prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Depraktiska möjligheterna att åstadkomma en effektiv återkallelse torde iallmänhet i ett sådant flall vara uteslutna. Omdet till följd av preskription inte är möjligt att flå till stånd enåterkallelseåtgärd genom ett lämpligt företags försorg, flår lösningen sökas iett åläggande om varningsinflormation enligt 7 §. En sådan åtgärd är inteunderkastad preskription. Om inte heller detta är möjligt eller ändamålsenligt,återstår alternativet med inflormation genom vederbörande tillsynsmyndighetsförsorg enligt 14 §. 14§ Om ett åläggande enligt 7-9 § inte kan meddelas någon näringsidkare somförmår genomföra åtgärden, skall tillsynsmyndigheten lämna varningsinflormationi skälig omflattning i den mån det behövs för att förebygga skada på personeller egendom. Paragraflenupptar en regel för vad som skall gälla om det inte är möjligt ellerändamålsenligt att meddela något åläggande enligt 79 §. sättning för att det skallvara meningsflullt att meddela ett åläggande att Prop. 1988/89:23inflormera eller att återkalla är att åläggandet kan riktas mot någon näringsidkare,som förmår genomföra vad som ålagts honom. Denna förutsättning kan iblandsaknas. Iblandkan det finnas näringsidkare, som det kan riktas ett åläggande mot, men somsaknar tillräckliga resurser för att kunna verkställa åläggandet. I sådanasituationer bör, i den mån det behövs för att förebygga skada på person elleregendom, vederbörande tillsynsmyndighet vidta erflorderii-ga säkerhetsåtgärder.Av såväl ekonomiska som praktiska skäl kan i ett sådant flall återkallelse intekomma i fråga. får inskränka sig till att lämnavarningsinformation, dvs. upplysningar om skaderiskerna och hur de skallförebyggas. Informationsinnehålletbör i huvudsak svara mot vad som krävs enligt 7 §. Adressaterna förinformationen blir också desamma som enligt 7 §. Även i flråga om omflattningenav och sättet för inflormationsspridningen kan 7 § ge viss ledning förmyndigheternas handlande. flattar beslut i flrågan bör sådana näringsidkare som ioch för sig kunnat flå ett åläggande om varningsinflormation beredas tillfälleatt yttra sig, i den mån de flortflarande bedriver verksamhet. Envarningsinformation som meddelas av en myndighet om en näringsidkaresprodukter torde nämligen kunna påverka hans good-will negativt. I15§ anges att sanktionsmedlet enligt produktsäkerhetslagen skall vara vite och attsådant i allmänhet skall sättas ut. 15§ Ett åläggande eller ett förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket skallförenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. marknadsrättsliga lagstifltningen används i allmänhet vitet som sanktionsmedel.Förbud och ålägganden avseende otillböriig marknadsföring, information ochproduktsäkerhet enligt 24 § MFL skall i normalfallen förenas med vite.Detsamma gäller förbud mot användning av oskäliga avtalsvillkor enligt lagen(1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och enligt lagen(1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare. Även förbud och åläggandenenligt konkurrenslagen (1982:729) flår förenas med vite. Ävenproduktsäkerhetslagen har samma sanktionssystem. Liksom vid förbud ochålägganden enligt marknadsföringslagen bör utsättande av vite underlåtas endasti undantagsfall, dvs. då detta av särskilda skäl är obehövligt. Så kan varaflallet om meddelar ett allmänt hållet åläggande därför atttvisten rör flrågan huruvida någon säkerhetsåtgärd över huvud taget börgenomföras och näringsidkaren kan förväntas själv lojalt utflorma åtgärden pålämpligt sätt. Vitesbestämmelsernai de angivna marknadsrättsliga lagarna innehåller inte några beloppsgränser. Också för produktsäkerhetslagens vidkomman- 110 de bör vite kunna flrittbestämmas till belopp som med hänsyn till vederbö- Prop. 1988/89:23 randenäringsidkares ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bedömsvara erflorderligt för att ett åläggande eller ett förbud skall eflterkommas(jflr 3 § lagen 1985:206 om viten samt de särskilda uttalanden