prop · GC039 · 1988-12-31 00:00:00 — Detta talar för att det alltid börfinnas en ställföreträdare med uppgift att företräda delägarna i frågor som rörfastigheten. Kommitténs förslag i detta hänseende har inte kritiserats avremissinstanserna och jagansluter mig till förslaget i stort. Den av kommittén valda benämningenhuvudägare bör dock undvikas. Enligt min mening är ställföreträdare enlämpligare benämning. Närdet gäller ställföreträdarens roll är det i huvudsak tre frågor som är avsärskild betydelse. Den första frågan gäller vilken behörighet att utåt företrädadelägarkretsen som ställföreträdaren skall ha. Den andra frågan gäller hurställföreträdaren skall utses i olika fall. Den tredje frågan gäller hur beslutskall fattas inom delägarkretsen. Till de båda sistnämnda frågorna återkommerjag i de följande avsnitten. I frågan omställföreträdarens behörighet att utåt företräda delägarkretsen innebärkommitténs torslag i sak att ställföreträdaren med bindande verkan fördelägarna skall kunna vidta alla slags rättshandlingar i angelägenheter somrör fastigheten. Endast vid överlåtelse, pantsättning, upplåtelse av vissa nyttjanderätterm. m. skall enligt kommitténs förslag fordras att ställföreträdaren företerfullmakt från övriga delägare. Enligtmin mening är det av värde att ställföreträdaren på detta sätt får en starkställning. Han får därigenom ett slags legal fullmakt att företräda delägarna iförhållande till myndigheter och utomstående enskilda personer. Inte minst ärdet av betydelse att myndighetsförelägganden av olika slag som riktar sig tillalla delägare behöver delges endast med ställföreträdaren. Ställföreträdarenbör dock inte ha en oinskränkt behörighet att företräda delägarkretsen.Undantag bör gälla för vissa viktigare rättshandlingar, såsom försäljningeller pantsättning av fastigheten. I dessa fall bör ställföreträdaren kunnaföreträda delägarkretsen endast med stöd av fullmakt från samtliga delägare.Hur gränsen mellan dessa och andra rättshandlingar bör dras hänger i viss månsamman med hur beslutsfattandet inom delägarkretsen skall gå till. Jagåterkommer därför till frågan i avsnitt 2.4.3. Mitt förslag:Ställföreträdaren skall utses av fastighetens delägare. Om delägarna inte utsernågon ställföreträdare, kan en sådan förordnas av domstolen efter anmälan avdelägare eller myndighet. Uppgifterom ställföreträdaren antecknas ifastighetsboken/inskrivningsregistret. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida attkommittéförslaget innebär att endast delägare skall kunna vara ställföreträdare. Remissinstanserna:Kommitténs förslag godtas allmänt. Skälen för mitt förslag: Detbör ankomrria på delägarna att själva utse ställföreträdare. Frågan äremellertid om endast delägare skall kunna utses till ställföreträdare. Jag serför egen del inga sakliga skäl för en sådan begränsning. Tvärtom kan denförorsaka problem i praktiken, exempelvis om delägarna är underårigaeller av annan anledning saknar rättshand- Prop. lingsförmåga eller avpraktiska skäl är förhindrade att delta i förvaltning- 1988/89:9 en. kandet också föreligga blockeringar rfiellan olika ägargrupper. Enligtsamäganderättslagen finns det i sådana situation en möjlighet att få en god manförordnad. Om ställföreträdaren kan hämtas utanför delägarkretsen tillskapasen möjlighet att lösa blockeringen utan att gå omvägen över god man. Jagförordar därför att även andra än delägare skall kunna utses tillställföreträdare. Med denna lösning bör bestämmelsen i samäganderättslagen omgod man inte gälla i fall då ställföreträdare skall finnas. Detkan tänkas att delägarna underlåter att utse ställföreträdare. mån denna underlåtenhet kan utgöra ett hinder för berörda myndigheter ideras verksamhet bör det vara möjligt att i särskild ordning förordna enställföreträdare. En sådan möjlighet bör också föreligga, om den som utsetts tillställföreträdare har avlidit och delägarna inte utser en ny ställföreträdare.Jag föreslår därför att tingsrätten efter anmälan av myndighet