prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89: 76rättsföljden är av att ett sådant meddelande inte lämnas. Motiven (s. 212 f)Bilaga 3 är inte heller klargörande. Saken kompliceras av all i 13 § 3 st. somhandlar om "riskens övergång" vid köp av varan som finns hos tredjeman och som skall hämtas utan säljarens medverkan, det föreskrivs, som ensärskild förutsättning utöver den att liden för avlämnande är inne, att köparenhar fått veta att varan är tillgänglig för avhämtning. En jämförelse mellan 9och 13 §§ leder närmast till slutsatsen, att godset är avlämnat, så attdröjsmålspåföljder inte kan inträffa, även utan att säljaren lämnat meddelande,men all faran inte övergår förrän meddelande har skett. Eljest skulle densärskilda bestämmelsen i 13 § 3 st. inte behövas. Härtill kommer att det danskaförslaget upptar en särskild regel i 6 § 3 st, och enligt denna regel fordras,när godset skall hämtas utan säljarens medverkan, all köparen får kännedom omall det finns redo för avhämtning för att godset skall vara avlämnat. Detdanska förslaget saknar, i överensstämmelse härmed, en sådan särskild regel omfarans övergång som det svenska förslaget har i 13 § 3 st. Saken blir inteklarare av att del i motiven (s. 207) sägs all det inte är någon"nämnvärd" olikhet i sak mellan del danska förslaget och de övriga. Mankan därutöver fråga, vilket kanske är viktigare, varför den svenska regeln omfarans övergång i 13 § 3 st. (i motsats till den danska) är inskränkt till attgälla gods som finns tillgängligt "på en annan plats än hossäljaren". Finns del något sakskäl för att, vare sig vid dröjsmålsbedömningeneller vid avgörande av om faran har gått över, göra skillnad mellan attexempelvis massaved, som köparen skall hämta utan säljarens medverkan, liggerupplagd på säljarens mark och att den ligger upplagd på en plats som tillhörnågon annan, t. ex. vid en bilväg på mark som tillhör tredje man? Densakliga betydelsen av den fråga som har tagits upp nu bör naturligtvis inteöverdrivas, men ämnet utgör ett exempel på del slag av problem som förslaget kange upphov lill. Även om den som hastigast läser genom den föreslagna lagtexten,och som litar på motivens uttalande om att det inte är någon nämnvärd skillnadmellan förslagen, inte reagerar, visar sig svårigheterna när man försöker sättasig in i vad som faktiskt föreslås. Arbetsgruppenhar övervägt och lämnat förslag rörande betydelsen av varans överlämnande ochföljderna härav. Det gäller dröjsmål, tidpunkten för riskens övergång ochavgörande tidpunkt för felbedömning. Reglerna är delvis komplicerade ochsvårtillämpade. Bl.a. är kravet att parterna skall veta att varan vid köpetfanns på en annan plats för att avhämtningsregeln i 6 § 2 st. skall tillämpas,svårtillämpat. Del leder till orimliga bevissvårigheter vid tvist. I principbör det räcka med att parterna måste ha insett (eller liknande ullryck) attvaran fanns på annan plats. Riskens övergång kan dock alltid regleras i ettsärskilt avtal mellan parterna. Förbundetdelar arbetsgruppens uppfattning att gällande bestämmelser om godselsavlämnande samt sambandet med farans övergång för godset 6 1988/89. bör lämnas oförändrade ien ny köplag. Härför talar den rätlsulveckkling Prop. 1988/89: 76 som ägtrum i nordisk köprält och detta motiverar därför en avvikelse från Bilaga 3FN-konvenlionen. Avvikt är att upprätthålla principen om att köpet är ett hämlningsköp om inteannat har avtalats. Det är en fördel att detta uttrycks klarare i lagtexten änför närvarande. Uppdelningenoch definitionen av plalsköp och transportköp är väl motiverad. Omvaran skall sändas från säljarens normala distributionsområde eller lill ettannat land (dislansköp) upptar förslaget nu gällande huvudregel att varan skallanses avlämnad, då den överlämnats lill en transportör, som åtagit sig varanstransport från avsändningsorten. Men denna regel utsträcks enligt förslagettill all även gälla då den första interlokala transporten är en sjötransport,där enligt gällande köplag