t. ex. dans är exempel på hur eleverna kan erbjudas ett värdefullt kulturutbud 59 vidsidan av den direkta undervisningen. Enligt min mening bör samlad Prop.1988/89:4 skoldag i betydande utsträckning kunna ges ett kulturellt innehåll. Ävenom ansvaret för de kulturpolitiska uppgifterna vilar på skolans alla ämnenligger det dock, som jag anfört tidigare, ett särskilt ansvar på de ämnen somhar fill uppgift att utveckla elevernas uttrycks- och kommunikationsförmåga.Ämnena svenska, bild, musik och slöjd är här av största betydelse. Jag ärangelägen om att markera den särskilda betydelse dessa ämnen har inte minst motbakgmnd av att de s.k. praktisk-estetiska ämnena ofta har en låg status iskolan vilket bl. a. medför att de har svårt att hävda sig vidresursfördelningen lokalt. Jag vill här gärna markera att jag visserligen inteser det som möjligt att införa nya regler för hur stora resurser olika ämnenskall ha, men att det självfallet faller ett tungt ansvar på skolstyrelse ochskolledning att beakta också dessa ämnens behov av resurser. De konkretaarbetssätt som tillämpas i de praktiska och estefiska ämnena förutsätter oftaatt undervisningsgmpperna inte är alltför stora. Deolika kulturformerna är olika väl accepterade i såväl grund- som gymnasieskolan. Musikenhar en stark ställning i svenskt kulturliv. Det finns här en vital ochbärkraftig tradition att bygga på genom den kommunala verksamhet.Den kommunala betydelse för musik- och kulturiivet i kanknappast överskattas. Det är angeläget att den kommunala fårmöjligheter att vidareutvecklas. Jag ser här två huvudsakligautvecklingsmöjligheter. För det första är det angeläget att den knyts närmare tillskolans musikundervisning. Av rapporterna från kulturprojekten kan man utläsaatt musiken bär upp eller är en del av många projekt. Det understryker behovetav en ökad samverkan mellan musik och andra kulturformer. Jag ser således somen andra utvecklingslinje att den kommunala utvecklas mot attutöver musik omfatta också t. ex. bildskapande och dans. Jagvill också understryka behovet av att en metodutveckling sker i musikskolanprecis som inom det allmänna skolväsendet. Det är t. ex. viktigt att prövaolika altemativa musikpedagogiska metoder. Såväl enskilda kommuner sommusikhögskolor och andra musikutbildningsanstalter bär här enligt min meningett ansvar. Dansenhör till de mest eftersatta områdena i skolans verksamhet. I kursplanerna omnämns dansen för del i ämnena musik och idrott. I redovisningarna från kulturprojekten har jag kunnat notera att intresset för dans är stort och växande i skolor och kommuner. Dansen som uttrycksmedel och konstart bör enligt min mening ges en plats i skolan av flera skäl. Dansen förtjänar för det första att uppmärksammas som en konstform i sig. Den är en konstform som behöver den breddade bas som en förankring i skolan skulle kunna ge. Dansen och rörelsen är vidare ett naturligt uttrycksmedel för barnet. Dansen utvecklar motoriken, den byg ger upp självkänslan och bidrar till personlighetsutvecklingen. Enligt min mening bör dansen därför liksom musiken kunna inrymmas i skolan. Härigenom kan dels alla elever få uppleva och utveckla dansen, dels kan den enskilde eleven få en möjlighet till fördjupning inom detta område. Av dessa anledningar har inom ramen för de medel regeringen disponerar 60 gjorts särskildasatsningar inom dansområdet. Många kommuner har bl. a. Prop. 1988/89:4 startatdansprojekt i skolan, mestadels på lågstadiet. Somett underlag för det fortsatta arbetet har låfit göra enenkätundersökning i kommunema om dansen i skolan. Av denna fram-_ går det att29 kommuner har dans inom musik- och dansskola, 18 kommuner harobligatorisk dansundervisning och 93 kommuner har ' dansundervisning videnstaka tillfällen (t. ex. under fria aktiviteter). Skolorna har i de flestafall tagit hjälp av danspedagoger som anfingen fungerat