skall utse enställföreträdare i dessa fall. Även en delägare som inte kan få övriga delägareatt medverka till att en ställföreträdare utses bör kunna vända sig tilltingsrätten för att få en sådan förordnad. Närtingsrätten förordnar en ställföreträdare bör förordnandet gälla tills vidare.Tingsrätten bör inte vara bunden att utse någon av delägarna till ställföreträdare,även om detta kan vara lämpligt. Vid val av ställföreträdare bördock tingsrätten särskilt beakta att den som utses har lämpliga kvalifikationerför uppdraget. Vad som krävs i det enskilda fallet måste bedömas mot bakgrundav hur omfattande förvaltningsuppgifter som är att vänta. Den myndighet sompåkallar att ställföreträdare förordnas bör i detta avseende kunna lämnavärdefulla upplysningar. Även delägarnas synpunkter bör beaktas. Jag vill härockså framhålla att det kan vara av särskild betydelse attställföreträdaren är bosatt på orten eller har god kännedorn om de lokalaförhållandena. Densom av delägarna är utsedd till ställföreträdare men som vill slippa uppdragetbör kunna vända sig till tingsrätten och begära att ny ställföreträdare utses.Däremot bör denna möjlighet inte stå till buds för att lösa intressekonfliktermellan delägargrupper eller mellan delägargrupper och ställföreträdaren. Om detfinns en av rätten förordnad ställföreträdare, skall rätten således inte medentledigande av denne förordna en ny ställföreträdare i annat fall än dåställföreträdaren själv begär sitt entledigande. Delägarna kan fåställföreträdaren utbytt endast om de beslutar att han skall entledigas ochersättas av en annan person. anser jag att uppgifter om ställföreträdaren bör antecknas ifastighetsboken/inskrivningsregistret. Såväl myndigheter som tredje man får påså sätt tillgång till uppgiften. Detta bör högst väsentligt underlättakontakterna med ägarna till de samägda jordbruksfastigheterna.Ställföreträdarens uppdrag bör bestå till dess att en ny ställföreträdare haranmälts till inskrivningsmyndigheten. En annan sak är att delägarna kanomedelbart beröva ställföreträdaren dennes befogenheter. Mittforslag: Samstämmighet mellan delägarna erfordras för beslut i frågor somgäller försäljning eller pantsättning av fastigheten eller upplåtelse avlångvariga eller besittningsskyddade rättigheter i fastigheten. För beslut iövriga frågor är det tillräckligt med enkel majoritet. I dessa fall skyddasminoritetens berättigade intressen av särskilda regler. Kommitténs förslag:Ställföreträdaren skall ha en exklusiv beslutanderätt i sådanaförvaltningsangelägenheter som enligt lag eller annan författning åligger en ägareav jordbruksfastighet. I fråga om överlåtelse, pantsättning samt upplåtelse avrätt i fastigheten än skall krävas enighet mellandelägarna. Beslut i övriga frågor som rör fastigheten skall fattas genomomröstning. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser godtar kommitténs förslag. Från vissa håll påpekasdock att gränsdragningen mellan de olika fallen kan bli svår. Vidare påpekasatt även rättighetsupplåtelser än med hänsyn tillreglerna om besittningsskydd kan binda delägarna för avsevärd tid. Skälen för mitt förslag:En allvarlig olägenhet med samäganderätten som förvaltningsform är att delägarkretsenmed nu gällande regler i samäganderättslagen i allmänhet måste vara eniga omde förvaltningsåtgärder som skall vidtas. Om delägarna är oeniga eller om någonav dem är passiv, blir hela delägarkretsen beslutsoförmögen ochhandlingsförlamad. Ett sätt att råda bot påde nu angivna olägenheterna skulle kunna vara att, som kommittén har föreslagitbeträffande vissa slags förvaltningsåtgärder, överföra beslutanderätten tillställföreträdaren. Den av kommittén föreslagna regeln kan dock enligt minmening komma att vålla problem vid den praktiska tillämpningen. Härtill kommeratt den handlingskraft hos ställföreträdaren som kommittén har eftersträvatdelvis blir skenbar. Ställföreträdarens ställning och handlingsutrymme blirnämligen ytterst beroende av delägarens inställning till honom