varan anses avlämnad först då den passerat fartygetssida. Arbetsgruppen anför (sid. 171) att en sådan specialregel "med hänsyntill nutida transportförhållanden" är motiverad. Köplagsutredningensförslag lill köplag 1976 upptog förslag i samma riktning, dock att passerandetav fartygets sida fortfarande skulle vara avgörande tidpunkt i de fall dåsäljaren skulle tillhandahålla ombordko-nossement eller liknande dokument.Arbetsgruppen anser att även denna särregel är onödig i lagen "eftersomdetta kan anses följa av vederbörande leveransklausul eller av avtalet iövrigt". Isitt yttrande över köplagsutredningens förslag varnade kan bli följden om man ändrar i regler som sedan längetillämpats också internationellt. framhöll även attcontainerlrafiken visserligen nått stor omfattning men att vanlig styckegodstrafikfortfarande är betydande, liksom att en container i många fall fylls successivtmed gods under en Iransportkedja och då inte är den slutna transportenhel somgör det svårt att i olika skeden bestämma godsets beskaffenhet. Riksförbundetanser, nu liksom 1976, att det är diskutabelt om tillräckligt starka skälföreligger för att man vid sjötransporter skall frångå principen all faran förgodset övergår när delta passerar fartygets sida. Rubrikenlill 7 och 8 §§, "transportköp", synes kunna leda lill missuppfattningar,då uttrycket dels används inom fastighetsrätten och dels kan innebära köp avtransport. Rubriken skulle förslagsvis kunna förkortas till"transport" varvid rubriken till 6 § bör förkortas till"hämtning". Samfundetanser att regeln i andra stycket bör formuleras så att del är tillräckligt attköparen hade vetskapen. I övrigt hänvisar samfundet till punkt 6 i"Allmänna synpunkter" (avsnitt 5). 6§ Andra stycket uppställer kravet all parterna vet all varan vid köpel fanns på en annan plats för att avhämtningsregeln i detta stycke skall bli tillämplig. Organisationerna anser attdet bör vara tillräckligt att parterna måste ha Prop. 1988/89: 76 insettall godset fanns på annan plats. Situationen kan ju vara sådan all det Bilaga 3 är så uppenbart att varan finns på annan plats, att den part somVisste om förhållandet inte uttryckligen nämnt det för den andra parten i tronatt den senare insett det hela. Isådana lägen, då part objektivt sett måste ha insett att godset fanns på annanplats bör också regeln 16 § andra stycket gälla. Enligthovrättens mening har arbetsgruppen anfört goda skäl för sin slutsats (s. 172)att köplagen inte bör ha några regler om innebörden av leveransklausuler. Denregel som ändå föreslås (7 § 3 st.) synes med fördel kunna undvaras. Somarbetsgruppen själv har påpekat används de aktuella uttrycken "fritt", "fritt levererat" och "levererat" också i andra betydelser och sammanhang än de som regelns definition tar siktepå, t. ex. när frakten skall betalas av säljaren och när varan skall hämtas avköparen på säljarens lager (se s. 210). Att då införa en legaldefinilion av deaktuella uttrycken synes vara ägnat att skapa förvirring. Det är hovrättensmening all lagstiftaren inte bör medverka till all konservera tvetydiga ellerrent av mångtydiga klausuler av detta slag. Avser säljaren att varan inte skallanses avlämnad förrän den kommit fram till en viss ort, bör delta kunna anges iklartext. Del kan ske enkelt, t. ex: Avlämnas i . Det erinras omall varken det danska förslaget eller FN-konvenlionen innehåller någon regelom innebörden av leveransklausuler. Ianslutning till 7 § vill LRF beröra vissa definitionsfrågor. Nuvarande köplagsangivande av definitioner (62 71 §§) föreslås av arbetsgruppen, sånär som påell begrepp, försvinna ur lagtexten. Med hänsyn till lagens disposilivakaraktär synes arbetsgruppen ha sett alltför stora svårigheter med alt behållanuvarande definitioner, men anser att den praktiska kopplingen till INCOTERMSregelsystem bör uppmärksammas tydligare i motiven. Ianslutning till förslagets 7 § kan diskuteras användningen av leverans klausuler. Arbetsgruppen har föreslagit att endast klausulen "fritt","fritt levererad" eller "levererad" bör införas i en ny köplag (17 §tredje stycket), medan innebörden av andra leveransklausuler i den internationella han deln bör hämtas från de s.k. INCOTERMS (sid. 172). Enligt förbundets uppfattning har dessa klausuler störst betydelse i utrikeshandeln och det är tveksamt att i en nationell lagstiftning behöva la in och precisera innebör den av dem. Förbundet godtar därför att sådana klausuler, som återfinns i 62 - 71 §§ i gällande köplag, utgår. Argumentenför en anpassning av lagregleringen i fråga om transportklau- '"äga 3suler förefaller starka (s. 171). Det är ingen mening med att ha inhemskadefinitioner som eventuellt strider mot vad som tillämpas internationellt ifråga om vissa transportklausuler. Det kan också vara svårt alt hinna med attjustera reglerna efter utvecklingen. I 7 § i förslaget slås den nya allmäntgällande huvudregeln vid försändningsköp fast, nämligen att då godset sänds viaspeditör eller motsvarande, det anses avlämnat när det överlämnas till denne.Borta är, precis som enligt de nya INCOTERMS-klausuler-na t. ex. "freecarrier named point", betydelsen av tidpunkten när godset kommit innanförfartygets sida. Nyssnämnda tidpunkt är speciellt olämplig för den mycketvanligt förekommande containertrafiken och det är välgörande att den försvunnitur lagtexten. 7§ I förslaget upptas inte några närmare definitioner av olika leveransklausuler(jfr gällande köplag 62 - 65 §§). Sådana klausuler används ofta i enskildaavtal. Det kan därför på goda grunder hävdas att det vore värdefullt all hasådan definitioner i en köplag. Dessa måste dock härvid stämma överens medpraxis på marknaden. Olika metoder skulle här kunna länkas komma tillanvändning. En är att i lagtexten ta in de definitioner som finns i Incoterms.Ett annat sätt är att köplagen direkt hänvisar till Incoterms för tolkningen avolika leveransklausuler. Ominvändningarna mot en sådan lagstiftningsteknik är alltför starka, villorganisationerna föreslå att del i motiven till köplagen tas in en skrivningsom klargör all leveransklausuler bör tolkas enligt Incoterms definilionerom ejannat fåransesavtalat. Omvaran inte avlämnas i rätt tid har köparen rätt att häva köpet förutsatt alldröjsmålet är väsentligt. Möjligheten att fastställa humvida säljaren är idröjsmål, är intimt förknippat med reglerna om när en vara skall ansesavlämnad. Vidtransportköp sker avlämnandet då varan är överlämnat till en transportör somhar ållagit sig alt transportera godset från avsändningsorten till säljaren.Det är väsentligt att påpeka att bevisbördan för att avlämnandet har skett irätt tid, åvilar säljaren vid transportköp. Om parterna avtalat att leveransskall ske från fabrik , men leveransen ankommer till köparensort en månad därefter kan försenad leverans uppstå. Antingen på den grunden attvarorna lämnat fabriken efter den avtalade tidpunkten eller att förseninguppstår på grund av att transporten inte fungerat. I den situationen är deluppenbart att säljaren enkelt kan bevisa för köparen att varan avlämnats frånfabriken vid den avtalade tidpunkten, varför bevisbördan också ligger på honom.Det är angeläget all denna bevisbörderegel anges i motiven. Arbetsgruppenhar, med ett undanlag, avstått ifrån att i lagen uppta regler ominnebörden av olika leveransklausuler. välbetänkt.På området finns en etablerad handelspraxis, främst byggd på Prop. 1988/89:76 s. k. Incoterms. Behovet av en fortgå- Bilaga 3 ende, smidig anpassning av klausulerna lill utvecklingen tillgodosesbäst om innebörden inte låses i köplagen. Somnämnts finns ett undantag. I 7 §, tredje stycket, definieras klausulerna"fritt", "levererad" och "fritt levererad" i vadavser avlämnande. Klausulerna har främst betydelse för inrikeshandeln ochsaknar direkt motsvarighet i Incoterms. finner skälen till attinnebörden definieras i köplagen övertygande. 