i.prop.1984/85:96 med förslag till lag om viten m.m. s. 27, 47 och 49). har en flast praxis utbildats, som innebär att vite i bl. a.marknadsföringsärenden normalt bestäms till ett belopp om . Isärskilda flall kan dock beloppet sättas högre eller lägre. Ärenden omproduktsäkerhet torde inte sällan, t. ex. då det gäller återkallelse, komma attröra betydande ekonomiska värden. Konsekvenserna från säkerhetssynpunkt av attett åläggande inte följs kan också bli allvarliga. Det kan därför i åtskilligaflall vara motiverat att överskrida den annars normala beloppsgränsen om . Frågorom utdömande av förelagt vite och talan därom behandlas i 25 §. Denföreslagna lagstiftningen kan komma att tillämpas också på utländska företag.Produktsäkerhetslagen blir i princip tillämplig på all marknadsföring somdirekt riktas mot den svenska marknaden. Alltså flaller exempelvis ettutländskt postorderföretag, som flrån utlandet sprider sina postorderkatalogeri , under produktsäkerhetslagen. De praktiska möjligheterna att flåtill stånd ett beslut mot ett sådant företag om att det skall vidta t. ex.återkalldseåtgärder här kan dock vara begränsade. Detsamma gäller möjlighetenatt vid behov flå ett förelagt vite utdömt. har i några flallförbjudit nordiska företag, som från annat nordiskt land bedrivitmarknadsföring i , att företa vissa marknadsföringsåtgärder. Domstolenhar då i regel underlåtit förena förbudet med vite "med hänsyn tillomständigheterna" (jflr numera 4 § lagen 1963:193 om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet av straflf m. Dettaavsnitt av lagen omfattar 1621 §§. Avsnittet inleds med en bestämmelse (16 §)om förhandlingar mellan tillsynsmyndigheten och vederbörande näringsidkare iproduktsäkerhetsfrågor. Därefter följer en bestämmelse (17 §) som anger vilkasom kan ansöka om ålägganden eller förbud enligt lagen och en bestämmelse (18§) som anger att det är som skall slita tvister enligtlagen. I 19 § regleras näringsidkarens skyldighet att bidra till utredningen iärenden enligt produktsäkerhetslagen. I 20 och 21 §§ regleras möjligheternaatt ompröva åläggande och förbud enligt lagen samt möjligheten att meddelainterimistiska beslut. 16§ Om åtgärder enligt denna lag behöver vidtas för att motverka att en vara eller en tjänst orsakar skada på person eller egendom, bör tillsyns myndigheten ta upp förhandlingar med näringsidkare som kan meddelas åläggande eller förbud i syfte att denne skall åta sig att genomföra behövli ga åtgärder. Vad som sagts nu gäller dock inte, om saken brådskar eller omständigheterna i övrigt talar mot att förhandlingar tas upp. Somanges i den allmänna motiveringen bygger den föreslagna lagstiftning- Prop.1988/89:23 en i grunden på att det är näringsidkarna själva som i första handskall vidta de åtgärder som lagen anvisar. Näringsidkaren kan alltså förväntasatt, även sedan produktsäkerhetslagen införts, utan föregående kontakter medtillsynsmyndigheterna besluta sig för att t. ex. sätta stopp för vidareförsäljning av en flariig produkt eller att sätta i gång ettåterkalldseförfarande. Somanförts i den allmänna motiveringen tas en rekommendation om förhandlingar iproduktsäkerhetsflrågor upp i lagtexten. Visserligen tillämpas ettförhandlingssystem också på andra marknadsrättsliga områden, inbegripetkonkurrensrätten, utan att någon bestämmelse om detta finns i lag. Genom attlagen upptar en uttrycklig lagregel om förhandlingar markeras emellertid atttonvikten vid tillämpningen bör läggas på frivilliga åtgärder. Någonnärmare reglering av flrågan hur förhandlingarna skall bedrivas anser jag inteerflorderlig. Eventuella förhandlingsuppgörelser får inga direktarättsverkningar enligt lagen och kräver således inte heller någon reglering. Lederförhandlingarna till en uppgörelse mellan en näringsidkare och tillsynsmyndigheten,bör myndigheten för egen del på ett eller annat sätt dokumenteranäringsidkarens åtaganden. Vidare åtgärder från tillsynsmyndighetens sidabehövs då inte, utan myndigheten kan avskriva ärendet samt avvakta och