prop · GC0392 · 1988-12-31 00:00:00 — Lagrådetföreslår att rubriken före 8 kap. 8 § utgår och att 8 kap. 8 II §§får följande lydelse: "8§ Tvister om ersättning enligt 7 kap. 1 § prövas av bergmästaren. Om en sådan tvislföreligger när markanvisningsförrättningen hålls, prövas frågan vidförrättningen. 9 §Tvister i frågor som avses i 7 kap. 2 § prövas vid markkanvisnings- förrättningen. 10 § Beslut som har meddelats enligt 8 eller 9 § får verkställas. 11 § Tvister omersättning enligt denna lag i andra fall än som avses i 7 Prop. 1988/89:92 kap. 1 eller 2 § prövas av den fastighetsdomstol inom vars område konces- Bilaga 5 sionsområdel eller större delen därav ligger." Bestämmelsernai 8 kap. innebär att huvuddelen av de tvister som bergmästaren har att prövaavgörs vid markanvisningsförrättning. Tvister enligt 8 kap. 3 § första stycketandra punkten (8 kap. 7 § enligt lagrådets förslag) om en tillstånds- eller koncessionshavaresrättigheter och skyldigheter, liksom tvister om ersättning enligt 7 kap. 1 §kan emellertid komma atl prövas av bergmästaren i särskild ordning. I9 kap. finns utföriiga regler om hur en markanvisning går till. Kapitletinnehåller bl.a. bestämmelser om förrättningskoslnader. När det gäller sådanprövning av tvister som äger rum i särskild ordning är kostnadsfrågan delvisreglerad i 8 kap. 5 § andra stycket, 8 kap. 6 § och 16 kap. 7 §. mening bor bestämmelser i ämnet föras in i en paragraf som lämpligenkan placeras sist i 8 kap. Lagrådetföreslär således att 8 kap. förses med en ny paragraf, 8 kap. 12 §, av följandelydelse och med följande rubrik: ''Kostnader vid vissa tvister 12§ Vid tvister som avses i 8 kap. 7 § och vid tvister om ersättning enligt 7kap. 1 § skall tillstånds- eller koncessionshavaren ersätta staten förkostnaderna i ärendet enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Tillstånds-eller koncessionshavaren skall svara för sina egna kostnader i ärendet ochersätta andra sakägare för deras kostnader. Detta gäller dock inte om annatföljer vid en tillämpning av 18 kap. 6 eller 8 § ." Kapitletinnehåller bestämmelser om markanvisningsförrältning. Till kapitlet bör, somlagrådet har förordat, föras vissa regler om vilken mark som skallanvisas, för vilken tid en markanvisning gäller och anvisadmark får tillträdas Ofr- 5 kap. 2 § och 3 § första stycket i remissförslaget).De båda förstnämnda frågorna bör lämpligen regleras i kapitlets inledandeparagrafer, medan lillträdesbestämmelsen bör få bilda en avslutande paragraf 1inledningen av 9 kap. bör också sägas att markanvisning hålls på begäran av koncessionshavaren.En motsvarande regel har tagits upp i 5 kap. 2 § första stycket första meningeni det remitterade förslaget. Närdet gäller frågan om vilken mark som skall anvisas har lagrådet ingen erinran mot att, som har föreslagits i remissen, mark i första hand skall anvisas i enlighet med vad sakägarna har kommit överens om och atl, i den mån överenskommelse inte har träffats, den mark skall anvisas som behövs. Enligt lagrådets mening finns del därutöver skäl all föra in en bestämmelse motsvarande 4 kap. 3 § sista meningen i den nuvarande gruvlagen, där det sägs att anvisning kan avse område som hotas av ras eller sättningar vid gruvdriften. Vissa av de regler somenligt remissförslaget skall tas in i 9 kap. har Prop. 1988/89:92 enligtlagrådets uppfattning sådan karaktär att de i stället bör tas in i en Bilaga 5förordning. Hit hör bestämmelserna i 9 kap. 8 § första stycket om vad enansökan om markanvisning skall innehålla och vidare bestämmelserna i 9 kap. 11§ andra stycket (om innehållet i vissa kallelser), 13 § (om sändande av ansökningshandlingarnatill aktförvarare) och 16 § (om protokoll över markanvisningsförrättning). Lagrådetanser vidare att den bestämmelse om när en förrättning fär avslutas som hartagits in i 9 kap. 10 § första stycket i remissförslaget bör brytas ut och bildaen särskild paragraf. 