prop · GC03130 · 1988-12-31 00:00:00 — Skälenfor mitt förslag: En viktig uppgift för är enligt min meningatt sammanställa och utarbeta samt föra ut kunskapsunderlag till företrädareför verksamheten och till dem som lokalt, regionalt och centralt är ansvarigaför denna. a. av jämlikhets- ochsolidaritetsskäl är det angeläget att samhällets gemensamma resurser inom densociala sektom används så väl som möjligt. En viktig roll för socialstyrelsenär därför att förmedla kunskap om hur man når den högsta kvaliteten och denbästa effekten i olika avseenden med tillgängliga resurser. bördärför även i fortsättningen utveckla kunskapsunderlag rörande vårdens ochomsorgens innehåll, kvalitet och kostnader i förhållande till insattaresurser, till ledning såväl för dem som är verksamma inom hälso- och sjukvårdoch socialtjänst som för beslutsfattare i övrigt på olika nivåer. Flertalet kommuner ochsamtliga landsting har numera byggt upp en betydande egen kompetens när detgäller planering och utveckling av verksamheten. Situationen skiljer sighärvidlag betydligt från situationen för något decennium sedan. Behovet avplaneringsdokument riktade till den kommunala nivån är därför numera begränsatvad gäller frågor om organisation, stmktur och omfattning av verksamheten.Tyngdpunkten i planeringsverksamhet bör således förskjutasfrån att i första hand avse hjälp åt kommuner oeh landsting i det dagligaarbetet till att i högre grad ge underlag för beslut av riksdag och regeringoch för mer långsiktiga kommunala beslut. Kunskapsförmedlingen frånsocialstyrelsen bör därför i allt väsentligt koncentreras till sådana områdendär kommuner oeh landsting saknar egna utrednings- eller utvecklingsresursereller där frågoma är kommun-eller landstingsövergripande. Särskilt angelägna områdenför kunskapsutveckling och kunskapsförmedling är områden där det behövs enförnyelse eller omstmkturering av vården och omsorgema och där det samtidigtkrävs en avvägning mellan resultat/effekter och kostnader för en verksamhet.Arbetet med att förebygga ohälsa och sociala missförhållanden bör ocksåuppmärksammas. Ett viktigt område är även att konkretisera lagstiftningen genomatt utarbeta föreskrifter och allmänna råd. För de kommunala organ somär verksamma inom hälso- och sjukvård Prop. 1988/89:130 och socialtjänst liggerav naturliga skäl det huvudsakliga engagemanget på verkställighetsfrågor,löpande drift, ärendehantering och liknande. Dags-kraven medför ofta attutrymmet för att följa den aktuella utvecklingen på forskningsfronten ärbegränsat och att frågor av mer långsiktig karaktär kommer i skymundan.Socialstyrelsen bör därför anlägga ett mer långsiktigt perspektiv och medbeaktande av vad som sker intemationellt medverka till att ge kommuner ochlandsting handlingsberedskap för tänkbara förändringar och ge dem underlag föratt påverka utvecklingen i önskvärd riktning. Socialstyrelsenbör, i nära kontakt med lokala verksamheter och med forsknings- ochutbildningsinstitutioner såväl nationellt som intemationellt, analysera denlångsiktiga utvecklingen när det gäller innehåll i verksamheten ochmetodfrågor m. m. i relation till administrativa och samhällsekonomiskaförhållanden. bör stimulera forskning inom socialsektom samtaktivt verka för att resultat från för området angelägen forsknings- ochutvecklingsverksamhet vid universitet och högskolor m. m. sammanställs.Styrelsen bör även mer aktivt än engagera ledamötema i sittvetenskapliga råd i utredningar, både på det medicinska och det socialaområdet. Tillsocialstyrelsens uppgifter i fömyelsearbetet hör också att i samarbete medpolitiskt och professionellt verksamma föra ut aktuell kunskap, bedömningar avutvecklingstendenser samt goda exempel vad gäller metoder m. m. En viktig gmppmottagare av kunskapsunderlag är även högskolor ochgymnasieskolor som anordnar utbildning för vårdyrken oeh socialt inriktadeyrken. Inomsocialtjänstområdet disponerar regeringen medel för utvecklingsarbete somfördelas till olika försöks- och utvecklingsprojekt