se, omnäringsidkaren flullgör sina åtaganden. Blir så inte flallet, flårtillsynsmyndigheten ta upp flrågan om säkerhetsingripande på nytt och vid behovföra den vidare till konsumentombudsmannen. Ivissa flall kan det i samband med att en överenskommelse träflfas mellantillsynsmyndigheten och näringsidkaren vara lämpligt att ge den en formellbekräftelse genom ett föreläggande av konsumentombudsmannen enligt 22 § somgodkänns av näringsidkaren. Syftet är då att genom föreläggande vid vite skapagarantier för att näringsidkaren verkligen vidtar åtgärderna i flråga. Omdet står klart att förhandlingar inte är någon flramkomlig väg, bör någotförsök till förhandlingar givetvis inte göras. Jag vill understryka attordningen med förhandlingar inte flår innebära att insättandet av säkerhetsåtgärderallvarligt fördröjs till men för säkerheten. Är det oklart om enförhandlingsuppgörelse kan nås tillräckligt snabbt i ett läge då brukarna ärutsatta för påtagliga risker, måste förhandlingsalternativet avvisas till förmånför ingripanden av mera formell karaktär. Det leder över till nästa paragraf 17§ Finner en tillsynsmyndighet att ett åläggande eller ett förbud enligt 5-9 §eller 12 § tredje stycket behövs, skall myndigheten överlämna frågan tillkonsumentombudsmannen. Delar konsumentombudsmannen tillsynsmyndighetensuppflattning, skall han ansöka hos om sådant åläggande ellerförbud. Beslutari ett visst flall en tillsynsmyndighet att inte flramställa en begä ran enligt första stycket eller konsumentombudsmannen att inte göra ansökan hos , får ansökan göras av en sammanslutning av konsumenter, arbetstagare eller näringsidkare. Innebördenav första stycket är att en tillsynsmyndighet inte själv kan Prop. 1988/89:23väcka talan i utan måste vända sig till konsumentombudsmannenför att få en domstolsprövning till stånd. kan å sinsida inte på eget initiativ ta upp en produktsäkerhetsfråga och föra den tilldomstolen utan att tillsynsmyndigheten har överlämnat flrågan till honom. Ettproduktsäkerhetsärende överlämnas till konsumentombuds mannen genom atttillsynsmyndigheten begär att ombudsmannen hos skall sökautverka ett beslut av visst, bestämt innehåll. Givetvis bör flramställningenåtföljas av det utredningsmaterial myndigheten har. Det bör tilläggas att isådana flall då är tillsynsmyndighet vilket åtminstone f n.gäller i fråga om det övervägande antalet varor och tjänster kommer besluteti realiteten att flattas av samma myndighet. Somföreslagits i de allmänna övervägandena blir det konsumentombudsmannensuppgiflt att väcka och utföra talan i . Som regel börtillsynsmyndigheten och konsumentombudsmannen eflter samråd kunna komma flramtill en gemensam bedömning av vad som krävs i en risksituation. Ansökningar omsäkerhetsingripanden bör därför i realiteten bli ett resultat avtiUsynsmyndigheternas och ombudsmannens gemensamma bedömningar. Andrastycket innebär att sammanslutningar av konsumenter, arbetstagare ellernäringsidkare under vissa förutsättningar kan föra talan i marknadsdomstolenom ett säkerhetsingripande. Så flår ske om tillsynsmyndigheten beslutat attinte överlämna ärendet till konsumentombudsmannen eller, om ärendet överlämnatstill konsumentombudsmannen, denne avslagit flramställningen. Detta innebäräven att, om konsumentombudsmannen väljer att föra talan mot en näringsidkaremen avslår en flramställning om att föra talan mot andra, så kan de nämndasammanslutningama föra talan mot näringsidkare som konsumentombudsmannenbeslutat att inte föra talan mot i . Bestämmelsen har i dennadel sitt mönster i 10 § MFL, enligt vilken sammanslutningar av konsumenter,löntagare eller näringsidkare har en subsidiär talerätt avseende bl. a.inflor-mationsåläggande och säljförbud. Medsammanslutningar av konsumenter avses organisationer, som särskilt tillvaratarkonsumenternas intressen av bl. a. säkerhet vid hanteringen av produkter.Konsumentintresset kan vara begränsat till visst eller vissa slag av varoreller tjänster. Organisationer som företräder t. ex. villaägare ellerflordonsägare får