prop · GC0386 · 1988-12-31 00:00:00 — Begreppet avvisning be tecknar nu de fall där avlägsnandet beslutas av en administrativ myndig het och där utlänningen inte har och inte heller, när avlägsnandefrågan 158 aktualiseras, har haft uppehållstillstånd i efter ankomslen hit. Begreppet utvisning reserverasi fortsättningen för avlägsnande av utlän- Prop. 1988/89:86 ningar somantingen blir kvar i sedan ett uppehållstillstånd har gått ut eller somhar begått brott av viss svårhetsgrad eller utgör en risk för landets säkerhet. Bestämmelsernaom beslutande myndigheter har ändrats framför allt så att den beslutsbefogenheti asylärenden som polismyndigheten har haft nu helt förs över lillinvandrarverket. En utlänning får avvisas 1. omhan saknar pass när pass krävs för inresa eller vistelse i , 2. om han saknar visering,uppehållstillstånd eller annat tillstånd som krävs för inresa, vistelse ellerarbete i , 3. om det vid hans ankomst tillSverige framkommer att han tänker besöka något annat nordiskt land men saknarerforderligt tillstånd att resa in dit, eller 4. om han vid inresan antingenundviker att lämna polismyndigheten begärda uppgifter eller tillpolismyndigheten medvetet lämnar oriktiga uppgifter som är av betydelse förrätten att resa in i eller medvetet förtiger någon sådan omständighet. Avvisningenligt första stycket får inte ske av den som vid ankomslen till hadeeller som därefter, , har haft ell uppehållstillstånd som harupphört all gälla. 1paragrafen återfinns de grunder för avlägsnande som finns i 28 § och 38 §VtlL, formella avvisningsgrunder. En bestämmelse om att avvisning får ske av en utlänning som saknar passfinns i 28§ I UllL. En utlänning kan med stöd av den nu föreslagna bestämmelsenhindras att resa in i om han saknar pass, när sådant krävs för inresaeller vistelse. Den som underlåter att visa upp sitt pass får anses saknasådant. Bestämmelsenär emellertid tillämplig också på den utlänning som har pass vid inresan mensom senare under vistelsen här visar sig sakna sådan handling faslän han enligtbestämmelserna i 1 kap. 2 § och med stöd av den paragrafen utfärdadeföreskrifter skall ha pass. Förändringen av terminologin vad avseranvändningen av begreppen avvisning resp. utvisning medför alt regeln delviskommer att motsvara även 38 § UtlL, dvs. den regel enligt vilken utvisning fårske av en utlänning som uppehåller sig här i landet utan att.ha erforderiigt pass. I fortsättningen kommer alltså ett beslut om avvisningatt kunna meddelas i dessa fafl och inte, som , ell beslut omutvisning. Enligt denna bestämmelse kan en utlänning avvisas om han saknar visering, uppehållstillslånd eller annat tillstånd, som han är skyldig att ha när han reser in i eller uppehåller sig i . Bestämmelser härom finns i 28§ 1 och 38 § första stycket i UtlL. De tillstånd som kan krävas är dels de som anges i 2 kap., dvs. arbetstillstånd,dels ett sådant särskilt tillstånd som enligt I5§ kan ges en person som har avvisatseller utvisats med förbud att återvända till Prop. 1988/89:86(återreseförbud). Avvisningenligt denna punkt kan ske av den som vid ankomsten saknar föreskrivnatillstånd. Eftersom tiflstånden i allmänhet skall sökas före inresan kanavvisning på denna gmnd ske också av den som inte behöver ha tillstånd försjälva inresan eller har sådant för en kortare vistelse, om det avomständighetema klart framgår att han under den avsedda vistelsen kommer attbehöva någon form av tiflstånd. Vidare kan avvisning ske efter inresan om detförst då visar sig att erforderliga tillstånd inte finns eller behov avtillstånd inte uppkommer förrän under vistelsen. En utlänning som reser tiflSverige som turist och inte lämnar landet när viseringstiden eller denuppehållstillståndsfria tiden har gått ut kan avvisas med stöd av dennabestämmelse. Detsamma gäller den som under en från början legal vistelse härsöker asyl eller vidtar andra åtgärder av vilka det framgår att han har föravsikt att stanna kvar i sedan den legala vistelsetiden har gått ut. Enutlänning som