på ansökan av främstkommuner. medverkar i handläggningen av vissa av dessaprojektansökningar, men ansökningsärendena bereds till stor delinom och beslut fattas av regeringen. Jaganser att uppgiften att stimulera och följa utvecklingsarbete faller naturligtinom ramen för uppgifter som central myndighet. Enligt minuppfattning bör en väsentlig del av de särskilda medel för utvecklingsarbetesom disponeras av regeringen i stället föras över tillsocialstyrelsen. Regeringen bör i regleringsbrev eller genom särskildaregeringsbeslut ange den huvudsakliga inriktningen och prioriteradeområden för fördelning av medlen. I styrelsens uppgifter bör ingå att informeraom och följa upp hur medlen används samt att utvärdera verksamheten i ettstörre sammanhang. Denändring i fråga om handläggningen av utvecklingsmedel som jag här har förordatär det en uppgift för regeringen att besluta om. Mittförslag: skall på den centrala myndighetsnivån svara förexpertkunnandet inom socialsektom. Detta skall bl. a.kunna utnyttjas för att ta fram beslutsunderlag inför regeringensställningstaganden. Skälen för mitt förslag:Beslut om omfattning, inriktning oeh prioritering av olika verksamheter inom hälso-oeh sjukvården och har decentraliserats till kommuner ochlandsting. En viktig fömtsättning för decentraliseringen har varit utvecklingenmot stora oeh bärkraftiga kommuner. Staten har dock även om det direktaverksamhetsansvaret har decentraliserats till kommunala huvudmän ettövergripande ansvar för såväl hälso- och sjukvård som socialtjänst liksom ettövergripande ansvar för den samlade välfärdspolitiken och för samhällsekonomin. skall motdenna bakgmnd fungera som ett effektivt organ för att ta fram olikaexpertunderlag, som regeringen kan behöva för sina ställningstaganden.Styrelsen skall vidare medverka till att och regeringens intentionerförverkligas inom hälso- och sjukvården samt såsom dessaintentioner kommit till uttryck i författningar eller särskilda beslut. Som jag tidigare betonatär uppgiften för i första hand att följa och värdera kommunemasoch landstingens verksamhet för att för regeringen beskriva hur deverksamhetsmål som finns i lagstiftningen uppfylls, vilka problem som orsakarbrister i måluppfyllelsen samt hur effektiv verksamheten är. Socialstyrelsensroll bör således i huvudsak inriktas mot tillsyn, uppföljning och utvärdering,där sakkunskapen och kompetensen måste vara starkt markerad. Det betyder ocksåatt regelbundet och systematiskt till regeringen böravrapportera brister i måluppfyllelsen inom olika områden, effektivitets- ochproduktivitetsproblem samt eventuellt behov av reviderad lagstiftning ellerandra åtgärder. Uppgiften att utvärdera ivad mån nationellt angivna mål uppfyllts bör enligt min mening ges till andraorgan än dem till vilka har decentraliserat verksamhetsansvaret.Detta synsätt på arbetsuppgifter har lett till att kommun-och landstingsförbunden /89 är representeradei styrelse. Samma synsätt bör enligt min mening leda till attuppdrag från regeringen som rör förhållanden som kräver uppföljning,utvärdering och analys ges till i egenskap av expert- ochtillsynsmyndighet och inte, som ofta skett tidigare, till ochkommunförbunden gemensamt. Det är dock i många fall lämpligt att kommunförbundenlämnar synpunkter. En strävan bör vara attminska antalet mer eller mindre permanenta beredningar och delegationer som ärdirekt knutna till eller underställda . Ambitionen bör varaatt i ökad utsträckning tillgodose utredningsbehov genom att anlitasocialstyrelsen. parlamentariskaeller andra kommittéer vid behov kunna tillsättas även i Prop. 1988/89:130framtiden. Avgränsade utredningar som t.ex. innebär att se över en viss lagstiftningär som regel en uppgift av politisk karaktär, som därför bör hanteras påpolitisk nivå. Däremot är sådana uppgifter som att löpande följa och utvärderaolika delar av och hälso- och sjukvårdens verksamhet mer enuppgift för än för en parlamentarisk utredning. Enligtmin mening bör således i ökad utsträckning fylla