som självständigaledare eller som kompanjonlärare. Resultatenfrån dansprojekten är mycket intressanta och jag anser därför att densärskilda satsningen på dans inom ramen för kultur i skolan bör fortsätta.Förutom att dansen berikar skolans verksamhet så innebär införandet av dans iskolan att ett nytt arbetsfält introduceras för danspedagoger. Här bör man dockobservera att danspedagoger, inte (liksom för övrigt inte hellerandra kulturarbetare) är beredda att ta sig an skolan som arbetsfält. Enmetodutveckling bör därför ske parallellt med arbetet på att introducera danseni allt fler kommuner. har i detta avseende förklarat sig bereddatt se över hur utbildningen där skall kunna anpassas fill skolans behov.Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) utreder också denframtida inriktningen av utbildning. Väsentligt i sammanhangetär att det sker en geografisk spridning av dansverksamheten också utanförstorstadsområdena. 1 den fortsatta försöksverksamheten inom dansområdet börolika modeller prövas för hur en sådan geografisk spridning kan stimuleras. Film-och övriga bildmedier är ett annat område som det funnits anledning attsärskilt stimulera i kultur i skolan-arbetet. En omfattande försöksverksamhetmed filmkunskap och fortbildning av lärare har bedrivits i kommun avSvenska filminstitutet. På gmndval av denna försöksverksamhet har nufilminstitutet fått möjlighet att även i fortsättningen ha en fortbildnings-och rådgivningsverksamhet riktad bl. a. mot skolan. Som jag föreslagit i årets budgetproposifion(prop. 1987/88:100, bil. 10, s. 42) bör filminstitutet i fortsättningen hasärskilda medel för att kunna göra filmkulturella insatser bland barn ochungdomar. Massmediasamhälletkräver dock insatser på bred front. Därför har även Folkets HusföreningarnasRiksorganisation och Filmcentmm fått stöd för försöksverksamhet med visning avkvalitetsfilm för elever i samarbete med skolan. I ett antal kommuner bedrivsockså större projekt med inriktning mot film- och medieundervisning. Gemensamtför projekten med film och andra medier är erfarenheten att lärarna känner ettstarkt behov av fortbildning. Jag ser det som angeläget att detta behovbeaktas i läramtbild- ning, kompletteringsfortbildning och övrigfortbildning. Försöksverksamheterna har visat på behovet av handlednings- ochmetodmaterial på film-och mediaområdet. Kulturprojektenpå film- och bildområdet har en naturlig koppling till bildämnet i skolan. Bildämnet ger en grund för arbete med bild. SÖ:s och gemensamma akfion "Bildspråk i skolan" har haft somsyfte att öka intresset för bild- och mediafrågor. Även länsskolnämnderna har ägnat bildundervisningen ökad uppmärksamhet genom den särskilda 61 granskning som görs avundervisningen i de praktisk-estetiska ämnena. 1988/89:4 Genom dennagranskning och även i andra sammanhang har det framkommit att en undervisningi ämnet bild med ambitionen att nå de undervisningsmål som fastställts i t.ex. läroplanen för gmndskolan upplevs som svår för lärarna attgenomföra. Ettproblem som anförs från lärarhåll är att undervisningen ofta måste bedrivas ihelklass trots att bildämnet till sina arbetsformer naturligen är ett laborativtämne. Som jag tidigare nämnt måste resursfördelningen enligt min mening varaett kommunalt ansvar där utgångspunkten måste vara en bedömning utifrånelevernas behov. Som jag likaså tidigare anfört är det därvid angeläget attäven de praktisk-estetiska ämnenas behov av en god och stimulerande arbetsmiljöbeaktas vid den lokala resursfördelningen. Mot bakgrund av de problem somredovisats för undervisningen i bild framstår det som särskilt angeläget attskolledningen lokalt beaktar detta ämnes behov vid resursfördelningen. Jaghar tidigare antytt den intressanta utveckling inom bildområdet som påbörjatsgenom de s. k. kommunala bildskolorna. a. har i och Malmöhuslän startats försök med