18 § innehåller regler om vissa förrättningskostnader. Enligt 9 kap. 18 §första stycket utgår ersättning till bergmästaren och gode männen förinställelse vid förrättningen och vid undersökning på platsen enligtföreskrifter som regeringen meddelar. 1 andra stycket i samma paragraf sägs attersättning till sakkunniga bestäms av förrättningsmännen och att myndighetereller anställda i allmän tjänst fär ersättning bara om det finns särskildaföreskrifter om detta. Enligt paragrafens tredje stycke skall sökanden betalakostnaderna för förrättningen. Lagrådetanser att bergmästarens och de gode männens rätt till ersättning helt ochhållet bör kunna regleras i en förordning (jfr. exempelvis de nuvarandeföreskrifterna om ersättning till gode män vid fastighetsbildningsförrätlning).Bestämmelsen i 9 kap. 18 § första stycket i remissförslaget bör således utgå. Närdet gäller andra stycket anser lagrådet att bestämmelsen om ersättning tillmyndigheter m.fl. bör omformuleras så att den kommer att stämma bättre överensmed motsvarande regel i 40 kap. 17 § första stycket . Vadslutligen beträffar 9 kap. 18 § tredje stycket bör sökandens skyldighet attbetala ersättning till staten för förrättningskostnader lämpligen regleras merai detalj i en förordning. Detta föranleder en omformulering av lagtexten.Lagrådet anser också att bestämmelsen om sökandens skyldighet att betalaersättning bör flyttas, så att den får bilda ett första stycke i den närmastföljande paragrafen. I9 kap. 20 § i remissförslaget finns regler om vad ett markanvisningsbeslulskall innehålla. Även dessa regler bör jämkas, bl. a. till följd av attparagrafnumreringen pä andra häll ändras. Reglerna bör följas av denbestämmelse som i det remitterade förslaget har tagits in i 9 kap. 22 § och somhandlar om fastställelse av överenskommelser om ersättning. I de därpå följandeparagraferna bör tas in regler om tid för meddelande av beslut, motsvarande 9kap. 23 § i remissförslaget, och om upprättande av karta m. m. (9 kap. 21 § idet remitterade förslaget). Lagrådetföreslår att 9 kap. får rubriken , att 9kap. 1 3 §§ förses med rubriken oeh attparagraferna fär följande lydelse: "1§ Markanvisningsförrättning hålls på begäran av koncessionshava ren. Vid förrättningen bestäms den mark inom koncessionsområdet som 257 17 1988/89. I saml Nr 92 koncessionshavaren fär tai anspråk för bearbetning av mineralfyndighet. 1988/89:92 Vidarebestäms den mark som koncessionshavaren, inom eller utom kon- Bilaga 5 cessionsområdet,får ta i anspråk för verksamhet som hänger samman med bearbetningen. Härvidskall verksamhetens art anges. 2 §Är koncessionshavaren överens med markägaren och innehavarna av särskild rätt lill marken, skall mark anvisas i enlighet med överenskom melsen. I den mån överenskommelse inte har träffals, skall den mark anvisas som behövs. Om ett markområde inom eller utom koncessionsom rådel hotas av ras eller sättningar vid bearbetningen, kan även den marken anvisas. Anvisningfår inte avse mark inom sådant område som avses i 3 kap. 6 och 7 §§. 3 § anvisas tills vidare, om inte sökanden begär något annat." Lagrådetföreslår vidare att 9 kap. l-7§§ i det remitterade förslaget betecknas 9 kap.4-10 §§ och att 9 kap. 11 -23 §§ formuleras pä följande sätt: 11 § Ansökan om markanvisning görs skriftligen hos bergmästaren. Sökanden skall erlägga förskott pä ersättning för kostnaderna i ärendet, om bergmästaren begär det. 12 §Om ansökningen är ofuUständig eller sökanden inte har erlagt före skriven ansökningsavgift eller förskott enligt 11 § andra stycket, fär berg mästaren förelägga sökanden alt avhjälpa bristen. Omett föreläggande enligt första stycket inte följs, skall ansökningen avvisas,om den är så ofullständig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas tiUgrund för en förrättning eller om underlåtenheten avser betalning av ansökningsavgifteller förskott. Sammanträdemed sakägarna m. m. 13 §Vid förrättningen skall sammanträde hällas med sökanden och övriga sakägare. Om stridiga intressen saknas, behövs dock inte något sammanträde. Merän ett sammanträde får hällas endast om en viss fråga inte kan avgöras ulanytterligare utredning eller om det av något annat skäl är oundgängligennödvändigt.. Förrättningsmyndighetenfår företa undersökning pä platsen, om det behövs. Sakägarna skall pä lämpligtsätt underrättas om lid och plats för undersökningen. 