enexpertfunktion i förhållande till regeringen. Den till regeringens hälso-ochsjukvårdsberedning knutna folkhälsogmppen behöver för att kunna initieralämpliga åtgärder underlag om hälsoutvecklingen i befolkningen, t. ex. i frågaom skillnader i hälsoläge mellan olika socioekonomiska gmpper, yrken ochgeografiska delar av landet. Regeringen behöver vidare underiag frånsocialstyrelsen för att bedöma effektiviteten i nuvarande statliga styrsystem,t. ex. olika statsbidragssystem och lagstiftningar. Som jag nämnt tidigarebehövs också kunskap om måluppfyllelse, resursanspråk och kostnader inom olikaverksamheter, sektorer och huvudmannaområden. Dessa underlag skall i förstahand initieras av själv inom ramen för det löpande arbetet, meninriktning och prioritering bör kunna diskuteras med företrädare förregeringskansliet för att få samstämmighet mellan socialstyrelsensmaterialinsamling och regeringens behov av beslutsunderlag. Närdet gäller analyser av olika verksamheters kostnader och resursutnyttjande ärsocialdepartementet nästan helt beroende av det underlag somintresseorganisationerna presenterar. Detta är inte tillfredsställande.Socialstyrelsen måste vidareutveckla sin kompetens när det gäller att kunnagöra olika kostnadsanalyser för behov. Socialstyrelsenskall, även med kort varsel, på regeringens begäran kunna ta fram underiag, t.ex. om socialbidragsutvecklingen eller missbmks-utvecklingen. Detsamma gällerutvecklingen t.ex. av effektiviteten och produktiviteten inom hälso- ochsjukvården, nya behandlingsmetoder, beredskapssituationen etc. Underlagetskall då kunna innefatta såväl sociala, etiska och medicinska expertbedömningarsom beskrivningar av ekonomiska konsekvenser. Denna uppgift fömtsätter enflexibel och anpassningsbar organisation med hög kompetens och ändamålsenligaarbetsformer. Resursema vid har ofta varit inplaneradeunder . Resursema har dessutom framför allt inom hälso- ochsjukvårdsavdelningen varit bundna av handläggning av författningsregleradeärenden. För att skall kunna fungera som expertorgan åt regeringenmåste styrelsen relativt snabbt kunna frigöra resurser för olika analyser ochbearbetningar. Detta kräver att det på finns ett visst mått avrörliga resurser i form av allmän utredarkompetens och medel för att kunna köpain adekvat expertis för tillfälliga och snabba insatser i de fall då vissakonkreta frågeställningar behöver belysas. Normgivningsrättenhar genom s.k. ramlagar inom bl.a. hälso- och sjukvårdens samt område till viss del förts över från riksda gen och regeringen till de centrala myndighetema eller till kommunema. och regeringens möjligheter att påverka föreskriftemas slutliga 14 innehåll har i motsvarandemån minskat. Såsom framhållits i prop. (1986/87:99) om ledning avden statliga förvaltningen är detta inget stort principiellt problem i defall lagar fylls ut genom kommunala beslut fattade i demokratisk ordning. Normgivningeni samhället kan visserligen inte i alla delar ske genombeslut i folkvalda församlingar, men den bör enligt propositionen alltid skeunder demokratisk kontroll. Socialstyrelsensarbete med att konkretisera och precisera innehållet i lagama bör ske medbeaktande av dessa uttalanden. Mot denna bakgmnd bör , i den månstyrelsen i sin uppföljning och utvärdering finner att förhållandena inom ettområde är otillfredsställande, t. ex. mot bakgmnd av kravet på en likvärdigbehandling i fråga om hälso- och sjukvård eller social service i landet,redovisa detta till regeringen för dess bedömning och ställningstagande. Ioch med att lagama inom socialsektom är ganska allmänt hållna fär de ibetydande utsträckning sitt slutliga innehåll genom kommunala eller landstingskommunalabeslut. har därför i sin roll som den högsta tillsyns- ochexpertmyndigheten inom hälso- och sjukvården samt en viktiguppgift i att genom föreskrifter och allmänna råd konkretisera och preciserarespektive lagomräden. Enligtsocialtjänstlagens bestämmelser skall till ledning förtillämpning och tolkning av lagen utfärda