sådana. Erfarenheterna är goda. Elev- och lärarintressetär stort och från de länsskolnämnder som särskilt haft att granskaförsöksverksamhet inom bildområdet har man framfört värdet av kommunalabildskolor. Det är en för skolan stimulerande verksamhet som detöppnar möjligheter för professionella bildkonstnärer att föra in sittyrkeskunnande i skolan. Litteraturoch skapande litterär verksamhet är kanske den mest etablerade kulturformen iskolan. Den har ett eget utrymme i kursplanerna i svenska och särskildasatsningar i form av kulturprojekt har på ett naturligt sätt passats in iskolans ordinarie verksamhet. Det har dock visat sig att även inom dettaväletablerade område har stimulansmedlen till kultur i skolan inneburitmetodutveckling och nya verksamheter. Skrivarverkstä-der där eleverna självafår producera litterära texter har startats på många håll. Ofta har dåförfattare kunnat anlitas som kompanjonlärare eller på annat sätt. Efterfråganpå författare som kan komma ut till skolorna och berätta om sitt egetförfattarskap har också ökat starkt. Den levande kontakten med verksammaförfattare har utan tvivel stimulerat skolans undervisning om litteratur ochlitterära uttrycksmedel. Jaghar fidigare tagit initiafiv till att stärka litteraturens och svenskämnetsställning i skolan. Två ytterligare stadieveckotimmar på högstadiet somriksdagen beslöt om , ger tidsmässigt utrymme för eleverna att få ägnasig mer åt läsning av skönlitteratur. En ny kursplan i ämnet svenska kommerinom kort att fastställas av regeringen. 1 denna kommer såväl litteratur somfärdigheter att uttrycka sig i tal och skrift att få en tydlig markering. Ettviktigt led i strävan att förstärka svenskämnets betydelse utgörs av den statliga satsningen på klassiker för skolan. Enligt besliit (prop. 1984/85:141, KrU 21, rskr. 392) utgår t. o. m. /88 ett särskilt statligt stöd till en klassikerserie för skolan med eleverna i gmndskolans högstadium och gymnasieskolan som mål grupp. Böckerna ges ut i stora upplagor och till ett lågt pris i enlighet med 62 en modell som påregeringens uppdrag utarbetats av och Prop. därefter godkänts avregeringen. Denna modell innebär en utgivning av tio titlar under enfyraårsperiod. Den tryckta upplagan per titel varierar mellan 4000 och 18000exemplar. har i en särskild skrivelse meddelat att utgivningenkan fortsätta i mindre omfattning även under ett femte och sjätte år inomramen för fillgängliga medel tack vare uppkomna Somjag anfört i årets budgetproposition (prop. 1987/88:100, bil. 10, s. 479) anserjag att den uppnådda försäljningen vittnar om ett reellt behov iskolan av god skönlitteratur i attraktivt och hållbart utförande. Enligtuppgift hade ca 245 000 exemplar av de första tre årenstitlar tryckts. Föratt kunna ta ställning till en eventuell fortsättning av utgivningen efter detsjätte utgivningsåret ämnar jag i enlighet med vad som anförts i årets budgetpropositionge i uppdrag att tillsammans med berörda parter i god fid /91 redovisa erfarenheterna av utgivningen. Dramaharen stark anknytning till ämnet svenska. Dramaverksamheten har i mångaprojekt knutits samman med musik och har ofta skett i samarbete medteaterföreningar och teatergmpper. Drama har, särskilt på högstadiet och igymnasieskolan, ofta vuxit ut till större projekt där en stor del av skolanselever är engagerad och där ämnesvalet ofta inneburit att tid anslås även frånde samhällsorienterande ämnena. Dramapedagoger har med framgång knutits tillmånga verksamheter. Glädjande är att dramatiska uttrycksformer på sinahåll naturligt inlemmats i skolan som ett av dess arbetssätt och då berikatskolans undervisning. På andra håll har de varit nya inslag i skolan. Det är enkulturpolitisk ambition i många skolor att låta eleverna få se och upplevaprofessionell teater. När eleverna på detta sätt får såväl ta del av som självaanvända dramatiska uttryckssätt, är