och hansåtgärder. Även om han tilläggs en exklusiv beslutanderätt enligt lag i vissafrågor på det sätt kommittén har föreslagit, kan han i längden inte utöva dennabeslutanderätt i strid mot en majoritet av delägarkretsen. Sker detta i frågorav betydelse eller mer frekvent, kommer ställföreträdaren att förlora sittuppdrag. Mot bakgrund av detanförda anser jag att det inte är lämpligt att ställföreträdaren skall ta överbeslutanderätten när det gäller fastighetens förvaltning. En bättre ordning äratt ställföreträdarens uppgift blir att handha den löpande förvaltningen enligtde riktlinjer och anvisningar som delägarna meddelar. Även om det alltså inte ärändamålsenligt att överföra beslutanderätten i vissa frågor tillställföreträdaren, är det inte rimligt att en av flera delägare skallkunna förhindra en förvaltningsåtgärd som förespråkas av en majoritet avdelägarna. Jag kan inte finna att det föreligger något principiellt hinder motatt den nuvarande ordningen med krav på sam- Prop. stämmighet vid alla beslutersätts med en regel om majoritetsbeslut. Avgö- 1988/89:9 rande för att enordning med majoritetsbeslut inte skall leda till obilliga resultat äremellertid att ett rimligt minoritetsskydd kan säkerställas. En regel ommajoritetsbeslut bör med hänsyn härtill, som kommittén har föreslagit, integälla i vissa viktigare frågor. Jagdelar kommitténs uppfattning att det för beslut om överlåtelse och pantsättningav fastigheten, på samma sätt som , bör krävas enighet blanddelägarna. Detta är åtgärder med så vittgående ekonomiska konsekvenser för alladelägarna att de bör avgöras gemensamt. Ävennär det gäller upplåtelse av nyttjanderätt och andra rättigheter i fastighetenhar jag i princip samma inställning som kommittén. Som har framhållits av fleraremissinstanser kan man dock ifrågasätta den metod som kommittén valt, nämligenatt knyta kravet på samstämmighet enbart till upplåtelsetiden. Även nyttjanderättsupplåtelsersom avser än kan till följd av bestämmelser ombesittningsskydd binda delägarna . Av de upplåtelseformersom här är av intresse gäller detta redan enligt lag beträffande bl. a. avtalom jordbruksarrende. Härtill kommer att förlängningsrätt vid andrarättighetsupplåtelser kan följa av överenskommelse mellan parterna. Med hänsyntill vad jag nu anfört föreslår jag att kravet på samstämmighet vid upplåtelseskall begränsas till fall då upplåtelsen gäller än och dåupplåtelsen genom lag eller bestämmelse i avtalet kan bli föremål förförlängning. Samstämmighet bör också krävas vid upplåtelser på någons livstid. Meddenna lösning beträffande beslut om upplåtelse av nyttjanderätt och andrarättigheter finns det inte anledning att, som kommittén har föreslagit,föreskriva särskilda beslutsregler för medgivande enligt anläggningslagen och ledningsrättslagen. Omman inför regler som innebär att en majoritet av delägarna kan fatta beslut medbindande verkan för minoriteten är det givetvis av stor betydelse förminoriteten att kunna upplösa samägandet genom att påkalla försäljning avegendomen. En sådan rätt gäller enligt 6 § samäganderättslagen.Den bestämmelsen är emellertid dispositiv, dvs. den kan sättas ur spel genom enöverenskommelse mellan delägarna. För att inte en minoritet av delägarna skallkunna försättas i ett ogynnsamt läge anser jag att det i den nya lagen börföras in en tvingande bestämmelse om rätt för delägare att begära egendomensförsäljning. Detbehövs också andra regler om minoritetsskydd. Jag återkommer till dem ispecialmotiveringen. Mittförslag: Vid omröstning räknas varje delägares röstetal efter hans andel ifastigheten. Vid lika röstetal har ställföreträdaren utslagsröst utom vid valav ställföreträdare, då avgör. Varje delägare kan rösta skriftligeneller muntligen. Samtliga delägare skall ges tillfälle att delta i röstningen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Därutöver föreslår kommittén merautförliga reglerom formerna för skriftlig omröstning och om delägarsammanträde. Remissinstanserna:Godtar kommitténs