7§ 1 st. Första meningen bör rent språkligt sett justeras enligt följande"... till köparen inom ett område eller på samma ort där säljaren vanligen...." Transportköp,transport ordnad av säljaren. Dennanya bestämmelse är välkommen. Detabsolut dominerande förhållandet vid postbefordran är att säljaren ordnartransporten på köparens bekostnad. Säljaren är således vår uppdragsgivare ochavtalspart. Enligtvåra, liksom både spedilionsföretagens och SJ:s allmänna villkor, haravsändaren/uppdragsgivaren förfoganderätt till gods under transport. 1 vissutsträckning har transportören även panträtt i godset. Förfoganderättenoch möjligen även panträtten står i princip i strid med såväl existerande somföreslagna stadganden om avlämnande och riskövergång vid kredithandel närprincipen om samtidiga prestationer inte gäller. Depraktiska yttringarna är i det första fallet när avsändaren begär alt enförsändelse under befordran skall utlämnas lill annan mottagare än den somanges på själva försändelsen. En sådan begäran tillgodoses även om mottagarenredan underrättats om att varan finns att avhämta. Idet andra och vanligare fallet har avsändaren t. ex. underfrankerat enförsändelse eller överskridit sin fraklkreditgräns. Mottagare erbjuds då attlösa ut varan mot att han eriägger fraktavgift och eventuella tillägg. Dellaförfarande kan tillämpas oavsett vilka överenskommelser om fraktavgift somavsändare och mottagare har träffat. Förnärvarande antas mottagaren dels vara medveten om att godset skall lämnas tilltransportföretag och att avsändaren därvid träffar avtal som kan påverkamottagarens räll, dels antas mottagaren vara informerad om vilken påverkan somär aktuell. Genomall köplagen stadgar att säljaren skall ordna transport på "sedvanligavillkor" undanröjs, såvitt vi kan se, eventuella tvivel om rättsläget idet aktuella avseendet. Vadgäller postbefordran kan panträtten hävdas endast i fråga om fordringar somhar direkt samband med den befraktade varan. Enligt spedilionsföretagensnormalvillkor däremot gäller panträttens samtliga fordringar som avsertransporter från uppdragsgivaren. Vikänner själva inte lill den exakta tillämpningen i del sistnämnda avseendet. I den mån lagförslaget kan las till intäkt för ett mera strikt hävdande av panträtten för s. k. inkonnexa fordringar och detta kan påver ka handelsutbytet negativt bör förhållandet självfallet uppmärksammas av 85 Även omköparen tillförsäkras gottgörelse måste, enligt vår Prop. mening, köplagens främstasyfte vara att understödja det egentliga varuby- Bilaga 3 9§ 1 st. Här uppräknas ett antal tidpunkter för avlämnande som kan avtalas("får anses avtalat"). Uppräkningen synes ofullständig. Säljaren kanexempelvis äga avlämna godset efter sin bekvämlighet, om han underrättarköparen . Varför har man valt en formulering som synes utesluta detta? Förstapunkten synes i sak inte innebära någon ändring i vad som gäller enligt 13 §köplagen, och det är då önskvärt all dess ordalydelse huvudsakligen behållsoförändrad. Samfundet har ingen erinran mot tilläggen i andra och tredjepunkterna. Samfundetanser uttryckssättet "framgår det inte av omständigheterna" oklart,se punkt 3 i "Allmänna synpunkter" (avsnitt 5). Enligt samfundet voreformuleringen "och ankommer det inte på köparen" lämpligare. Den föreslagna regeln skiljer sig från gällande rätt genom all del sägsatt säljaren inte är skyldig att lämna ut varan "eller, genom överlåtelseav dokument eller på annat sätt, frånhända sig förfoganderätten över den"förrän köparen har betalat priset. De citerade orden visar en viss, men intefullständig, överensstämmelse med motsvarande stadgande i FN-konvenlionen(art. 58 '. Eftersom de praktiskt viktigaste fallen där säljaren kan överlämnadokument i stället för gods täcks av 10 § 2 st., frågar man sig vad som åsyftasmed de citerade orden. I motiven sägs att de dokument som avses är t. ex.konossement och internationella fraktsedlar (se s. 213). Jag kan visserligengissa all ett fall som täcks (och som inte faller under 2 st.) är all en försteköpare, vilken innehar konossement på gods som är under transport, säljergodset vidare lill en ny köpare och därvid äger innehålla konossementet lilldess han erhåller betalning. Men beträffande inlernationella fraktsedlar vilka inte äv väl lämpade för sådan omsättning förefaller detta inte passa.Detta nämns här som ett exempel på alt läsaren känner sig osäker på vad somavses när motiven inte ger någon förklaring av innebörden i en för den svenskarätten ny regel. 