allmänna råd. Genom denna utformningav lagstiftningen inom har olika uppgifter som innefattar ocksåfrågor av delvis politisk karaktär kommit att läggas på . Somexempel kan nämnas uppgiften att konkretisera vad som är en skälig levnadsnivå.Denna utveckling ligger dock i linje med vad som angavs i propositionen omsocialtjänsten (prop. 1979/80:1) och med vad som varit avsikten med enmålinriktad lag för . arbete med attkonkretisera lagstiftningen måste dock ske i dess egenskap av expertmyndighetpå området, dvs. gmnda sig på sådana förhållanden som fakta, vetenskap ochbeprövad erfarenhet samt den praxis som domstolar och andra rättsvårdandemyndigheter har utformat. Riksdagenanger genom lagstiftningen inom den sociala sektom huvudsakligen de vägledandemålen för kommunemas och landstingens verksamhet. En på detta sätt mindre fastreglerad lagstiftning ger ökad frihet vid val av tillvägagångssätt och gör detmöjligt att ta stor hänsyn till vad den enskilde vill och behöver. Samtidigtfinns det då risker för standardskillnader mellan olika kommuner och landstingoch osäkerhet om skyldigheter och rättigheter för den enskilde. Här har enligtmin mening även i fortsättningen en viktig funktion att fyllanär det gäller att konkretisera och precisera lagstiftningen. Inomsocialtjänstområdet har enligt min uppfattning allmänna rådtillsammans med möjlighetema till överprövning i domstol motverkat att alltförstora standardskillnader uppstått mellan kommunema i landet. Utöveratt bevaka att och hälso- och sjukvården utövas i enlighet med lagstiftningens intentioner och sker i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet bör uppgift i egenskap av expert myndighet vara att även i andra avseenden främja en hög kvalitet, en god resursanvändning och en god tillgänglighet på dessa områden. uppgifterpä central nivå skall , som jag Prop. 1988/89:130 tidigare betonat,alltmer inriktas mot övergripande frågor där tillsyn, kunskapsförmedling ochkunskapsutveckling kommer att dominera. Individanknutna ärenden kommer attminska och huvudsakligen handläggas regionalt, även om tillsynsfunktionenframöver nödvändigtvis för med sig också sådana ärenden. Kvalitet ochflexibilitet krävs för att kunna uppnå de mål regering och riksdag anger försocialstyrelsen. Detta kräver att personalen har sådana kunskaper och sådanrörlighet att de kan utnyttjas i olika verksamheter på ett smidigt sätt. Socialstyrelsensuppgifter som nationellt utvärderings- och expertorgan fömtsätter attsocialstyrelsen kan agera flexibelt och bl. a. har tillgång till rörliga medelför att kunna upphandla expertis av olika slag. arbetardessutom inom samhällsområden där de offentliga insatsema ombesörjs avutpräglat professionella personalgmpper och där styrelsens egna insatser också fömtsätterett betydande mått av sådan professionali-tet. De mångskiftandearbetsuppgifterna, socialsektoms bredd samt den snabba utvecklingen inomområdet gör det dock omöjligt att i den fasta personalstyrkan inrymma en sådankompetens att expertkunnande finns inom alla områden. Ettklart uttalat behov finns således för att kunna knyta till sigexpertis av olika slag från såväl hälso- och sjukvården som ,från forskningen samt från olika andra områden såsom ekonomi, statistik,information m. m. Medden nya inriktningen av verksamhet och en klarare uppgifts-och ansvarsfördelning mellan styrelsen och omgivande myndigheter ökar kravetpå en väl fungerande informations- oeh statistikförsöij-ning. För atlsocialstyrelsen skall kunna fullgöra sina primära uppgifter med uppföljning ochutvärdering samt kunskapsutveckling och kunskapsförmedling fömtsätts attstyrelsen har tillgång till information i olika former. Enutredning har tillsatts om informationsstmkturen m. m. för hälso-och sjukvården(Dir. 1988:28). Inomsocialtjänsten finns ett motsvarande behov av att se över om den nuvarandestatistik- och informationsinsamlingen är ändamålsenlig och tillräcklig för bl.a. behov när det gäller att löpande kunna följa upp ochutvärdera olika