vistas här med stöd av visering kan också avvisas om det visarsig att han har sådan anstäflning som kräver arbetstillstånd. Enutlänning, som har fått särskilt tillstånd att vistas här trots att han harålerreseförbud (15§), bör inte avvisas om han stannar i när tillståndethar gått ut; det urspmngliga beslutet kan i stället verkställas på nytt. Motsvarar 28 § 2 UtlL. Avvisning enligt denna punkt kan endast ske i sambandmed utlänningens ankomst till . Bestämmelsen avser att motsvara de fall där avvisning nu kan ske med stöd av28 § 3 och 4 UtlL, dvs. då en utlänning vid inresan undandrar sig att lämna begärdauppgifter eller lämnar oriktiga uppgifter som är av betydelse för rätten attresa in i eller förtiger någon sådan betydelsefull omständighet. Fördet fall utlänningen undandrar sig att visa upp sitt pass är, som harframgått, punkt I tillämplig. I den mån de felaktiga eller uteblivnaupplysningarna inte har någon inverkan på frågan huruvida pass, visering ellertillstånd behövs och avvisning inte heller bör ske med stöd av 2§, torde ipraktiken avvisning inte ske enligt nuvarande regler. Somhar utvecklats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.3, bör den som harbeviljats uppehåflstillstånd inte avvisas ulan utvisas om han inte lämnarSverige när liflståndstiden har gått ut. Detta gäller oavsett om han hadesådant tillstånd redan vid ankomsten hit. Avvisning kan däremot användasbeträffande den vars uppehållstillslånd har återkallats innan han anländer tillSverige. Enutlänning får vidare avvisas 1.om det kan antas all han kommer att sakna tillräckliga medel för sin vistelse i efler i något annat nordiskt land, som han tänker besöka, jq samtför sin hemresa. 2. om han tänker sökasitt uppehälle i eller i något annat nordiskt Prop. 1988/89:86 land och det kan antas att han inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt elleratt han kommer att bedriva sådan verksamhet som kräver arbetstillstånd utanatt ha sådant tillstånd, 3. om han på gmnd av tidigareådömt frihetsstraff efler någon annan särskild omständighet kan antas komma attbegå brott i eller i något annat nordiskt land, 4. om det med hänsyn till hanstidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att han kommer att bedrivasabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller inågot annat nordiskt land, eller 5. om det med stöd av lagen(1971:176) om vissa internationella sanktioner har föreskrivits att avvisningkan ske. Enutlänning får avvisas även i andra fafl när det har begärts av den centralautlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att hanannars beger sig till det landet. Avvisningenligt denna paragraf får inte ske senare än efter utlänningensankomst till och inte om utlänningen har visering elleruppehållstillstånd. första stycket upptas de materiella avvisningsgrunder, som avses motsvara vadsom nu föreskrivs i 29 § UtlL. Avvisningsgmndema i 2 § gäller inte för den somhar gällande visering eller uppehållstiflstånd. Sådana omständigheter som kanföranleda avvisning enligt denna paragraf kan och bör i stäflet beaktas isamband med att respektive tillstånd meddelas. Om det efter inresan skufle visasig att det beträffande en person som har fått visering elleruppehållstillslånd föreligger sådana omständigheter som avses medavvisningsgmndema i paragrafen, kan det bli fråga om att återkalla detmeddelade tillståndet (se 2 kap. 11 §). Bestämmelsernai andra och tredje styckena överensstämmer i huvudsak med 29 § andra och tredjestyckena samt 31 § första stycket UtlL. Avvisningenligt denna paragraf får inte ske senare än efler utlänningensankomst till . Utvisningnär uppehållstillstånd upphört att gälla Enutlänning får utvisas ur , om han uppehåller sig här efter del att hansuppehållstillstånd har löpt ut eller återkallats. Tillämpningsområdetför beslut om utvisning blir enligt den föreslagna ordningen betydligt mindre än enligt nu gällande lagstiftning (jfr. 38 § UtlL). Delta blir en följd av att avlägsnande genom avvisning på formell grund enligt vad som har redovisats under I § föreslås kunna ske ulan den inskränkning i liden (3 månader) som har gällt. Den kvarvarande situation, där utvisning på gmnd av brister i gällande tillstånd att vistas i skall användas, är den där utlänningen har haft ett uppehållstill stånd men detta har upphört att gälla. Ett uppehållstillstånd kan upphöra all gälla antingen genom att tidsfristen för ett tidsbegränsat uppehåflstill stånd har gått ut eller genom att uppehållstillståndet har återkallats enligt 2 kap. 9-12§§. 