prop · GC0378 · 1988-12-31 00:00:00 — Närvarande;statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , R. , , , , ,, , , , Lagrådsremiss om högsta domstolen och rättsbildningen År1977 tillkallades en kommitté för att se över reglerna för rättegången vid deallmänna domstolarna. Kommittén antog namnet rättegångsutredningen. Uppdragettog enligt de urspmngliga direktiven (Dir. 1977:10) främst sikte på rättegångenvid tingsrätterna. Det utvidgades genom till-läggsdirektiv (Dir. 1981:47) tillandra frågor, bl.a. rörande hovrättema och högsta domstolen. Utredningen (Ledamöter;Landshövdingen , ordförande, chefsrådmannen ,överåklagaren , advokaten , kuratorn och lant-mästarenLennart .) avlämnade efter flera deibetänkanden sitt slutbetänkande ijuni 1987. En särskild utredare har på regeringens uppdrag därefter övervägtvissa återstående frågor som omfattades av utredningens direktiv. Jagavser nu att ta upp de frågor som utredningen behandlat i sitt delbetänkande (SOU1986:1) och rättsbildningen. Betänkandet har remissbehandlats. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels utredningens sammanfattning av sittbetänkande som bilaga 1, dels utredningens förfatlningsförslag som bilaga 2 ochdels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3. En sammanställning avremissyttrandena har gjorts inom och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (Dnr 438 86). Idetta ärende behandlar jag också en framställning från regeringsrätten (Dnr 87-1705). Jag återkommer till denna i anslutning till att jag tar upp vissafrågor om sammansättningen i högsta domstolen (avsnitt 2.7.6). 2 1988/89. 1 saml Nr 78 2 Allmänmotivering Prop. 2.1 Allmänna synpunkter och utgångspunkterna för en reform Högstadomstolen (HD) är den högsta allmänna domstolen i landet. Den består sedannågra år regelmässigt av 25 justitieråd som är indelade för tjänstgöring på treolika avdelningar eller i lagrådet. HDprövar som sista instans mål som överklagas från hovrätt. Dessutom prövar HDansökningar om resning och återställande av försutten tid, om de gällerhovrättsavgöranden, samt besvär över domvilla. fungerar HD som förstainstans. Det gäller mål i vilka talan förs mot högre domare m.fl. om ansvar ochskadestånd. Vidare kan en del beslut av överklagas tillHD. HD avger också yttrande till regeringen i nådeärenden och ärenden angåendeutlämning för brott. Möjligheternaatt få ett hovrättsavgörande överprövat av HD är på olika sätt begränsade.Vissa avgöranden av hovrätt får överhuvudtaget inte överklagas och beträffandede flesta övriga avgöranden gäller regler om prövningstillstånd. Dessa innebäratt ett mål kan komma under HD:s prövning endast om HD ger tillstånd till det.Sådant tillstånd kan meddelas om det är av vikt för ledningen avrättstillämpningen att talan prövas av HD, prejudikatdispens, eller om detföreligger synnerliga skäl till sådan prövning, såsom att gmnd för resningföreligger eller domviUa förekommit eller målets utgång i hovrättenuppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misstag, extraordinärdispens. Ett prövningstillstånd får begränsas till att avse viss del av dendom eller det slutliga beslut som den fullföljda talan avser, partiell dispens.Prövningstillstånd behövs inte i fråga om talan som i mål om allmänt åtal försav riksåklagaren (), justitiekanslern () eller ombudsmän (). HDfick sin nuvarande roll genom fullföljdsreform. Innebörden av dennareform var i första hand att HD i betydligt mindre omfattning än förut skullesvara för att rättvisa skipades i det enskilda fallet. I stället gavs HD iprincip ställningen av en prejudikatinstans (prop. Genom 1971 årsreform avskaffades de s.k. ändrings- och intressedispenserna, som kundebeviljas om anledning förekom till ändring i hovrättens avgörande eller talansprövning hade synnerlig betydelse utöver det aktuella målet, liksom denallmänna dispensen, som kunde medges om det annars med hänsyn tillomständigheterna förekom skäl till prövning. infördes reglerna ompartiell