14 § Om sammanträde hålls, skallsamtliga kända sakägare kallas. Kallelsen skall delges föresammanträdet. Har vid ett sammanträde lid och plats för ett nytt sammanträdetillkännagivits, behöver den inte kallas som i föreskriven ordning har kallatstill det sammanträde där tillkännagivandet skedde. 15 § Om fastighetsägaren ellerdennes ställföreträdare stadigvarande vistas utom landet och delgivning intekan ske med ombud inom landet, fårdelgivning i stället ske genom att handlingen lämnas till den som 258 förvallareller brukar fastigheten. Den som har mottagit enhandling enligt första stycket skall om möjligt Prop. 1988/89:92 snarastsända den vidare till fastighetsägaren eller dennes ställföreträdare. Bilaga 5 Han skall upplysas om detta när handlingen lämnas till honom. Är densöktes uppehållsort känd, skall bergmästaren med poslen sända honommeddelande om delgivningen. Delgivningskall anses ha skett, när handlingen har lämnats enligt första stycket. 16 § Ägare av fastighet som berörsav ansökningen skall för bergmästaren uppge de sakägare i fråga om fastighetensom är kända för honom. Den fastighetsägare som utan giltigt skäl underiåteratt göra detta skall ersätta sakägarna för skador som har föranletts avunderlåtenheten. 17 § Om sökanden, trots att hanhar kallals på föreskrivet sätt, uteblir från det första sammanträdel utan allha anmält laga förfall, skall detta ställas in. Nytt sammanträde skaU sättas utom han begär det. Gör han ingen sådan begäran, skall ärendetavskrivas. Omen sakägare inte har kallats lill ett sammanträde pä föreskrivet sätt, skallsammanträdet uppskjutas, såvida inte sakägaren ändå har infunnit sig eller hanmedger all förrättningen slutförs. Utanhinder av andra stycket får sådana förrättningsålgärder vidtas som inte i någonnämnvärd mån inverkar på sakägarens rätt. 18 §Förrättningen får inte avslutas förrän koncessionsbeslutet har vun nit laga kraft. 19 § Omförrättningsmännen har olika mening, gäller som beslut vad två av dem anser. Omvarje förrältningsman har sin mening, gäller bergmästarens mening. I fräga ompengar eller annat som utgör viss mängd skall dock den mening gälla som avserden näst största mängden. 20 § Ersättning till sakkunnigabestäms av förrättningsmyndighelen. Har utlåtande avgetts av en myndighet,tjänsteman eller annan som är satt att tillhandagå med yttrande, skallersättning utgå endast i den mån särskild föreskrift därom har meddelats. 21 § Sökanden skall ersätta statenkostnaderna för förrättningen enligt föreskrifter som regeringen meddelar. Sökandenskall svara för sina egna kostnader i ärendet och ersätta andra sakägare deraskostnader för att bevaka sin rätt vid förrättningen. Detta gäller dock inte omannat följer vid en tillämpning av 18 kap. 6 eller 8 § . 22 §Beslut om markanvisning skall ange den anvisade markens läge, omfattning och ändamål samt innehålla avgörande i sådana tvister om ersättning enligt 7 kap. 1 eller 2 § som har prövats vid förrättningen. Därutöver skall beslutet innehålla avgörande i sådana frågor som anges i 20och21§§. Omlöseskilling eller intrångsersältning bestäms, skall i beslutet också anges om belopp skall deponeras enligt 10 kap. 2 § och var depositionen skall ske. 23 § Överenskommelse omersättning som avses i 7 kap. 1 och 2 §§ skall Prop. 1988/89: 92 fastställas i markanvisningsbeslutet, om någon av parterna begär det." Lagrådetföreslår slutligen att 9 kap. avslutas med tre paragrafer, 24 26 §§, avföljande lydelse och med följande rubriker: "Tidför meddelande av beslut 24§ Markanvisningsbeslutet skall meddelas vid sammanträde eller på tid och platssom förrättningsmyndigheten ger till känna för sakägare och andra som har rättatt överklaga beslutet. Ett sådant tillkännagivande skall lämnas vidsammanträde eller genom skriftligt meddelande. 