11 1988/89. 1 saml Nr 86 Handläggning av ärenden omavvisning och utvisning enligt 1 3 §§ Prop. skall pröva ärenden om avvisning om 1. utlänningen söker asyl här, 2. utlänningen har en närafamiljemedlem som söker asyl här, 3. utlänningen kan komma attavvisas med stöd av 2§ andra stycket, eller 4. utlänningen utan avbrott harvistats i mer än efter ankomsten när frågan väcks om hansavvisning. Iandra fall skall polismyndigheten pröva frågan om avvisning. Om polismyndighetenanser det tveksamt om avvisning bör ske, skall ärendet överlämnas till statensinvandrarverk. Paragrafenreglerar frågan om vilken myndighet som får besluta i ett avvisningsärende.Bestämmelserna innebär alt beslutskompetensen i större utsträckning än i UtlLläggs hos invandrarverket. De överväganden som ligger bakom förslaget harredovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt Som anförts i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.2.3, bör det ankomma påinvandrarverket och inte polismyndigheten att fatta beslut i ärenden därasylskäl skall bedömas. Om utlänningen, när fråga uppkommer om avvisning,begär att få stanna i och åberopar sådana skäl som anges i 3 kap. något som alltid bör tolkas som en begäran om uppehållstillslånd skall alltsåärendet avgöras av invandrarverket. Liksom åligger detpolismyndigheten, hos vilken ansökan normalt görs, att förvissa sig om vilkagmnder utlänningen åberopar till stöd för sin begäran. Påstår utlänningen atthan är att anse som flykting, krigsvägrare efler de factoflykting skaflpolismyndigheten överlämna frågan om humvida han skall meddelasuppehållstillstånd/asyl eller avvisas till verket för all fatta beslut. Deltagäller även om det för polismyndigheten framstår som uppenbart att deåberopade gmnderna inte kan medföra rätt till asyl. Utlänningen behöver inteuttryckligen ansöka om asyl. Frågan skall anmälas till verket även i ett sådantfall om polismyndigheten anser att de åberopade skälen skulle kunna medföraasyl. måste vara lyhörd för sådana omständigheter iutlänningens berättelse som kan lyda på att det är fråga om ett asylärende. Detär viktigt att invandrarverket underrättas om att ettasylärende föreligger. Jag har för avsikt att föreslå regeringen att utfärdaföreskrifter om polismyndighetens underrättelseskyldighet. Denna punkt saknar direkt motsvarighet i nuvarande lagstift ning. Enligt fast praxis överlämnar emellertid polismyndigheten med stöd av 35 § UtlL regelmässigt ärenden som rör nära anhöriga till asylsökande lill invandrarverket, i de fall där ärendet om asyl skall handläggas av verket. Därigenom möjliggörs ett gemensamt ställningstagande till hela familjens rätt att stanna här. Genom denna ordning kan man förebygga att beslut meddelas som medför familjesplittring. I lagen införs nu en bestäm- 162 melse som innebär attinvandrarverket skafl pröva ett ärende om avvis- Prop. ning, om utlänningen haren nära familjemedlem som söker asyl i . Med nära familjemedlemavses medlemmar av den s. k. kärnfamiljen, dvs. make eller sambo ochensamstående barn (jfr. 2 kap. 5 §). mån en gemensam bedömningbör göras även när det är fråga om andra släktingar kan ärendetöverlämnas av polisen tifl invandrarverket med stöd av andra stycket. Regeln motsvarar vad som gäller enligt 35 § första stycket förstameningen UtlL. Bestämmelsen innebär att det, liksom , är invandrarverket somskafl besluta om avlägsnande när utlänningen har vistats i . kan en utlänning som varit här endastutvisas (31 § första stycket