10§ Samfundet anser att det vore värdefullt med ett klariäggande motiv uttalande beträffande möjligheten att betala genom kvittning. Delta gäller även avseende förslagets 54 § (jfr , "Kvittning. Om avräk ning mellan privaträttsliga fordringar". 1984, s. 328 fF)- I vissa fall kan säljarens detentionsrätt leda till s.k. "deadlock".Ett 86 exempel härpå är att avtalhar träffats om köp med framtida leverans. 1988/89:76leveranstidpunkten uppstår oenighet om priset. Köparen påstår att det Bilaga 3pris säljaren begär är oskäligt (jfr 51 §) medan säljaren under påstående ommotsatsen med hänvisning till 10 § vägrar att leverera utan kontant betalningav det såsom skäligt påstådda priset. Ett annat fall är att säljaren är idröjsmål med att leverera varför köparen påslår sig ha räll till skadestånd ochmed stöd av 48 § håller inne betalningen. Säljaren vägrar återigen medhänvisning till 10 § att leverera. Detär angeläget att undvika situationer av angivet slag. Samfundet ifrågasätterdärför om inte köparen i vissa fall borde ha möjlighet att deponeraköpeskillingen (eller att ställa säkerhet; jfr 57 § i den nuvarande köplagen),varefter säljaren skulle vara skyldig att leverera. En sådan ordning måste dockinrymma någon sanktion mot köparen i fall av ogrundad deposition för atthindra att köparen trakasserar säljaren genom att deponera i oträngl mål. Endeposilionsmöjlighel av angivet slag undanröjer också de svårigheter som eljestuppstår när köparen vid leverans vill infria köpeskillingsfordringenkvittningsvis (jfr a. a. s. 338). Sverigesköpmannaforbund/SHIO Familjefiiretagen Enligtparagraf 10, är säljaren inte skyldig att lämna ut varan eller på annat sättfrånhända sig förfoganderätten över den förrän köparen betalar priset. Dettagäller dock inte vid kreditköp eller när köparen fått anstånd med betalningen. Åandra sidan stadgas i 55:e paragrafen att köparen icke är skyldig att betalapriset förrän han haft tillfälle till en sådan undersökning av varan som följerav sedvänja eller bör medges med hänsyn till omständigheterna. Paragrafen10 ger intryck av att säljaren alltid kan förbehålla sig rätlen att fåbetalning, trots att köparen enligt 55:e paragrafen har rätt att göra enundersökning av varan, utan att erlägga köpeskillingen. En hänvisning börsålunda ske i paragrafen 19 lill paragrafen 55 enligt följande: "Säljarenär inte skyldig alt lämna ut varan eller genom överlåtelse av dokument eller påannat sätt frånhända sig förfoganderätten över den förrän köparen betalarpriset, dock med undanlag av 55:e paragrafen, 2:a stycket, punkt 1." 11§ Enligt denna bestämmelse skall säljaren stå de kostnader för varan somuppkommer före avlämnandet. Bestämmelsen saknar motsvarighet såväl i degällande köplagarna som i . Det fanns en motsvarande bestämmelsei uniforma köplagen av 1964 (art. 90), och det är okänt för mig av vilket skälingen motsvarande bestämmelse upptogs i . Ingenmotivering ges i motiven för den föreslagna regeln (se s. 214 f). I SOU föreslogs vissa särskilda bestämmelser om fördelningen av kostna der, men köplagsulredningen ville inte föreslå någon generell bestämmel se, på anförda grunder (se särskilt SOU s. 222). Generellt kan sägas, all del är vanligt alt säljaren står kostnaderna fram lill ungefär samma tidpunkt som för avlämnandet, ehuru klausulerna fraktfritt, c & F, cif m. fl. utgör viktiga undanlag. Även om i princip kostnadsansvaret sträcker sig ungefär 87 till avlämnandelidpunkten,behöver det inte finnas något exakt samband. 