förslag. Skälenför mitt förslag: Av den statistik kommittén presenterat framgår att det ärförhållandevis ovanligt att en större krets gemensamt äger en jordbruksfastighet.Vanligen är det färre än tio delägare. Detta talar för att det i de flesta fallgår att fastställa en majoritetslinje förhållandevis enkelt och utan formellaomröstningar. En ordning där beslutanderätten enligt lag tillkommer majoritetenfordrar visserligen regler som anvisar hur beslutsfattandet skall gå till.Enligt min mening bör dock sådana förfaranderegler präglas av största möjligaenkelhet. Ettbeslut genom omröstning skall kunna fattas vid ett sammanträde, till vilketalla delägare kallats, eller genom ett skriftligt förfarande eller genom enkombination av dessa förfaranden. Även det skriftliga förfarandet måstesjälvfallet omfatta samtliga delägare. Jag anser inte att det är nödvändigtatt i lag reglera formerna för kallelse till ett sammanträde eller hur detskriftliga omröstningsförfarandet bör gå till. Jag föreslår därför inte någonannan anvisning än att alla delägare skall få skälig tid på sig att ta ställningtill det eller de förslag som omröstningen gäller; Detingår i ställföreträdarens uppgift att svara för den löpande förvaltningen.Det är också i första hand ställföreträdaren som har behov av att få mandat ochhandlingsutrymme faststälh. Initiativet till omröstning torde därför vanligenkomma från honom. Ingenting hindrar emellertid att en delägare själv tar sådantinitiativ. Jag finner det dock överflödigt att i detta fall uppställa särskildaregler att omröstning skall ske om en minoritet påkallar detta. och remissinstanserna anser jag att en delägares röstetal vidomröstning skall beräknas efter hans andel i fastigheten. Som majoritetsbeslut börgälla den mening som har fått det högsta röstetalet. En delägare bör nämligeninte kunna blockera samägarkrétsens beslutsförmåga genom att undandra sig enomröstning. Beslutet bör vara bindande för samtliga delägare, oavsett om dedeltagit i omröstningen eller inte. I likhet med kommittén föreslår jag att vidlika röstetal beslutar ställföreträdaren. Detta gäller dock inte vid val avställföreträdare, då får avgöra. Ensärskild fråga är om omröstningsreglerna som kommittén föreslagit skall varadispositiva. Delägarna i en samägd jordbruksfastighet skulle med kommitténsförslag själva kunna komma överens om en annan ordning för beslutsfattandet.Detta urholkar, som kommittén själv konstate- rat,eflfektiviteten i de nya lagreglerna i fall då delägarna avtalar att beslut endastkan fattas samfällt. För att mildra denna effekt har kommittén föreslagit attavtal om avvikelse från lagens bestämmelser gäller endast åt gången. På denna punkt delar jaginte kommitténs bedömning. Enligt min mening är det angeläget att enhetligaomröstningsregler gäller i alla fall av samägande av jordbruksfastighet.Delägarna bör således inte kunna avtala att samstämmighet krävs i andra frågorän som anges i lagen. Jag förordar därför att omröstningsreglerna i lagen görstvingande. Däremot finns det inget hinder att delägarna träffar avtal om depraktiska detaljerna i själva omröstningsförfarandet. Snarare är det önskvärtatt ett sådant avtal träffas. 1988/89: 2.5 Förvärvsprövning vid förvärv genom testamente? Min bedömning:Förvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen skall lika litet som för närvarandekrävas vid förvärv av jordbruksfastighet genom testamente. Kommitténsbedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Detstora flertalet remissinstanser delar kommitténs uppfattning. , lantarbetareförbundet och i anser dock attförvärvsprövning bör ske även vid testamen-, tariska förvärv avjordbruksfastighet. Skälenför min bedömning: Till att börja med vill jag betona att sådana förvärv avjordbruksfastighet som grundar sig på testamentariska förordnanden är mycketfå. De kan uppskattas till ungefär en procent av samtliga förvärv. Det börvidare beaktas att nästan hälften av alla testamentariska förordnanden som