andra meningen och 38 § UtlL) och utvisningsbeslutfattas alltid av invandrarverket. Imotsvarande fall kan nu i stället beslut om avvisning med stöd av I § komma attmeddelas också efter tremånadersfristens utgång. Därvid är det viktigt attinvandrarverket även i fortsättningen fattar alla beslut beträffande den som harvarit än i . Denavgörande tidpunkten när ansvaret för avvisningsfrågan går över från polisentill invandrarverket föreslås vara beroende av när frågan om avlägsnande väcks.Om ett förhör har inletts med en utlänning efter dennesankomst i syfte att utröna om det föreligger skäl för avvisning, fårpolismyndigheten besluta i ärendet även efter den tiden. Detsamma gäller om ettärende har tagits upp på annat sätt, t. ex. genom all polismyndigheten försöktnå utlänningen för förhör. Är det tveksamt om avvisning skall ske, skallärendet överlämnas till invandrarverket (se andra stycket). Delmåste få ankomma på utlänningen att visa att han har vistats mer än tre månaderi , om han önskar få avvisningsfrågan-bedömd av invandrarverket. I denmån gällande inreseföreskrifter har följts torde inga problem föreligga attvisa delta. Har utlänningen däremot åsidosatt dessa föreskrifter är det rimligtatt han på annat sätt visar att han har rest in för attärendet skafl överlämnas av polisen till invandrarverket. Enligtandra stycket är polismyndigheten den myndighet som beslutar iavvisningsärenden, om inte sådana omständigheter som anges i första stycketföreligger. skall dock enligt tredje stycket överlämnaärendet till invandrarverket om det enligt polismyndighetens bedömning ärtveksamt om avvisning bör ske. Denna regel överensstämmer med den som finnsi 35 § första stycket andra meningen UtlL. Beslutom utvisning enligt 3§ meddelas av statens invandrarverk. Bestämmelsenmotsvarar vad som gäller enligt 38 § andra stycket UtlL. Omen ansökan om uppehållstillstånd avslås eller ett uppehållstiflstånd återkallas medanutlänningen befinner sig i skall beslut meddelas om avvisningeller utvisning, om inte synnerliga skäl talar mot Bestämmelsen,som har utformats i enlighet med lagrådets förslag, motsvarar beträffandeavslag på en ansökan om uppehållstillstånd 38 § andra stycket andra meningenUtlL med den ändring som följer av att avlägsnanden av utlänningar ifortsättningen i många fall skall ske genom beslut om avvisning i stället för,såsom , genom beslut om utvisning. Bestämmelsen skall också kunnatillämpas i samband med en återkallelse av ett uppehållstillstånd. Beslut omavvisning eller utvisning kan underlåtas, om synnerliga skäl talar emot det.Ett sådant synnerligt skäl kan vara det fall då det är ställt utom varje tvivelatt utlänningen självmant kommer att lämna landet (prop. 1977/78:90 s. 71). Ettannat skäl kan vara att det beträffande utlänningen redan föreligger ettlagakraftägande avlägsnandebeslut. Utvisningpå grund av brott Enutlänning får också utvisas ur , 1. om utlänningen döms för ettbrott som kan leda lill fängelse , eller om en domstolundanröjer en villkorlig dom efler skyddstillsyn som utlänningen har dömts tillför ett sådant brott, eller 2. om utlänningen döms för ettbrott som kan leda till fängelse enligt denna lag eller enligt förfaftningarsom har utfärdats med stöd av lagen, samt omständigheterna vid brottet ärförsvårande eller utlänningen före brottet har begåttbrott av samma slag. Utlänningenfår dock utvisas endast om det på grund av gärningens beskaffenhet och övrigaomständigheter kan antas att han kommer att fortsätta med brottslig verksamhethär i landet eller om brottet är sådant att han inte bör få stanna kvar. Utvisningpå grund av brott beslutas av den domstol som handlägger brottmålet. Nären domstol enligt 34 kap. beslutar att förändra en påföljd, somen utlänning har dömts till förutom utvisning, får domstolen även meddela detbeslut beträffande utvisningen, som förändringen av påföljd ger anledning till. Paragrafernaöverenstämmer i sak med 40§ UtlL i dess lydelse enligt SFS 1988:948, som träddei kraft . Vissabegränsningar