1988/89: 76 Man kanlägga märke till att gällande köplag inte kopplar samman kost- Bilaga 3nadsfördelningen vid fob-köp med avlämnandelidpunkten (se 62 § 2 och 3 st.). Enkonsekvens av den nu föreslagna regeln blir att om säljaren skall frakta godsettill köparen med egen lastbil och sålunda godset inte är avlämnat förrän delöverlämnas till köparen (7 § 2 st. 2 meningen enligt förslaget), han slårkostnaden för transporten och inte är berättigad att debilera extra för den. Omsäljaren utför både långa och korta transporter får han således debileraköparen för transportkostnaden endast om han har träffat avtal om delta. Mankan fråga vilken nytta den föreslagna bestämmelsen antas göra. Huvudregelni 11 § slår fast att säljaren skall svara för kostnader som uppkommer föreavlämnandet. LRF godtar denna huvudregel men kan tänka sig situationer dåsäljaren i köparens intresse före avlämnandet dragit på sig kostnader somrimligen bör bäras av köparen. LRF ifrågasätter om inte parterna själva börreglera detta utan lagbestämmelse. 11§ Samfundet hänvisar till vad samfundet anfört under punkt 7 i "Allmännasynpunkter" ovan (avsnitt 5). Enligtmotiven (s. 214) gäller paragrafen fördelningen av kostnaderna avseende varanmellan parterna.' Det sägs emellertid vidare i motiven (s. 215) dels att syftetmed andra meningen inte är att avgöra frågan om vem som skall svara för dekostnader som avses i andra meningen, dels att undantaget inte bör läsasmotsättningsvis så-att köparen alltid skulle svara för de kostnader som andrameningen hänför sig lill. Enligt samfundets mening framgår inte detta klart avbestämmelsen, och den bör därför formuleras om. 11§ I första punkten av bestämmelsen slås fast att säljaren med de undanlag somföljer av andra punkten alltid skall svara för kostnader som uppkommer föreavlämnandet. Som huvudregel kan i och för sig en sådan regel accepteras. För vissakostnader som uppkommer före avlämnandet är det dock högst naturligt attköparen svarar. Exempelvis om säljaren i köparens intresse har dragit på sigkostnader för att få till stånd en samlastning av godset eller tecknat ensärskild försäkring på köparens begäran. Exemplenvisar att den föreslagna regeln kan ge upphov till tveksamheter ochmissförstånd. Organisationerna menar därför att det vore lämpligast att låtabestämmelsen utgå och istället överlåta till parterna att reglerakostnadsfördelningen. Skallregeln kvarstå är del nödvändigt all den mjukas upp så alt inga olämpligalåsningar uppkommer enligt vad som sagts ovan. Iandra punkten i denna bestämmelse anges att principen i första meningen, dvs.att säljaren skall svara för sådana kostnader för varan som uppkommer föreavlämnandet, inte gäller kostnader som uppstår på grund Prop. 1988/89: 76 av all avlämnandet försenats lill följd av förhållanden på köparens sida. Enligtorganisationernas uppfattning torde normala laglolkningsprinci-perge vid handenatt andra meningen innebär, att det är köparen som får stå för detilläggskostnader som uppstår till följd av att han "orsakat" ettförsenat avlämnande. En sådan koslnadsfördelningsregel är också i sakmotiverad. Köparen bör svara för de kostnader han vållar. Dentolkning av andra meningen som organisationerna gör delas dock inte ibetänkandet. Där sägs nämligen (sid. 215 överst): "Syftet med andrameningen är däremot inte att avgöra frågan om vem som skall svara för dekostnader som avses i andra meningen. Undanlaget bör således inte läsasmolsätlningsvis så att köparen alltid skulle svara för de kostnader som andrameningen hänförsigtill." Organisationernafinner detta uttalande oriktigt, både med tanke på lagtextens utformning och medhänsyn till alt principen bör vara att köparen i nu aktuella situationer fårslå för kostnaderna för varan. Om 11 § skall kvarstå bör motiven korrigeras ienlighet med vad som anförts. 12§ Rubriken till det avsnitt som inleds med 12 § är "Risken förvaran". Motsvarande avsnitt i konsumentköplagsförslaget har rubriken. Denna skillnad i uttryckssäll bör undvikas. 12§ I betänkandet talas om "risken för varan" medan förslaget till konsumentköplagbehåller den etablerade termen "faran".