dispens. Antaletöverklaganden till HD kom inte att minska på det sätt man räknat med vid 1971års reform utan ökade i stället kraftigt. För att komma till rätta med HD:sväxande arbetsbörda och för att ge ledamöterna utrymme för all mera ägna sigåt en i egentlig mening dömande verksamhet genomfördes en ny reformbeträffande HD (prop. 1980/81:154). Genom reform förenkladesdispensprövningen på olika sätt. a. infördes möjligheten att prövadispensfrågan med en enda ledamot. minskades HD:s befattning mednådeärenden och utlämningsärenden. (RU)urspmngliga direktiv avsåg såsom redan Prop. 1988/89:78 nämnts främstförfarandet i tingsrätt men utvidgades genom tilläggsdirektiv till att avseockså hovrättema och HD. Flera av RU;s avlämnade deibetänkanden röröverrättsprocessen och har redan lagts till gmnd för lagstiftning. I fråga om HD-processenkan särskilt nämnas ändrade regler i fråga om ansökningar om resning ochåterställande av försutten tid som bygger på betänkandet (Ds Ju 1986:9) Någrafrågor om de särskilda rättsmedlen. Ändringarna innebär att sådana ansökningarnumera, från , skall prövas av hovrättema i stället för av HDnär det gäller tingsrättsavgöranden och vissa med dem likställda avgöranden.Skälen bakom denna reform var bl.a. att bereda HD möjlighet att ägna ytteriigaretid åt den prejudikatbildande verksamheten (prop. 1987/88:58, 1988/89;JuU 7, rskr.33, SFS 1988:1451 ff). EnligtRU finns det brister i prejudikatbildningen både i vad avser det totalaprejudikatomfånget och när det gäller förekomsten och fördelningen avprejudikat på olika rättsområden. Prejudikatbildningen borde också ske snabbaresåväl i allmänhet som när det gäller de enskilda målen. RUkonstaterar också att antalet dispensärenden och därmed HD:s arbetsbörda ökatstarkt . Enligt RU har fullföljdsreform inte i någonnämnvärd utsträckning påverkat andelen mål som överklagas från hovrätt i avseddriktning. Denna har i stället ökat till . Andelen beviljadedispenser minskar . Ändringsfrekvensen har också sjunkit. RU:sreformförslag har sin utgångspunkt i de principer som slogs fast genom 1971 årsreform. Avsikten är att i vid mening öka effektiviteten i det nuvarandesystemet. Man föreslår således inga förändringar i fråga om dispensgrundernasom sådana. Inte heller föreslås några ändringar av antalet justitieråd. RU:sförslag är i första hand inriktade på ett bättre utnyttjande av HD:s resurser.I belänkandet skisserar RU också nya vägar för att föra fram rättsliga spörsmåltiU HD i syfte att skapa prejudikat. Mångaremissinstanser framhåller att de behandlade frågorna är angelägna och attreformbehovet är stort. De av RU konstaterade bristema i prejudikatbildningenbekräftas av ett stort antal remissinstanser. Också reformens inriktning godtasi allmänhet. Enskildheterna i förslaget får däremot ett blandat mottagande. Någonremissinstans ifrågasätter om inte radikalare förändringar krävs för att nåmålet. Ett par remissinstanser vamar å andra sidan för ett synsätt där HD:sroll i rättsbildningen alltför ensidigt förknippas med prejudikatbildning isnäv bemärkelse. En ökad användning av den extraordinära dispensen eller endispensprövning som mer inriktas på mål där starka rättssäkerhetsintressen stårpå spel förordas av dessa remissinstanser. Prejudikaten varmed man bmkar avse avgöranden som är av betydel se för en enhetlig lagtolkning och rättstillämpning utgör ett alltmer betydelsefullt komplement till lagstiftningen. De leder till att rättstillämp ningen blir mer enhetlig och likformig, och det är ofta prejudikaten som ger lagstiftningen dess fulla genomslagskraft. Det finns inte några regler som säger att ett HD-avgörande i något sammanhang skall ha bindande 19 verkan annat än för detmål som har prövats. Ändå har HD:s avgöranden Prop. 1988/89:78 stor betydelseför rättslivet i allmänhet. Mot denna bakgmnd är det enligt min mening avstörsta vikt att HD:s resurser för rättsbildningen utnyttjas på bästa sätt. HD:sarbetssituation är ansträngd. Antalet överklaganden har kommit att bli mer änfördubblat sedan 1971 års fullföljdsreform. HD:s ledamöter måste ägna åtskilligtid åt frågor som saknar prejudikatintresse. Nya metoder bör prövas för attföra fram prejudikatfrågor till HD. Avdet sagda följer att jag i allt väsentligt ansluter mig till de övervägandensom ligger bakom RU:s förslag liksom till reformens inriktning. De förslag jagpresenterar i det följande bygger alltså vidare fullföljdsreformoch innebär en utveckling och renodling av tankarna bakom den. Minaförslag avviker i några hänseenden från RU:s förslag. 