25§ Gränserna för mark som anvisas skall utstakas och utmärkas i behövlig omfattning.Karta skall upprättas över marken. Den skall göras så noggrann som ändamåletkräver. Kan förrättningen genomföras och för-rättningsresullatet åskådliggörasutan karta, behöver en sådan dock inte upprättas. Innanbeslut meddelas om inlösen av del av fastighet enligt 7 kap. 2 § andra stycketskall i den ordning som gäller för fastighetsbildning en karta med beskrivningha upprättats över området och dess gränser ha utmärkts. 26§ Anvisad mark får tiUträdas innan markanvisningsbeslutet har vunnit lagakraft, om sökanden har ställt säkerhet för den ersättningsskyldighet som avsesi 7 kap. 1 och 2 §§ och bergmästaren inte bestämmer annat." 4 och 6 §§ i det remitterade förslaget innehåller regler om att den som ärersättningsskyldig skall ge in utdrag av protokoll till och attlänsstyrelsen skall sälla in deponerat eller uttaget belopp på bank. Dessaregler är enligt lagrådels uppfattning sädana atl de bör kunna tas in i enförordning. Lagrådet föreslår alltså att reglerna utgår ur lagen. I10 kap. 5 § i remissförslaget sägs bl.a. att , om den ersättningsskyldigeinte betalar eller deponerar ersättning inom föreskriven tid, på begäran av denersätlningsberättigade skall söka verkställighet av ersältningsbeslutel. Ävendenna regel passar enligt lagrådets mening bättre i en förordning. Regeln böralltså utgå ur paragrafen. Kvari 10 kap. 5 § (som bör betecknas 10 kap. 4 §, om lagrådets framfördaförslag bifalls) blir en bestämmelse om att kan förordna attarbete skall ställas in. Lagrådet förordar att bestämmelsen formuleras påföljande sätt: "Omden ersältningsskyldige inte betalar eller deponerar ersättning inom föreskriven tid, kan , på begäran av den som är berättigad lill ersättningen, efter att ha hört bergmästaren förordna att bearbetning inte får ske förrän ersättningen har betalats eller deponerats." Om 10 kap. 4 och 6 §§ iremissförslaget utgår, får 10 kap. 7-9 §§ i Prop. 1988/89:92 remissförslaget betecknas 10 kap. 5-7 §§. 1paragrafen sägs att om andelshavare som innehar minst hälften av koncessionenvill ulföra undersökning eller bearbetning i större omfattning än de andra,det större arbetet skall utföras. Delsamma gäller, sägs det vidare, när frågaär om ett visst arbete skall utföras eller ej. Innebörden av de angivnabestämmelserna är inte helt klar. a. är det tveksamt om, för attbestämmelserna ska bli tillämpliga, det krävs att en andelshavare ensam inneharminst hälften av koncessionen eller om flera andelshavares andelar kan läggassamman. Enligt lagrådets mening är det lämpligast att låta flera andelshavaregä samman, sä att de kan få till stånd ett visst arbete, om de sammanlagt inneharminst hälften av koncessionen. Lagtexten bör justeras, så att detta framgår.Även i övrigt bör vissa förtydliganden göras. Ienlighet med vad lagrådet har förordat i kommentaren till 8 kap. 11 § iremissförslaget bör 12 kap. 6§ förses med ett nytt tredje stycke, där det angesvem som prövar tvister i frågor som avses i paragrafens andra stycke. Lagrådetföreslår alt 12 kap. 6 § får följande lydelse: "eller flera andelshavare som tillsammans innehar minst hälften avkoncessionen utföra undersökning eller bearbetning i större omfattning änövriga andelshavare, skall det större arbetet utföras. Delsamma gäller närfråga är om ett visst arbete för undersökning eller bearbetning skall påbörjaseller ej. Densom har begärt att arbetet skall utföras svarar,för kostnaden för detta ochtillgodoräknas den ytterligare kvantitet av mineralet som utvinns genomarbetet. Tvisti fråga som avses i andra stycket prövas av den fastighetsdomstol inom varsområde koncessionsområdet eller större delen därav ligger." Kapitletinnehåller bestämmelser om verkningarna av atl en bearbetningskoncessionupphör. I kapitlet finns också regler om koncessionshavarens skyldigheter isamband med upphörandet. Enav följderna av att en koncession upphör är enligt 13 kap. 3 § tredje stycket i remissförslaget att koncessionshavaren förlorar den rätt till mar ken som han har på grund av markanvisningen. Denna regel är enligt ' lagrådets uppfattning så central att den bör få bilda en egen paragraf och placeras först i kapitlet. 