för utvisning på grund av brott Nären domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 7 §, skall den lahänsyn till utlänningens levnads- och familjeförhållanden samt till hur 1. längehan har vistats i . En utlänning, som hadevistals i med permanent uppehållstill- Prop. 1988/89:86 stånd sedanminst när åtalet väcktes eller som då var bosatt i , får utvisas endast om det finns synnerliga skäl. Detsamma gäller fören medborgare i ell annat nordiskt land som vid den angivna lidpunkten hadevarit bosatt här . Densom har en flyktingförklaring eller den som annars uppenbart är att anse somflykting och har behov av i får utvisas endast om han harbegått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara förallmän ordning och säkerhet alt låta honom stanna här. Utvisning får också skeom han i efler utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit faraför rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han skulle fortsättasådan verksamhet här. Enutlänning som kom till innan han fyllde och som när åtalväcktes hade vistals här får inte utvisas. Paragrafenmotsvarar 41 § UllL. I fråga om flyktingar har förutsättningarna för utvisningpå grund av brott nu angetts direkt i paragrafen i stället för genom enhänvisning till den bestämmelse (78 § UllL) som reglerar undantag från vissatyper av verkställighetshinder. Någon saklig ändring har inte avsetts. Medanledning av ett påpekande från en remissinstans vifl jag framhålla att endasten av svensk myndighet utfärdad flyktingförklaring eller bedömning omflyktingskap utgör ett hinder mot utvisning. Om en domstol finner skäl alt troatt en flyktingförklaring kan ha tillkommit på felaktiga grunder bör yttrandebegäras från invandrarverket. Verket har då möjlighet all återkallaflyktingförklaringen. Jag vill också påpeka att det nu ifrågavarande skyddetendast gäller för konventionsflyklingar. Jag är inte beredd all, som enremissinstans har föreslagit, föreslå en utvidgning av skyddet till att gällaäven krigsvägrare och de factoflyktingar. (Se dock vad jag har anfört i denallmänna motiveringen i frågan om domstolarnas möjlighet att i vissa fallbeakta framtida verkställighetshinder, avsnitt 2.2.3 och 2.2.8). Beteckningensynnerligen grovt brott överensstämmer med flyktingkonventionens regler. Utvisningav hänsyn till rikets säkerhet Närdet behövs av hänsyn till rikets säkerhet, får regeringen utvisa en utlänningeller besluta om inskränkningar och villkor i fråga om utlänningensvistelseort, byte av bostad och anställning samt anmälningsplikt. Iärenden enligt första stycket skall förhandling hållas. Därvid tillämpasreglerna om förhandling i 6 kap. Bestämmelsenöverensstämmer med vad som föreskrivs i 48 § och 74 § andra stycket UtlL. Beaktandeav hinder mot verkställighet Nären fråga om avvisning efler utvisning prövas skall hänsyn tas till om utlänningen på grund av bestämmelserna i 8 kap. 1 4§§ inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att avgö randet verkställs. 1 beslut som meddelas avregeringen eller statens invandrarverk skall ges Prop. 1988/89:86 deanvisningar i fråga om verkställigheten som denna prövning kan föranleda. Bestämmelseni första stycket är ny och innebär att regeringen eller de myndigheter, somskall besluta om avvisning eller utvisning av en utlänning, redan vid dennaprövning skall beakta eventuella hinder mot verkställighet (se 8 kap. 14§§).Bestämmelsen har placerats i 4 kap. på inrådan av lagrådet och har dessutomutformats i enlighet med lagrådets förslag. Enprövning av eventuella verkställighetshinder sker sannolikt i många fall redani dag, åtminstone i asylärenden. Att en uttrycklig regel nu föreslås beror påatt det framstår som angeläget att i lagen markera behovet av att utlänningensjälv för fram de hinder mot hans avvisning eller utvisning som enligthans mening finns. Somjag tidigare framhållit i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.3 och 2.2.8)bör de allmänna domstolarna i fortsättningen beakta eventuellaverkställighetshinder