verksamheter. Flera olika regeringsuppdrag har givitstill () att i samarbete med se överbl. a. statistiken över missbmkarvården och socialbidragsutgivningen för att inomdessa områden ge och bättre underiag.Regeringen har även i prop. (1987/88:176) om äldreomsorgen inför 90-taletaviserat ett uppdrag till att i samarbete med bl.a.statskontoret och SCB se över informationsförsöijningen inom samhälletsäldreomsorg. Ensamlad bedömning av dels statistik- och informationsbehovet, dels tillvägagångssättet rent metodmässigt behövs enligt min uppfattning även 16 inom socialtjänstområdetsom helhet för att skall kunna fördjupa och förbättra sinuppföljning inom området. Uppföljningen och utvärderingen av socialtjänstensolika delar bör samordnas för att kommunerna skall få goda möjligheter att påett enkelt sätt samla och lämna information. I stor utsträckning är ävensocialtjänstens olika verksamhetsgrenar integrerade delar av en sammanhållenverksamhet, vilket man bör ta hänsyn till vid t. ex. statistikinsamlingen. Min avsikt är att föreslåregeringen att ge i uppdrag att genomföra en samlad utredningkring informationsbehovet inom på statlig och nivå.Att denna information förbättras är en viktig fömtsättning för attsocialstyrelsen skall kunna utveckla sitt arbete med uppföljning ochutvärdering inom socialtjänstområdet. Styrelsen bör i detta arbete samråda medstat-kommunberedningen (C 1983:02). 3.1.3Myndighet för kontroll av läkemedel m. m. Min bedömning:Socialstyrelsens nuvarande läkemedelsavdelning bör ombildas till en friståendemyndighet för läkemedelskontroll m.m. Skälen för min bedömning:Frågorna kring läkemedelskontrollen intar en viss särställning inomsocialstyrelsen. Såväl uppgiftemas art och inriktning som finansieringen avverksamheten skiljer sig väsentligt från vad som gäller i övrigt försocialstyrelsens verksamhet. Behovet av kontakter och samarbetet i övrigtmellan läkemedelsavdelningen och övriga verket är enligt min mening inte av denkaraktären att de i sig motiverar ett bibehållande av läkemedelsavdelningeninom . I årets budgetproposition (prop.1988/89:100, bilaga 7) har redovisats att avsikten är att förelägga riksdagenen proposition om att ombilda till enfristående myndighet för läkemedelskontroll m.m. Regeringen har också den 19januari 1989 beslutat tillkalla en särskild arbetsgmpp med uppgift att lämnaförslag om den närmare utformningen av kontrollmyndighetens organisation samt iövrigt lämna förslag om andra åtgärder som kan erfordras för att inrätta myndigheten.Arbetsgmppen skall lämna föpslag till regeringen . Ett inrättande av ensärskild myndighet för kontroll av läkemedel m. m. skall enligt denuppgiftsfördelning som jag har tänkt mig inte medföra någon förändring när detgäller ansvar för den tillsyn av hälso- och sjukvården och avläkemedel i användning som skall ske enligt hälso- och sjukvårdslagen oehtillsynslagen. Den nya läkemedelsmyndigheten avses bli inrättad den 1 juli1990. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag till ensärskild proposition om att inrätta en fristående läkemedelsmyndighet. 2 1988/89. 1 saml Nr 130 3.1.4 Regional tillsynför hälso- och sjukvård samt tandvård Minbedömning: En regionalt lokaliserad tillsyn för hälso- och sjukvård samttandvård bör inrättas på högst sex orter i landet. För denna tillsyn bör finnastillgång till kvalificerad medicinsk, odontologisk och juridisk kompetens. Deregionala enheterna bör utgöra en del av . Skälenför min bedömning: Behovet av en utvidgad eller förstärkt tillsyn frånsocialstyrelsens sida inom hälso- och sjukvården generellt, men framför alltnär det gäller läkemedelsförskrivning, har framhållits av såväl ,, socialutskottet som regeringen. 