1 § i remissförslaget, som bör betecknas 13 kap. 2 §, sägs bl. a. ,att, när en bearbetningskoncession upphör, koncessionshavaren förlorar rättentill sädana som har brutits eller på annat sätt utvunnits men inte uppfordrats. Begreppetuppfordra synes närmast ta sikte på del fallet att har 261 utvunnits ur en gruva.Begreppet passar emellertid mindre bra när Prop. 1988/89:92 harbearbetats på något annat sätt. För att även den situationen skall Bilaga 5täckas av den nu behandlade bestämmelsen anser lagrådet atl ordet "uppfordra"bör kompletteras med uttrycket "eller tagits om hand pä liknandesätt". I § i det remitterade förslaget bör även i övrigt jämkas något, så attinnebörden blir tydligare. Delsamma gäller 13 kap. 2 4 §§. Härvid bör debestämmelser som har tagits in i 13 kap. 2 § och 3 § första och andra styckenadelas upp på tre paragrafer. I13 kap. 5 § i remissförslaget har tagits in en föreskrift om att statens rättenligt bestämmelserna om kronoandel upphör med koncessionen. Dettafår enligt lagrådets uppfattning anses gälla utan att man behöver ha enuttrycklig regel härom. Även bestämmelsen i 13 kap. 5 § om . all vissa reglerom koncessionshavare också gäller för staten är enligt lagrådets mening onödig. Vadsom nu har sagts innebär att bestämmelserna i 13 kap. 5 § i det remitteradeförslaget helt och hållet kan utgå. Kapitletbör däremot kompletteras med en regel som behandlar det fallet att någon efter detatt koncessionen har upphört vill lägga igen vissa utfraktsvägar, orter ellerborrhål. För igenläggning bör krävas tillstånd av bergmästaren (jfr. 5 kap. 11§ i remissförslaget; 5 kap. 8 § enligt lagrådets förslag). Lagrådetföreslår all 13 kap. erhåller följande lydelse: "1§ När en bearbetningskoncession upphör, förlorar koncessionshavaren den rätttill marken som han har på grund av markanvisningen. 2 §När koncessionen upphör, förlorar koncessionshavaren även rätten till sådana av koncessionen omfattade som har brutits eller på annat sätt utvunnits men inte uppfordrats eller tagits om hand på liknande sätt. Mineralsom har uppfordrats eller tagits om hand på liknande sätt får finnas kvar inomområdet för koncessionshavarens räkning under högst efler det attkoncessionen har upphört. Koncessionshavaren förlorar rätten lill det som intehar tagils bort under denna lid. Mineralsom koncessionshavaren förlorar sin rätt till enligt denna paragraf och sominte omfattas av ett nytt undersökningstillstånd eller en nybearbetningskoncession tillfaller fastighetsägaren. 3 § När enbearbetningskoncession upphör, förlorar koncessionshavaren rätten till sådanabyggnader som har gjorts för gmvans eller motsvarande anläggnings styrka och varaktighet,däri inbegripet inklädnad av borrhål, samt stängsel som koncessionshavaren harvarit skyldig att hälla. Såd|ana , . anläggningar skall lämnas kvar på platsen, 4 § I den män det är motiveratfrån allmän eller enskild synpunkt skall koncessionshavaren utföra efterarbeteoch ta bort andra anläggningar än som anges i 3 §. 5 § Anläggningar som lämnaskvar skall vara i sådant skick att del inte uppkommerfara för allmänheten. Sådant stängsel som anges,i 3§ skaU , 262 varautfört så, att det beslår varaktigt efter det att koncesssionen har Prop.1988/89:92 upphört. Anläggningarenligt 3 § som lämnas kvar tillfaller fastighetsägaren eller, om någon annanbeviljas koncession inom området, denne. Övriga anläggningar som lämnas kvartillfaller fastighetsägaren. 6 § 1 samband med attkoncessionen upphör skall prövningsmyndigheten fastställa koncessionshavarensskyldigheter enligt 4 §. 7 § Om någon efter det attkoncessionen har upphört vill lägga igen sådana utfraktsvägar, orter ellerborrhål som avses i 5 kap. 8 §, krävs tillstånd av bergmästaren. 