1 vissa avseenden innebärde möjligheter till ganska radikala förändringar i HD:s arbetssituation och prejudikatbildningen.Jag är inte övertygad om att förslagen är tillräckliga. Tvärtom talaråtskilligt för att det behövs ytterligare förändringar i samma riktning. Förslagensyftar inte till att begränsa utrymmet för mål där gmnd för resning föreliggereller där domvilla förekommit eller för överklaganden som bör föranledaextraordinär dispens. Tvärtom bör den arbetslättnad som HD kan beredas, omförslagen genomförs, komma även handläggningen av dessa mål till godo. RUtar på olika ställen i betänkandet upp frågan om en förbättrad information såatt parter och allmänhet bättre förstår den faktiska innebörden av HD-processenoch vad dispensprövningen går ut på. Detta kräver inga lagändringar. Jagnoterar med tillfredsställelse att i sitt remissvar förklaratsig berett att medverka till en sådan förbättrad information. Innanjag går in på de olika förslagen vill jag slutligen ta upp en fråga som berörtsav några remissinstanser, nämligen frågan om ett fristående dispensprövningsorgan.RU tar upp frågan i betänkandet men lämnar den öppen. Några remissinstanser , , och tingsrätter samt JO anser attinrättandet av ett fristående dispensprövningsorgan har stora fördelar ochförordar att frågan utreds vidare. Detfinns utan tvivel både för- och nackdelar med en sådan ordning fördispensprövningen. Det finns utländska förebilder, bl. a. det norska kjae-remaalsutvalgi vilket domare från den högsta instansen tjänstgör efter ett milande schema.Jag anser emellertid att frågan om fristående prövningsorgan bör anstå tilldess att utfallet av den nu aktuella reformen kan överblickas. Jag är mot den bakgmndenför närvarande inte beredd att ta ställning vare sig för eller emot en sådanordning. Minaförslag tar, som torde ha framgått av det sagda, sikte på rättegång en i HD. Ett av förslagen (avsnitt 2.7.6) berör dock regeringsrätten. Försla get är föranlett av en särskild framställning från regeringsrätten. Eftersom det finns flera beröringspunkter mellan rättegången i HD och rättegången i regeringsrätten kan det finnas anledning att för regeringsrättens del över- 20 väga också andralagändringar av det slag jag nu föreslår såvitt avser HD. Det får dock ske iett annat sammanhang. 2.2 Begränsning av prövningen till prejudikatfrågor Mitt förslag: HDfår meddela partiell dispens för en fråga vars prövning är av vikt för ledningav rättstillämpningen, en prejudikatfråga. HD får på motsvarande sätt begränsaprövningen till en viss prejudikatfråga i de mål som fullföljs av RÅ, JK ellerJO. En prejudikatfråga får avgöras genom dom. Om prövningen av prejudi-kalfrågani stället föranleder ytteriigare prövning får HD helt eller delvis grunda sittavgörande av målet i övrigt på hovrättens bedömning eller återförvisa målettill lägre rätt för fortsatt handläggning. HD får avgöra prejudikatfrågan ochmål, i vilka HD i övrigt helt gmndar sitt avgörande på hovrättens bedömning,utan huvudförhandling. Utredningensförslag överensstämmer i stora delar med mitt förslag. RU:s förslag såvittavser de mål som har fullföljts till HD av RÅ, JK eller JO har dock en annanutformning. Vidare föreslår RU en särskild beteckning, rättsförklaring, föravgöranden som bara avser prejudikatfrågor. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag. Någraremissinstanser, däribland , regeringsrätten och juridiskafakultetsnämnden vid universitet i , avstyrker förslaget eller anseratt frågan bör övervägas ytterligare. Flera remissinstanser är kritiska tillförslaget att ge de avgöranden som är begränsade till att avse prejudikatfrågoren särskild beteckning. Skälen för mitt förslag:Prejudikaten avser i första hand vad som i den juridiska doktrinen bmkarbetecknas rättsfrågor, dvs. frågor om den rättsliga bedömningen av de faktiskaomständighetema i målet. Tyngdpunkten i HD-prövningen försköts också genom 1971års fullföljdsreform kraftigt åt rättsfrågorna även om detta inte kommit attåterspeglas i reglema om rättegången i HD. HD måste i de mål därprövningstillstånd meddelats på gmnd av målets prejudikatintresse i många fallta ställning till en mängd sakfrågor varmed jag kort uttryckt avser frågor omvilka faktiska omständigheter som föreligger i målet för att komma fram tillrättsfrågorna. En inte obetydlig del av HD:s arbetsresurser ägnas därigenom åtfrågor som inte har någon betydelse utöver det aktuella målet. Demöjligheter som redan nu finns att begränsa prövningen av ett mål i HD genomdeldom och mellandom eller genom partiell dispens enligt 54 kap. 11 § förstastycket tillämpas endast sällan och medger heller inte fullt ut den önskvärdakoncentrationen till de från prejudikatbildningssyn-punkt intressanta delarnaav målen. Detär också en smula oegentligt att sakfrågorna i vissa mål kan prövas i treinstanser - därför att de råkar vara förenade med en rättsfråga som av HDbedöms ha intresse från prejudikatsynpunkt medan sakfrågor i andra mål endastkan prövas i två instanser. Frågan om alt i ,såsom i många andra länder, begränsa prov- Prop. 1988/89:78 ningen i HD tillrättsfrågan har diskuterats i olika omgångar under HD:s snart 200-årigahistoria. En sådan begränsning skulle otvivelaktigt frigöra resurser och beredaHD möjlighet att ägna ytterligare tid åt sin huvuduppgift, den prejudikatbildandeverksamheten. Ett steg i denna riktning togs också genom reform, då HD:sverksamhet begränsades till företrädesvis prejudikatmål. Flera av de hindersom tidigare ansetts föreligga mot en reform av detta slag bl.a. brister i delägre domstolarnas organisation och verksamhet är nu också sedan längeundanröjda. RUhar ingående analyserat dessa frågor och har dragit slutsatsen att HD-processenbör begränsas ytterligare och att man därvid, i stället för att knyta an till rättsfrågebegreppel,kan skapa ett flexibelt system genom att låta HD begränsa prövningen tillfrågor som främst angår rättstillämpningen, s. k. prejudikatfrågor, oavsett omdet rör sig om en sak- eller rättsfråga. 1 övrigt skall HD enligt RU:s förslagkunna grunda sitt avgörande på hovrättens bedömning eller, efter att ha uttalatsig om prejudikatfrågan, återförvisa målet till lägre rätt för den slutligaprövningen. HD:sledamöter betraktar det som en fördel med RU:s förslag att någon striktuppdelning mellan sak- och rättsfrågor inte skall ske och anser att den störrefrihet som förslaget ger HD i fråga om handläggningen är ägnad att främja deninriktning på kvalificerade rättsfrågor som man i likhet med RU betraktar somönskvärd. Den största fördelen med RU:s förslag är enligt RÅ att HD ges mycketstor frihet att bestämma vilka frågor som lämpligen bör omprövas av påpekar att en begränsning till prejudikatfrågor är merförenlig med svensk rättstradition än en strikt uppdelning i sak- ochrättsfrågor. Enligt JO ger förslaget HD stora möjligheter att hantera målen påett ändamålsenligt sätt och bör medföra all HD i större utsträckning kan ta uppprejudikalvärda frågor även i stora och "tunga" mål. Regeringsrättensledamöter anser å andra sidan att de föreslagna lösningarna är svåra attöverblicka och ifrågasätter om de inte för med sig problem som görhandläggningen i mellaninstanserna och HD mera komplicerad än för närvarande.Göta hovrätt, som avstyrker förslaget, finner det svårt att förutse i vilkenomfattning den föreslagna ordningen kan komma att tillämpas i praktiken. Avgränsningentill en fråga som främst angår rättstillämpningen förefaller hovrätten