det en kvalitetshöjning både för skolansundervisning och för kulturområdet som sådant. Slöjdenär, som jag anförde i förra årets budgetproposition (prop. 1986/87:100, bil.10, s. 27), ett viktigt kulturbärande ämne både som förmedlare av äldre kultur-och hantverkstradifioner och som utgångspunkt för nyskapande verksamhet. Denegna ortens kultur och samverkan med hembygdsföreningar och museer har lyftsfram i många kulturprojekt. Jag vill påstå, med stöd av de rapporter somlämnats från länsskolnämnderna, att intresset för en utveckling inom områdenaslöjd, hantverk och hembygdskultur ökar. Även inom dessa områden har lärareupplevt behov av fortbildning för att rätt kunna utnyttja den kunskap och denkompetens som de lokala museerna och hembygdsföreningama besitter. Den utåtriktadeverksamheten vid museerna har påtagligt utvecklats . Statenskulturråd har under gett särskilda projektbidrag till museiarbetebland barn och ungdom. Även forskningsrådsnämnden har genom bidrag medverkat fillen utveckling av museernas populärvetenskapliga aktiviteter för skolbarn isamarbete med högskolorna. Enväxande medvetenhet kan också konstateras inom skolan för vad museerna har att erbjuda i fråga om material, kunskap och annan hjälp. ser det som värdefulltatt museernas betydelse för skolans arbete på detta Prop. Jagvill i detta sammanhang också erinra om de förslag som jag harredovisat i propositionen om kulturmiljövård (prop. 1987/88:104).Ett förverkligande av de mål för kulturmiljövården som där redovisas förutsätter enbred förankring i samhället. utgör en viktig grund förmedborgarnas förståelse för de värden som finns i den byggda och odlademiljön. Beträffandekultur i gymnasieskolan vill jag, efter samråd med utbildningsministern,erinra om den framlagda propositionen (1987/88:102) om utveckling avyrkesutbildningen i gymnasieskolan. Utbildningsministern har där betonatnödvändigheten av att undervisningen i karaktärsämnena för de yrkesinriktadelinjerna breddas och fördjupas genom ökade inslag av kultur, t. ex.kulturinslag som har anknytning till de aktuella yrkenas historia ochtraditioner. Ökat timtal föreslås för obligatoriskt tillval som - förutom matemafik,bild eller musik - också kan vara ett lokalt tillvalsämne. 1nämnda proposifion har utbildningsministern vidare föreslagit att de i dagtvååriga linjer som inte är direkt yrkesförberedande bör ses över. Bland dessalinjer ingår bl.a. musiklinjen och den estetisk-praktiska linjen. Jag räknarmed att översynsarbetet beträffande dessa linjer kommer att leda till att de iframtiden skall kunna ge en praktisk-estefisk utbildning med bredd ochkvalitet. Detär värt att understryka att det är skolledningens och lärarnas uppgift att påden egna skolan hävda kulturens ställning i enlighet med läroplanernasintentioner. Detta gäller i lika hög grad gymnasieskolan som . Jagär emellertid medveten om att det finns fler hinder att genomföra ämnesövergripandekulturprojekt i gymnasieskolan än i , framför allt på grund avämnessplittring och mångfalden studievägar. Inom vissa studievägar ochämnesområden finns också en större beredskap än inom andra att delta ikulturverksamhet. Av utvärderingen av projektarbetet med kultur i skolanframgår dock att satsningen har stimulerat gymnasieskolans arbete på det kulturellaområdet. Glädjande många projekt har bedrivits på de yrkesförberedandelinjerna, inte minst på vårdlinjen. Många uppslag och projekt som harredovisats tyder på att man med ett fillskott av relativt små medel har kunnatinitiera nya idéer eller bygga på en redan påbörjad verksamhet. Somjag har framhållit kräver en satsning på kultur i skolan aktivt stödfrån den lokala skolledningen och från skolstyrelsen. Kulturansvaret kan inteläggas enbart på engagerade elever och lärare. För att konkretisera demöjligheter som finns till kultur i gymnasieskolan räknar jag med att i