anses utgöra konsumentsammanslutningar. De olikafackförbunden och deras avdelningar och klubbar utgör exempel påarbetstagarorganisationer, som har talerätt. Det har också sådanabranschorganisationer av skilda slag som finns bland näringsidkarna. Någrakrav på representativitet eller särskilda kvalifikationer hos sam manslutningarna ställs inte upp. Organisationerna behöver alltså inte kun na påvisa något större medlemsantal, verksamhet av viss omfattning un der eller liknande. De måste emellertid för att kunna tillerkännas talerätt och bli accepterade som parter i ett domstolsärende uppfylla de krav som generellt ställs på en juridisk person. Som ideella föreningar skall 113 8 1988/89. desåledes bl.a. ha antagit stadgar för sin verksamhet och ha utsett en Prop.1988/89:23 styrelse. Omen tillsynsmyndighet eller konsumentombudsmannen bara till en del tar uppönskemål från en organisation om säkerhetsingripande, får organisationen ansesha rätt att föra återstående delar av sina önskemål vidare tillmarknadsdomstolen. Detta gäller dock bara om dessa kan betraktas som ensjälvständig flråga om produktsäkerhet och inte bara är en justering av dentalan som förs av konsumentombudsmannen. Även när konsumentombudsmannenbegränsar sin talan till en viss motpart kan en organisation föra talan motandra motparter med i princip samma yrkanden som konsumentombudsmannen, menförst sedan tillsynsmyndigheten eller konsumentombudsmannen har beslutat attinte föra talan mot dessa parter. 18 §En flråga om åläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket tas upp av efter ansökan. I18 § anges att det är som eflter ansökan skall ta upp ärendenenligt produktsäkerhetslagen. Förflarandeti såvitt gäller bl.a. ärenden enligt marknadsföringslagenregleras i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m. Dessa förflaranderegleroch ytterligare andra bestämmelser i lagen om marknadsdomstol kan med smärreändringar tiUämpas även i produktsäkerhetsärenden. Behövliga ändringarkommenteras närmare i specialmotiveringen till förslaget till lag om ändring ilagen om marknadsdomstol m.m. 19 §En näringsidkare är skyldig att på anmaning av en tiUsynsmyndighet eller av konsumentombudsmannen avge yttrande och lämna upplysningar i ett ärende enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket. Näringsidkaren är även skyldig att tillhandahålla handlingar, varuprover och liknande, som kan ha betydelse för utredningen. Omen anmaning enligt första stycket inte följs, flår tillsynsmyndigheten ellerkonsumentombudsmannen förelägga näringsidkaren att flullgöra sin skyldighet vidvite. Förvaruprover och liknande, som tillhandahålls enligt första stycket, harnäringsidkaren rätt till ersättning av tillsynsmyndigheten eller konsumentombudsmannen,om det finns särskilda skäl. Aktualiserasen fråga om säkerhetsåtgärder måste tillsynsmyndigheten utreda den. Myndighetenbehöver då material för utredningen såsom yttranden och upplysningar av berördanäringsidkare. Också handlingar, varuprover och liknande, som näringsidkamahar, kan behövas för utredningen. Första stycket innehåller bestämmelser omdetta. Förebilden till bestämmelserna finns i 11 § MFL. Tillsynsmyndighetemasagerande skall, som anges i den allmänna moti veringen, i första hand gå ut på att söka lösa uppkommande frågor om produktsäkerhet genom förhandlingar med näringsidkama. Det blir alltså i allmänhet flråga om diskussioner mellan myndigheterna och berörda näringsidkare. I sådana fall lär företagen, utan några formliga anmaningar j }4 frånmyndighetshåU, lämna upplysningar och presentera material, som rör Prop.1988/89:23 produkten i flråga. Omså skulle krävas kan emellertid en tillsynsmyndighet eller konsumentombudsmannen,med hänvisning till 19 §, direkt anmana en näringsidkare att prestera visst,bestämt material, som erflordras för utredningen av en säkerhetsflråga.Myndigheten kan av en näringsidkare, som den vänt sig emot, begära yttranden,dvs. att näringsidkaren bl.a. anger sin inställning till flrågan omingripande. Upplysningar