diffusoch svår att tillämpa och att del är enligt hovrätten mycket otillfredställandeom HD i ökad utsträckning återförvisar mål. Också juridiska fakultetsnämndenvid i avstyrker förslaget. Det kan enligt nämnden varasvårt för HD att på förhand avgöra om rättsfrågan skall bedömas med ledning avhovrättens bedömning av sakfrågorna. Reglerna om extraordinär dispens innebäratt HD i viss mån måste kontrollera att bevisfrågorna inte bedömts uppenbartfelaktigt och det kan enligt fakultetsnämnden vara svårt att göra detta innanprejudikatfrågan prövats. ifrågasätter om inte tilltron tillrättsväsendet kan minska, om HD begränsar prövningen till en för parternaointressant rättsfråga. Föregen del vill jag anföra följande. Enreform som innebär att prövningen i HD begränsas till rättsfrågor 22 skulle kräva en klardefinition och avgränsning av rättsfrågebegreppet, Prop. 1988/89:78 något sominte är en alldeles lätt uppgift. Begreppet förekommer inte i processrättslagstiftningenutan har utvecklats inom den juridiska doktrinen. Sakfrågor och rättsfrågorkan gå in i varandra och det skulle krävas ganska sofistikerade konstmktionerför att fullständigt beskriva dessa begrepp. Regleringen av rätten attöverklaga till HD skulle därmed kunna bli ett nytt processrättsligtproblemområde. Enligtmin mening är det emellertid varken nödvändigt eller ändamålsenligt att efterutländska förebilder göra en sådan strikt uppdelning i sak-och rättsfrågor. RU:sanalys av dessa frågor har övertygat mig, liksom de allra flestaremissinstanserna, såväl om att vi bör införa ytterligare begränsningar avprövningen i HD som att vi inte för den skull behöver införa nyaprocessrättsliga begrepp i lagstiftningen. Vi kan gå vidare på den inslagnavägen och renodla det befintliga systemet och skapa en mera flexibeloch ändamålsenlig ordning. Den kritik som framförts från enstakaremissinstanser har enligt min mening inte en sådan tyngd att en reform avdetta slag bör skjutas upp ytterligare. Visserligenavser prejudikaten, som jag inledningsvis påpekat, i första hand rättsfrågor.Det är emellertid i vissa fall fördelar med att HD kan ta upp också sakfrågor tillprövning. Hovrätten kan sålunda i ett mål ha byggt sitt avgörande på vissaomständigheter i målet medan andra omständigheter, som HD finner vara avbetydelse för bedömningen av rättsfrågan, förbigåtts av hovrätten. Enligt minmening skulle rättsbildningen och dess verklighetsanknytning påverkas negativt,om HD inte i ett sådant fall skulle kunna pröva nya moment i fråga om defaktiska omständigheterna i målet. 1 andra fall är det just sakfrågan som ståri fokus vid HD:s prövning. Så är fallet när HD vill vägleda rättstillämpningeni bevisvärderingsfrågor (se exempelvis NJA 1984 s. 375). Enligt min mening börfrågor av detta slag även i fortsättningen kunna prövas av HD.Bevisvärderingsfrågor och frågan om ett visst beviskrav skall anses uppfylltkan inte praktiskt hållas isär i det enskilda fallet och torde båda vara atthänföra till sakfrågan. Till rättsfrågan bör däremot hänföras frågan om vilketbeviskrav som gäller. Sammanfattningsvis finns det enligt min mening starkaskäl för att HD även i fortsättningen bör kunna pröva såväl sakfrågor somrättsfrågor. EftersomHD-verksamheten är begränsad till företrädesvis prejudikatmål är detenligt min mening naturligt all knyta an just till de frågor i prejudikatmålensom är prejudikatintressanta, alltså de frågor som RU kallat prejudikatfrågor.I dag tar HD upp ett mål till prövning om det är av vikt för ledning avrättstillämpningen att målet prövas. Vi kan renodla prövningen i HD genom attta ytterligare ett steg i denna riktning och begränsa prövningen till de frågorvilkas prövning är av vikt för ledning av rällstillämpningen. I deprejudikatmålen kan därmed HD:s prövning omfatta samtliga prejudikatfrågor,oavsett om dessa betecknas som rätts- eller som sakfrågor. Detfinns möjlighet till särskild prövning i HD av frågor som passar in under beteckningen prejudikatfrågor. Enligt 3 kap. 5 § RB kan