då utvisning som en särskild rättsverkan av brottövervägs. Möjligheten för en domstol att beakta eventuella verkställighetshinder,som kan föreligga vid en viflkorlig frigivning, är givetvis begränsad. Dettagäller inte minst när ett långt fängelsestraff ådöms. Om utlänningen på grundav tidigare brottslighet, politiska handlingar eller annan liknande verksamheti hemlandet riskerar dödsstraff eller tortyr (jfr. 8 kap. 1 §), bör det dock iallmänhet kunna faststäflas redan vid domstillfället om ett sådant hinder moten verkställighet av utvisning kommer att bestå . Enannan utgångspunkt bör kunna vara att utlänningen gör gällande rätt till asyl iSverige. Även i andra situationer kan emellertid omständigheter framkomma somger anledning att överväga om hinder mot en kommande verkställighet av ettutvisningsbeslut kommer att uppstå. För att skapa underlag för bedömningen bördomstolen inhämta yttrande från invandrarverket. Detär inte bara sådana hinder som anges i 8 kap. I4§§ som skafl beaktas utanockså andra särskilda hinder som kan tänkas föreligga, exempelvis av humanitärnatur. Om det vid denna prövning visar sig att ett avlägsnandebeslut inteskulle gå att verkställa, bör beslut om avvisning eller utvisning intemeddelas. 1de fafl där polismyndigheten fattar beslut om avvisning skafl några hinder motverkställighet normalt inte kunna föreligga. Om detta ändå görs gällande av denavvisade torde detta få uppfattas som en begäran om asyl enligt 3 kap., ochärendet får då behandlas i enlighet med detta, dvs. överlämnas tillinvandrarverket för prövning. Omdet hos polismyndigheten görs gällande verkställighetshinder enligt 8 kap. 1 4§§, när ett beslut om utvisning på gmnd av brott skall verkställas, får dettauppfattas som en begäran om att utvisningsbeslut helt eller delvis skallupphävas (se 7 kap. 16§). får i ett sådant fall underrättainvandrarverket, som i sin tur skyndsamt skall överlämna ärendet tiflregeringen för vidare prö|vning (8 kap. i 3 §). Andrastycket gäller endast ärenden om avvisning efler utvisning som handläggs av regeringen efler invandrarverket. Om det vid en prövning av .166 ett sådant ärende visarsig att ett avlägsnandebeslut inte går att verkställa Prop. 1988/89:86 får istället uppehållstillstånd ges. Om verkställighetshindret kan antas varaövergående kan antingen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd meddelas ellerförordnas att det skall anstå med verkställigheten av det meddeladeavvisnings- eller utvisningsbeslutet tills vidare. Detta har i andra stycketuttryckts så att det i beslutet om avvisning eller utvisning skafl ges sådanaanvisningar i fråga om verkställigheten som prövningen kan föranleda. 1 dennaregel ingår skyldighet att i beslutet ange om det vid prövningen harframkommit att utlänningen bara kan sändas till ett visst bestämt land elleratt verkställighet inte kan ske till något visst land. Pågmnd av den nya konstmktionen är det av största vikt att omständigheter avbetydelse för bedömningen av verkställighetsfrågan klargörs redan vidutredningen i första instans. Det måste alltså klargöras för utlänningen atthan under handläggningen hos invandrarverket eller regeringen också måste förafram vad han vill ha beaktat i detta hänseende. Omen utlänning, som enligt ett beslut som har meddelats med stöd av denna lagbara får uppehålla sig i en viss del av landet ändå uppehåller sig på en annanplats i , skall han genom polismyndighetens försorg föras tifl en platsdär han får vistas. Bestämmelsenöverensstämmer med 94 § UtlL. Närstatens invandrarverk beslutar om avvisning eller utvisning, får beslutetförenas med förbud för utlänningen att återvända till Sverigeutan tillstånd av invandrarverket. Endom eller ett beslut om utvisning enligt 7 eller 11 § skafl innehåfla förbud för utlänningen att återvända till eller utan tidsbegränsning. I domen eller beslutet skall utlänningen upplysas om . vilkendag förbudet upphör att gälla och om den påföljd som överträdelse av förbudetkan medföra enligt 10 kap. 4 §.