rörjordbruksfastighet avser make eller testators av-komling, dvs. personer somenligt gällande lagstiftning inte omfattas av-prövningen enligtjordförvärvslagen och som inte heller i fortsättningen bör göra detta. Enreglering av de testamentariska förvärven skulle därför få en mycket begränsadpraktiskt betydelse. Dessutom framgår det av betänkandet att de fall av testamentariskaförvärv som kan misstänkas vara rena kringgåenden är mycket få och iförhållande till samtliga förvärv närmast försumbara. Enreglering av de testamentariska förvärven skulle innebära en betydandeinskränkning i enskildas rätt att genom testamente fritt förfoga över sinegendom. Vidare uppkommer frågan i vilken utsträckning och på vilket sätt en testamentstagaresom vägras förvärvstillstånd bör gottgöras för det värde som har tillerkäntshonom genom testamentet. Dessa frågor reser lagstiftningsproblem av inte heltokomplicerad natur. En reglering kan inte heller inskränkas till förordnandensom avser själva äganderätten till en jordbruksfastighet. För att begränsamöjligheterna att kringgå lagstiftningen måste regleringen även innefatta nyttjanderättsförordnanden.Sammantaget innebär detta att relativt omfattande lagstiftningsåtgärder skullekrävas. Mot bakgrund av detanförda är jag inte beredd att Prop. föreslå någon ändring ijordförvärvslagen när det gäller förvärv genom 1988/89:9 testamente. 2.6 Åtgärder mot kringgående av jordförvärvslagen genomförvärv av dödsboandel Mittförslag: Tillstånd enligt jordförvärvslagen skall krävas i fall då någon genomköp, byte eller gåva förvärvar ett dödsbo som äger jordbruksfastighet eller dånågon, som genom köp, byte eller gåva har förvärvat en andel i ett sådantdödsbo och inte på annan grund är delägare i boet, tillskiftas fastigheteneller del därav. Kommitténsförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Så gott som alla har tillstyrkt kommittéförslaget. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande rätt är det möjligt att förvärva ett dödsboeller en andel i dödsboet genom köp, byte eller gåva. Genom förvärvet blirförvärvaren delägare i boet också i fall då han har saknat arvsrätt efter dendöde. Högstadomstolen har i ett fall, där dödsboets enda tillgång utgjordes av enjordbruksfastighet och där andelsförvärven och skiftet företogs i ett sammanhang,funnit att överlåtelsen inte kunde anses avse andel i dödsboet utan ifastigheten (NJA 1966 s. 66). Emellertid finns andra domstolsavgöranden därförvärv av dödsboandel har accepterats i nu diskuterat avseende när boet,utöver fastighetsinnehavet, har innehållit annan egendom och förvärvet intehar sammanfallit med skiftet. Eftersom förvärvet i dessa fall inte har ansettsgälla själva fastigheten aktualiseras inte något krav på tillstånd tillförvärvet enligt jordförvärvslagen. Denosäkerhet beträffande jordförvärvslagens räckvidd som här föreligger börundanröjas. Detta bör ske genom att tillstånd enligt jordförvärvslagen skallfordras i fall då någon genom köp, byte eller gåva har förvärvat ett dödsbo somäger jordbruksfastighet eller då någon, som genom köp, byte eller gåva harförvärvat en andel i ett sådant dödsbo och inte på annan grund är delägare iboet, tillskiftas fastigheten eller del därav. 2.7 Förvärvsprövning vid förvärv av andel ijordbruksfastigheter Mittförslag: I jordförvärvslagen införs en möjlighet för prövningsmyndigheten attvägra förvärvstillstånd vid förvärv av andel i jordbruksfastighet, omägarförhållandena genom förvärvet skulle bli sådana att de kan antas försvåraett rationellt utnyttjande av fastigheten. Kommitténhar inte behandlat denna fråga. Skälenför mitt förslag: Med det förslag om en särskild lag om förvalt- 1988/89:9 ningav samägda jordbruksfastigheter som jag har förordat i detta lagstiftningsärendekommer de problem som är förenade med samägandet att minska. Vilka dessaproblem är har jag berört tidigare (avsnitt 2.1). Den föreslagna lagen hindrardock inte att samägande uppkommer genom andelsförvärv. Dentidigare nämnda strukturutredningen