nämligen en avdelning av HD, som finner att en på avdelningen rådande mening avviker från en rättsgrundsats eller lagtolkning som förut varit 23 antagen av HD, hänskjutahela målet eller en i målet uppkommen fråga till Prop. 1988/89:78 avgörandeav HD i plenum. En sådan fråga behöver inte nödvändigtvis vara en renodladrättsfråga. Enfördel med att begränsa HD-prövningen till s.k. prejudikatfrågor är också attHD inte nödvändigtvis behöver uttala sig om samtliga rättsfrågor i målet utankan begränsa prövningen till de från prejudikatsynpunkt intressantarättsfrågorna. Förhållandena kan också vara sådana att en viss rättsfråga, somi och för sig inte saknar betydelse ur prejudikatsynpunkt, ligger så till i detenskilda målet att målet inte lämpar sig som underlag för prejudikatbildning. Isådana fall bör HD kunna avstå från en egen bedömning. Jagföreslår därför att prövningen i HD skall kunna begränsas till s. k. prejudikatfrågor.Med detta uttryck avser jag frågor vars prövning är av vikt för ledning avrättstillämpningen. Denna formulering anknyter direkt till den formulering somanvänds i 54 kap. 10 § RB för att beskriva ett prejudikatmål. Ensådan reform är enligt min mening definitivt ägnad att främja prejudikatbildningen.Samtidigt kan parternas benägenhet att överklaga hovrättsavgöranden på siktkomma att minska, när man får klart för sig att sakfrågorna har en underordnadbetydelse i HD-processen. Det kan visserligen sägas vara till viss nackdel förprejudikatbildningen som sådan, om färre mål kommer under HD:s ögon. Jag ärlikväl övertygad om att reformen har stora fördelar. Den verkliga innebörden avHD:s roll, sådan den numera är utformad, blir mer synlig. Att HD beviljar prövningstillståndför ett mål beror ju på att målet innehåller en intressant prejudikatfrågaoch inte på att HD i och för sig önskar ompröva målet i hela dess vidd.Reformen kan alltså också medverka till en förbättrad kunskap om HD:sroll. Närdel gäller reformens närmare utformning har jag i några avseenden en annanuppfattning än RU. Jag återkommer till detta i det följande. Jagär ense med RU om att bestämmelser enligt vilka HD kan begränsa prövningen tillprejudikatfrågan enkelt kan fogas tiU de befintliga reglema i 54 kap. 11 § RBom partiell dispens. En partiell dispens bör således kunna avse inte bara enviss del av målet utan kunna begränsas till en viss fråga, en prejudikatfråga. EnligtRU:s förslag skaU en reform enligt vilken prövningen i HD kan begränsas lillprejudikatfrågor omfatta också sådana mål i vilka talan har fullföljts till HDav RÄ, JK och JO. RU föreslår för dessa mål en annan lösning än den somföreslagits i fråga om övriga mål, vilken ju är en påbyggnad av reglerna ompartiell dispens. Enligt 54 kap. 9 § andra stycket RB krävs ingen dispens föratt HD skall pröva ett mål om allmänt åtal som fullföljs av RÅ, JK eUer JO. RUföreslår en särskild regel enligt vilken HD i dessa fall skall kunna beslutaatt en prejudikatfråga i målet skall kunna prövas särskilt medan målet i övrigtvilar. RU:sförslag har fått positiv remisskritik, särskilt från RÄ och JO. Den av RU föreslagna ordningen ligger helt i linje med vad RÅ anser eftersträ vansvärt. RÅ förutskickar vidare i sitt remissvar att RÅ vid fullföljd i förekommande fall kommer att ange i vilka hänseenden den fullföljda 24 talan bör komma under HD:sprövning. JK däremot efterlyser en motive- Prop. ring i utredningen för enändring i fråga om dessa mål och menar för sin del att det inte finnsnågon anledning att tro att dessa samhällsrepresentan- ter skulle föra mål tillHD annat än om det finns väl underbyggda skäl för Ilikhet med RU och det stora flertalet remissinstanser anser jag att reformen,som syftar till att koncentrera HD:s arbete till själva prejudikatfrågan, böromfatta också de mål som förs till HD av RÅ, JK och JO. Jag anser alltså att HDbör ges möjlighet att begränsa sin prövning till prejudikatfrågan också i dessamål. När det gäller den närmare utformningen av förslaget vill jag anföraföljande.