1regeringens förnyelsepolitik för den offentliga förvaltningen framhålls behovav att de centrala ämbetsverken i allt högre grad inriktar sin verksamhet påuppföljning, utvärdering och andra övergripande frågor, medan uppgifter avdetalj- och mtinkaraktär och uppgifter som gäller enskilda i första hand börhandläggas på lokal eller möjligen regional nivå. Ett genomförande av dessariktlinjer på hälso- och sjukvårdens område innebär att en betydande del avsocialstyrelsens nuvarande uppgifter som rör legitimationer,vikariatsdispenser, beräkningar av tjänsteårsrätt, behörighetsärenden,tillståndsfrågor, anmälningsärenden och skrivelser från enskilda personer m.m.i största möjliga utsträckning bör överföras från centralaverk till annat organ, altemativt helt avvecklas. 1den analys som beredningsgmppen gjort av de skiftande arbetsuppgifter somsocialstyrelsen utför har beredningsgmppen funnit ytterst få somkan avvecklas helt utan att detta innebär risker för t. ex. patientsäkerheteneller ökande olikheter i vårdkvalitet, servicenivå m. m. mellan olikageografiska områden. Däremot finns det enligt beredningsgruppens meningfördelar med att överföra vissa av nuvarande mtinmässigauppgifter till andra statliga organ (se bilaga 3). Liksom beredningsgmppen kanjag konstatera att det saknas såväl kompetensmässiga somresursmässiga fömtsättningar för att överföra uppgifter inom hälso- ochsjukvårdens område till länsstyrelsema eller annan regional myndighet. Jaganser att bör förstärkas i syfte att förbättra och utöka socialstyrelsenstillsyn inom hälso- och sjukvården och tandvården samt för att uppnå en godhandläggning av de uppgifter av mtinkaraktär och ärenden rörande enskildapatienter som alltjämt bör åvila . får inte dettainkräkta på de huvuduppgifter för styrelsen som jag förordat. Därför börregionalt placerade tillsynsenheter inrättas vid för detillsynsfrågor m. m. som jag nu berört. Deras verksamhetsområde bör anslutatill sjukvårdsregionemas geografiska indelning och varje enhet börlokalmässigt placeras inom sitt område. Mycket talar för att de regionala enhetemadärför bör vara sex till antalet. Tillskapandetav regionala enheter för tillsyn inom hälso- och sjukvård samttandvård är en angelägen förändring för att få till stånden utveckling av roll och inriktning i enlighet med Prop.1988/89:130 vad jag sagt. Enligtmin mening bör regionala tillsynsenheter med tillgång till kvalificeradmedicinsk, odontologisk och juridisk kompetens bli ett betydelsefullttillskott när det gäller att intensifiera tillsynsverksamheten inom hälso- ochsjukvården och tandvården. Sådana tillsynsenheter bidrar vidare till attsocialstyrelsens verksamhet centralt kan koncentreras kring uppföljning ochkunskapsutveckling. Enviktig del av de regionala enhetemas uppgifter bör vara tillsynen över denvård, som har enskild huvudman. En annan uppgift bör vara att mer aktivtbedriva tillsyn enligt stadgan om enskilda vårdhem när det gäller sådana enskildavårdhem som i huvudsak bedriver hälso- och sjukvård. De regionala tillsynsenhetemabör enligt min uppfattning även ha det primära ansvaret för handläggning avpatientärenden och anmälningsärenden inom hälso- och sjukvården. Jag fömtsätterockså att dessa till-: synsenheter nära samarbetar med länsstyrelsema inom sinarespektive områden. Dennya smittskyddslag (1988:1472) som träder i kraft innebär nyauppgifter för . ges således möjlighet att meddelade förelägganden, t. ex. vitesföreläggande, och förbud som krävs för att lagenskall efterlevas. ges också rätt att inspekterasmittskyddsverksamhet som bedrivs av smittskyddsläkare, miljö- ochhälsoskyddsnämnder och hälso- och sjukvårdspersonal. ges rättatt begära biträde av polismyndighet i den mån det behövs förtillsynsverksamheten. Enligt min uppfattning bör dessa uppgifter i första handutföras genom de regionala tillsynsenhetema. Enhetemabör enligt min uppfattning även kunna svara för tillsyn av förskrivning avläkemedel i syfte att uppmärksamma och förhindra missbmk. Vidare bör de följasjukvårdsorganisationens utveckling och verka för att hälso- och sjukvården ochtandvården inom respektive region utvecklas i enlighet med statsmaktemasvärdpolitiska ställningstaganden. Socialstyrelsenstillsynsenheter inom hälso- och sjukvården bör enligt min uppfattning förläggastill sex orter i landet.