om olika sakförhållanden, som är av direkt betydelseför utredningen, kan också krävas av berörda näringsidkare. Näringsidkarnakan vidare anmanas att till myndigheten överlämna handlingar, som de har i sinbesittning, såsom konstruktionsritningar eller affärshandlingar, rörande t. ex.distributionen av en ifrågasatt farlig produkt. Anmaningar kan också avsesådant som exemplar av den produkt saken rör, prototyper av den, modeller avprodukten m. m. Anmaningaratt lämna utredningsmaterial flår inte gå utöver vad som verkligen krävs för enomsorgsfull utredning. Myndigheten bör iaktta stor försiktighet när det gälleratt begära uppgifter om affärshemligheter av teknisk natur (jflr 18 § andrastycket lagen om marknadsdomstol m.m.). När varuprover och liknande krävs inskall det särskilt tillses att kraven inte blir onödigt ekonomiskt betungandeför näringsidkarna. Anmaningar-na skall också, så långt möjligt, varapreciserade och alltså klart ange vad det är för material som eflterflrågas. Omen anmaning till en näringsidkare att yttra sig eller att överlämna något inteföljs, får myndigheten enligt andra stycket förelägga näringsidkaren att vidvite fullgöra sin skyldighet. Vitet får bestämmas till ett belopp som, medhänsyn till vederbörande näringsidkares ekonomiska förhållanden ochomständigheterna i övrigt, kan antas förmå honom att följa föreläggandet. 1motsvarande bestämmelse i 11 § MFL är vitesbdop-pet maximerat till 10 000 kr.Med hänsyn till att produktsäkerhetslagen avser frågor om säkerhet bl. a. tillliv och hälsa har det inte ansetts finnas skäl att införa en motsvarande begränsningi förevarande bestämmelse. I speciella flall, som då saken rör en mycketallvarlig säkerhetsflråga eller näringsidkaren förefaller oresonlig, kan etthögre vitesbelopp än te sig befogat. Frågorom utdömande av vite behandlas närmare i motiveringen till 25 §. Näringsidkarebör i allmänhet vara skyldiga att tillhandahålla varuprover och liknandekostnadsfritt. I enlighet med vad som gäller vid till-lämpningen av motsvarandebestämmelse i marknadsföringslagen bör det dock finnas en möjlighet förtillsynsmyndigheten och konsumentombudsmannen att lämna ersättning för ettprov, om det finns särskilda skäl. En föreskrift med detta innehåll har tagitsupp i tredje stycket. Skäl för ersättning kan vara t. ex. att det krävs ettprov av en dyrbar produkt eller att flera provexemplar har infordrats än somkan anses normalt. För de uppgifter som ennäringsidkare lämnar enligt förevarande para grafl bör sekretess gälla enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen under de förutsätt ningar som uppställs i nämnda bestämmelse. Om antar förslaget 115 förordarjag att regeringen gör ett tillägg i bilagan till sekretessförordningen Prop. 1988/89:23 (1980:657). 20 §Ett beslut i flråga om åläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket hindrar inte att samma flråga prövas på nytt, när ändrade förhållanden eller annat särskilt skäl föranleder det. För talan om förnyad prövning gäller 17 och 18§§. Marknadsdomstolenkan i vissa flall ompröva sina beslut enligt marknadsföringslagen. 1 12 § MFLföreskrivs att beslut i flråga om förbud eller åläggande enligt 24 §§ inteutgör hinder att samma flråga prövas på nytt, när ändrade förhållanden ellerannat särskilt skäl föranleder det. Domstolens beslut har alltså en begränsadrättskraflt. Jagföreslår här en ordning som överensstämmer med den i marknadsföringslagen.Förnyad domstolsprövning torde dock av praktiska skäl endast komma i flrågaundantagsvis. Varningsinflormation och återkallelse är ingripande åtgärder.Har sådana åtgärder väl en gång vidtagits med anledning av enproduktsäkerhetsrisk, torde det i de flesta fall vara uteslutet att meddela ettnytt åläggande om samma typ av åtgärd men med ändrat innehåll. Däremot kan mantänka sig att, sedan talan om en sådan åtgärd lämnats utan bifall, fråganprövas på nytt därför att nya belägg för produktens flarlighet har kommitfram. Ett äldre beslut om säkerhetsinformation eller säljförbud kan