8 § Regeringen får meddelaföreskrifter om skyddsåtgärder vid nedlagda gruvhål och om kontrollåtgärder lillskydd mot ras och sättningar vid nedlagda gruvor." Iparagrafens första stycke sägs att koncessionshavaren skall föra journal överundersökningsarbete och bearbetning saml redovisa prover och avge rapportertill den myndighet som regeringen bestämmer. uppfattning har bestämmelsen fått en alltför generell utformning. Dettorde framför allt vara vid bearbetning av olja och gasformiga kolväten somdet är påkallat med en journal över bearbetningen. För att inte koncessionshavarenskall betungas mer än nödvändigt föreslår lagrådet alt bestämmelsen bara skallgälla i den utsträckning regeringen föreskriver. Lagtexten bör således inledasmed orden: "Koncessionshavare skall, i den utsträckning regeringenföreskriver, föra..." 115 kap. 3 § sägs atl bergmästaren får besluta om de åtgärder som behövs för alltrygga efterlevnaden av den nya lagen eller av villkor eller föreskrifter somhar meddelats med stöd av lagen. Bestämmelsen har sin förebild i 40 § andrastycket i den hittillsvarande minerallagen. Med hänsyn till bestämmelsensallmänt hållna utformning skulle det enligt lagrådets me-ning vara av värde omdel i lagstiftningsärendet ges några exempel på sådana åtgärder sombestämmelsen,tar sikte på. 5 § andra stycket i remissförslaget innehåller en regel som ger bergmästaren rätt alt förbjuda arbete som bedrivs på sådant sätt att det uppkommer uppenbar fara för allmänt eller enskilt intresse. Denna regel, : somhar sin förebild i 6 kap. 5 § andra stycket'gruvlagen och 43 § andra stycket i den hittillsvarande minerallagen, har enligt lagrådets mening ett . sådantsamband med den berörda bestämmelsen i 15 kap. 3§ i remissförslaget att den bör placeras sorn ett andra stycke i den paragrafen.. I 15 kap. 4 §, som motsvarar 42 § första stycket i den gamja:mineraUagen. och delvis också 11 kap. 2 § första stycket gruvlagen, har tagits in bestäm-; melser om handräckning i bl.a. det fallet atl undersökningsarbete har ' påbörjatsutan att säkerhet här ställts. Paragrafens hänvisningar till andra 263 lagrum i den nya lagen fårändras till följd av vad lagrådet har förordat i Prop. 1988/89:92 det föregående. Ytterligareen regel om handräckning finns i 15 kap. 5 § tredje stycket i det remitteradeförslaget. Enligt lagrådets mening har regeln fält en alltför stor räckvidd.Som den är utformad ger den bergmästaren möjlighet att påkalla handräckning iåtskilliga situationer då även ett vitesföreläggande kan tillgripas. Det kanstarkt ifrågasättas om del verkligen är behövligt med sädana dubbla sanklionsmöjligheter.Regeln ger också möjlighet till handräckning i en del fall dä en sådan åtgärdfår anses passa mindre väl, t. ex. när det är fråga om skyldighet att ge inredovisning över utförda undersökningsarbeten. Enligtlagrådels uppfattning bör den nu diskuterade bestämmelsen om handräckning gessamma snäva tillämpningsområde som motsvarande föreskrifter i 11 kap. 2 § andrastycket gruvlagen och 42 § andra stycket i den gamla minerallagen. Bestämmelsenbör således bara ta sikte på fall då någon har åsidosatt ett sådant förbud somenligt vad lagrådet har förordat skall tas in i 15 kap. 3 § andra stycket.Ges handräekningsbestäm-melsen en sådan utformning, kan den lämpligen tas intillsammans med övriga regler om handräckning i 15 kap. 4 §. nu framförda förslag genomförs, kvarstår i 15 kap. 5 § bara enbestämmelse som ger bergmästaren rätt att förelägga vite i vissa situationer.En del ändringar bor göras när det gäller bestämmelsens paragrafhänvisningar. Inskränksmöjligheterna att begära handräckning enligt vad lagrådet förordat, tordeskälen för den bestämmelse om ställande av säkerhet som-har tagils in i 4 kap.6 § åtminstone delvis bortfalla. Lagrådet saknar underlag för att ta ställningtill om bestämmelsen helt kan utgå. 6 § i det remitterade förslaget innehåller straffbestämmelser.