föreslog att alla andelsförvärv genom köp,byte eller gåva skulle prövas enligt jordförvärvslagen. Utredningen föreslogvidare att det i jordförvärvslagen skulle införas en bestämmelse om attförvärvstillstånd skulle få vägras, om förvärvet inte innebar att förvärvarensjälv eller tillsammans med make eller maka blev ensam ägare tilltaxeringsenheten (SOU 1983:71). Vid remissbehandlingen av strukturutredningensförslag tillstyrkte flertalet av remissinstanserna förslaget. () och () ansågemellertid att förslaget gick alltför långt. Somjag tidigare anfört är jag inte beredd att i detta lagstiftningsärende gålängre när det gäller åtgärder för att påverka samägandet av jordbruksfastigheterän dem jag har diskuterat. Jag är således inte beredd att föreslå entillståndsprövning av den omfattning som strukturutredningen föreslagit. Enligtmin mening bör det dock finnas en möjlighet enligt jordförvärvslagen att ivissa fall vägra tillstånd till förvärv av en andel i jordbruksfastighet.Tillstånd bör kunna vägras, om den ägarsplittring som uppkommer genom förvärvetkan komma att försvåra ett effektivt och ändamålsenligt utnyttjande avfastigheten. Jag förordar alltså att en regel av den innebörden förs in ijordförvärvslagen. Deförslag som jag lägger fram i detta lagstiftningsärende innebär på väsentligapunkter förenklingar i förhållande till kommitténs förslag. Förenklingarnatorde innebära att kostnader för tillsynsverksamheten blir avsevärt lägre änmed kommitténs förslag. Detsaknas statistiska uppgifter om hur många av de tillkommande dödsbonasom innehar jordbruksfastighet. Med utgångspunkt i det totala antaletjordbruksfastigheter och dödstalet för landet kan det dock antas att det rörsig om mellan 3 000 och 4 000 fall . Detnya åliggandet för tingsrätterna att i samband med inregistrering av bouppteckningsom upptar jordbruksfastighet underrätta tillsynsmyndigheterna (se avsnitt2.2.2) är så ringa att särskilda medel härför inte behöver beräknas. Detsammagäller beträflFande tingsrätternas skyldighet att underrätta tillsynsmyndigheternaom anstånd med avvecklingen (avsnitt 2.2.1). Vissa studier tyder på attnärmare av alla dödsbon redan nu frivilligt avvecklar sitt innehav av jordbruksfastighet inom en femårsperi od från dödsfallet. Det kan antas att siffran kommer att bli ännu högre redan genom vetskapen om att det i fortsättningen kommer att föreligga en skyldighet att avveckla fastighetsinnehavet. Endast i ett mindre antal fall " torde direkta ingripandenav tillsynsmyndigheterna bli nödvändiga för att Prop. dödsbon, som tillkommersedan den nya lagen har trätt i kraft, skall 1988/89:9 avveckla sitt innehavav jordbruksfastigheter inom föreskriven tid. Någonsystematisk kontroll av att de dödsbon som vid lagens ikraftträdande inneharjordbruksfastigheter avvecklar innehavet i föreskriven tid är knappastnödvändig (se avsnitt 2.2.3). Tillsynsmyndigheterna bör ingripa främst när depå ett eller annat sätt får kännedom om missförhållanden i särskilda fall. Somframgår av vad jag nu anfört räknar jag med att tillsynsmyndigheternas nyaarbetsuppgifter blir av begränsad omfattning. De bör kunna lösas medoförändrade resurser. I sammanhanget bör också framhållas de lättnader i denlöpande verksamheten som bör följa av den nya lagstiftningen. Jag syftar dåinte endast på att antalet dödsboägda jordbruksfastigheter väsentligen kommeratt minska utan också på den effekt som de nya reglerna om delgivning (seavsnitt 2.3) och de nya reglerna om förvaltning av samägda fastigheter (seavsnitt 2.4) bör ge. Visardet sig, när den första avvecklingsperioden löpt ut, att dödsbon frivilligtavvecklar sitt innehav av jordbruksfastigheter i väsentligt mindre utsträckningän som här har förutsatts, får frågan om förstärkning av tillsynsmyndigheternasresurser övervägas på nytt. Ställföreträdareför samägda fastigheter skall antecknas i fastighetsboken/inskrivningsregistret(se avsnitt 2.4.1). Vid lagens ikraftträdande bör sådan anteckning bli aktuelli omkring 25.000 fall.