annatsammanhang föreslå regeringen att uppdra åt SÖ att utarbeta ett servicematerialför kulturverksamheten i gymnasieskolan. Samarbeteoch planering Prop. Deförsta tre årens arbete med kultur i skolan har enligt min mening lagt en grundför att kulturarbetet i skolan skall bli ett permanent inslag och inte en engångsinsats.I den inledande fasen av kultur i skolan-arbetet har den absoluta merparten avmedlen gått till enskilda kulturprojekt. Inför nästa fas av arbetet ser jag detsom väsentligt att mer generellt och systematiskt föra ut initiativ och idéersom är förankrade i praktiskt vardagsarbete på enskilda skolor eller ikommuner. En betydande del av de fortsatta ansträngningarna bör inriktas påatt söka utveckla former för samarbete och metodisk planering på lokal ochregional nivå. Liksom när det gäller profilering inom olika kulturområden ärdet när det gäller samverkan och planering viktigt att pröva olika vägar. Medelmotsvarande vad som anslagits till kultur i skolan bör, enligt minmening, utgå även fortsättningsvis med den delvis ändrade inriktning som jaghar föreslagit: Dennuvarande satsningen på kultur i skolan har riktats direkt till enskilda skolor.Detta har gett elever och lärare en möjlighet att engagera sig i den lokalaverksamheten, vilket har varit av stor betydelse för utvecklingsarbetet. Direktiven införtilldelningen av medel har inneburit krav på att det i varje kommun skall vara gemensam beredning mellan skolstyrelse och kulturnämnd. A v rapporterna att döma har ett sådant samarbete över nämndgränserna varit tämligen ovanligt tidigare. Kulturarbetet i skolan har medverkat till att kommunerna uppmuntrats inventera och ta till vara befinfiiga resurser såväl inom skolan som inom det lokala kulturlivet. 1 kommuner där man upprättat en kulturpolitisk handlingsplan för barn och ungdom är det givetvis lättare att ha en samverkan mellan olika sektorer. Av synnerlig vikt för skolans del är självklart samverkan med kommunala insfitutioner som den kommunala , folkbiblioteket etc, men även det lokala föreningslivet och enskilda kulturarbetare är viktiga resur ser för skolan. I några kommuner har man byggt upp resurscenter för kulturverksamhet. I har man infört särskilda kulturråd för varje skola. Det är med stort intresse jag följer dessa verksamheter, men jag vill återigen markera att det inte är lämpligt att fastställa någonspeciell organisationsform. De lokala förutsättningarna är enligt min mening av avgörande betydelse för hur samordningen av resurser skall gå till. Erfa renheterna från försöksverksamheterna visar dock entydigt att framgången för kulturarbetet i skolan vilar på att det finns en kulturpolitisk medveten het i kommunen både på skolnivån med skolledningen sorn nyckelgrupp och på den kommunala beslutande nivån. Jag ser det som viktigt för att kulturarbetet i skolan skall få genomslag att kommunerna preciserar sina ambitioner vad gäller skola och kultur. Därför bör de frågor som rör skolans arbete med kultur tas in, dels i de lokala arbetsplaner som varje skola skall fastställa, dels i de skolplaner vilka jag tidigare (avsnitt 2.5) föreslagit att varje kommun skall anta. 5 1988/89. Den regionala nivån Prop. Ävenpå den regionala nivån har det under de år den särskilda kultursatsningenpågått framstått som allt tydligare att det är avgörande för kulturarbetet pålång sikt att det finns ett regionalt samråd och en metodisk planering. Länsskolnämndernahar tagit på sig ett mycket stort ansvar för kultursatsningarna i resp. län. Dehar i sitt arbete som fördelare av sfimu-lansmedlen och som granskare och utvärderareav projekten fått en nyckelroll. Det är naturligt att länsskolnämnderna ocksåär den instans som tar initiativ till skapandet av regionala samrådsgmpper fören inventering och samordning av resurser inom resp. län. Sådana samrådsgmpperfinns redan försöksvis i några län.