tänkas bliupphävt, därför att det sedermera visat sig obehövligt, liksom ett tidigareavslagsbeslut kan bytas i bifall, när ytteriigare erflarenhet vunnits omriskerna. Det är endast då det finns en klar grund för en ändraddomstolsbedömning som en omprövning kan bli aktuell. böralltså tillämpas endast då det finns ett uttalat behov av det. Möjlighetenatt hos domstolen begära omprövning av ett åläggande eller förbud står liksomenligt marknadsföringslagen öppen för varje part som omflattas av domstolensbeslut. Talan om omprövning kan således föras av en näringsidkare som beslutetrör. kan på nytt hos begära ett beslutom ingripande, som domstolen tidigare avslagit. För att konsumentombudsmannenskall flå föra talan krävs dock att tillsynsmyndigheten på nytt har överlämnatflrågan till honom, 1allmänmotiveringen har möjligheten att i vissa fall meddelarett allmänt hållet åläggande som nära ansluter sig till lagens ordalydelse ochsom inte är förenat med vite behandlats. Självfallet bör så endast ske omnäringsidkaren kan väntas lojalt följa åläggandet. Skulle detta visa sig intebli flallet, kan ett nytt, mera detaljerat åläggande förenat med vite meddelasmed tillämpning av denna paragraf 21 § Om detfinns särskilda skäl, kan åläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket meddelas även för tiden till dess flrågan slutligthar avgjorts. har befogenhet att meddela interimistiska beslut enligt bl.a.marknadsföringslagen. Enligt 13 § MFL kan domstolen. om särskilda skälföranleder det, meddela bl.a. säljförbud även för tiden Prop. till dess slutligt beslutföreligger. Till denna regel i marknadsföringslagen ansluter vissabestämmelser i lagen om marknadsdomstol m. m., vilka gör det möjligt för domstolenatt mycket snabbt meddela ett interimistiskt I21 § upptas en motsvarighet till 13 § MFL. I paragraflen anges att åläggandenoch förbud enligt produktsäkerhetslagen flår meddelas även för tiden till dessdet finns ett slutligt beslut. Sådana beslut kan meddelas då saken rörinflormationsåläggande enligt 5 eller 7 §, säljförbud enligt 6 § samtåterkalldseåläggande enligt 8 eller 9 §. Domstolen kan även med anledning avett krav på åläggande att medverka till genomförandet av ett inflormationsförflarandeenligt 7 § eller av ett återkalldseförfarande enligt 8 eller 9 § meddelainterimistiskt beslut. Dåen tvistig fråga enligt 17 § har överlämnats till konsumentombudsmannen, kanåtgärden ha föregåtts av förhandlingar mellan tillsynsmyndigheten och berördanäringsidkare. Förhandlingsskedet kan ha inneburit en viss fördröjning. I ensituation som präglas av allvarliga risker för att olycksflall skall inträflfakan det te sig motiverat att snabbt få till stånd erforderligasäkerhetsåtgärder. Särskildförsiktighet måste emellertid iakttas när det gäller att meddela interimistiskabeslut enligt produktsäkerhetslagen, efltersom eflfekterna avproduktsäkerhetsåtgärder kan bli ingripande. Framför allt gäller det sagda ombeslut som flår till följd att mera omflattande förflaranden såsom återkallelsesätts i verket. Att avbryta ett pågående återkalldseförflarande är förenat medavsevärda svårigheter. Ett interimistiskt beslut om återkallelse bör därförmeddelas endast då behovet av ett snabbt ingripande är uttalat och skaderiskensynes vara klart dokumenterad, t. ex. genom inträflfade olycksfall. Förinterimistiska beslut om säkerhetsinformation och säljförbud behöver kravetdäremot inte alltid ställas lika högt. Vidprövningen av frågan, om interimistiskt beslut skall meddelas, bör som nyssantytts hänsyn alltså tas inte bara till befarade skaderisker utan också tillde konsekvenser ett beslut kan få för den eller de näringsidkare som drabbas avdet. Ett interimistiskt åläggande eller förbud bör meddelas endast om det ärsannolikt att beslutet kommer att följas av ett slutligt avgörande med i stortsamma innebörd. Är t. ex. frågan om risknivån osäker och svårbedömd bör någotinterimistiskt beslut i allmänhet inte meddelas. Enrisksituation kan oflta påkalla flera olika slag av ingripanden.