prop · GC0326 · 1988-12-31 00:00:00 — Uthyrningsrörelsefår enligt 2 kap. 1 § BUL drivas endast av den som har tillstånd. Kraven påsökandena är desamma som enligt YTL. I flråga om aktiebolag, handelsbolag ochekonomiska eller ideella föreningar skall vid prövningen av förhållandena itillämpliga delar gälla vad som föreskrivs i YTL (2 kap. 2 och 3 §§). Enligt2 kap. 4§ BUL skall frågor om tillstånd till uthyrningsrörelse prövas avregeringen eller den myndighet som regeringen utser. Enligt 2 kap. 1 §förordningen (1979:873) om biluthyrning, BUF, är det i det ländär sökanden är kyrkobokförd som är tillståndsmyndighet. Om sökanden ärjuridisk person är det i det län där företagets ledning finns somär behörig tillståndsmyndighet. Ocksåtillstånd till uthyrningsrörelse kan återkallas. Bestämmelsen härom i 3 kap. 1§ BUL är identisk med motsvarande bestämmelse i YTL. I fall då missförhållandenainte är av allvariig art kan, liksom enligt YTL och TFL, i stället meddelasvarning. Ett tillstånd tilluthyrningsrörelse som inte används skall enligt 3 kap. 2 § BUL återkallas, om inte särskilda skäl talar emot det. Frågor om återkallelseeller varning prövas enligt 3kap. 3§ BUL av Prop. 1988/89:26 regeringeneller den myndighet som regeringen utser. Enligt 3 kap. 2 § BUF prövas frågorom återkallelse och varning av den länsstyrelse som har givit tillståndet. Nären tillståndshavare dör eller försätts i konkurs, har dödsboet resp. konkursboetenligt 2 kap. 6§ BUL möjlighet att driva verksamheten ytterligare . Enförutsättning härför är att en föreståndare godkänns av tillståndsmyndigheten.Tillståndet upphör enligt 3 kap. BUF om ingen föreståndare anmäls eller omföreslagna föreståndare inte godkänns av tillståndsmyndigheten. Av10 kap. 2§ BUF framgår att beslut enligt förordningen överklagashos transportrådet. Beslut om varning får inte överklagas. Transportrådetsbeslut får överklagas hos regeringen. Instansordningenenligt såväl den gällande som den nu antagna yrkestrafiklagen samt enligttransportförmedlingslagen och biluthyrningslagen innebär atttillståndsbesluten inte är underkastade domstolsprövning och att regeringen ärslutinstans. Detsamma har förutsatts gälla i fråga om beslut om länsgränsöverskridandelinjetrafik enligt 2§ LTL i dess lydelse enligt SFS 1988:266. Somtidigare nämnts har för de mänskliga rättigheterna hösten 1987avgjort ett mål mot angående yrkestrafiktillstånd ("flallet Pudas").Domstolen flann att återkallelse av ett sådant tillstånd i det aktuellafallet tillstånd till linjetrafik för persontransporter angick tillståndshavarenscivila rättigheter och skyldigheter. Härav följde att åter-kalldsefrågan enligtartikel 6 i den Europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna måste kunna prövas av domstol. Dennya lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut trädde ikraft den . Genom lagen öppnas möjlighet till prövning iregeringsrätten av sådana beslut av regeringen och andra myndigheter som ienlighet med tolkning av artikel 6 måste kunna prövas avdomstol. Den nya lagen är tidsbegränsad och gäller till utgången av år 1991.Avsikten är att det direkt i de förflattningar som reglerar tillståndsförflarandenm.m. skall föras in bestämmelser om domstolsprövning som tillgodoserkonventionens krav. Riksdagenantog riktlinjer för regeringens beflattning med be- 16 svärsärenden (prop.1983/84:120, KU 23, rskr. Enligt dessa riktlinjer är utgångspunkten attöverklagande normalt inte skall kunna ske till regeringen annat än när detbehövs en politisk styrning av praxis. I flall där prövningens huvudsakliga flunktionär att tillgodose ett rättsskyddsbehov bör regeringen vara besvärsinstansendast om det inte går att ordna en tillräckligt kvalificerad överprövning påen lägre nivå. Regeringen bör alltså enligt riktlinjerna helst inte prövaöverklagande av beslut om en politisk styrning inte behövs eller är önskvärd.Med politisk styrning i detta sammanhang avses en sådan styrning som ingår somett naturligt led i utövningen av den styrande makt som enligt regeringsflormentillkommer regeringen. Jag anser, mot bakgrund avdet sagda och i likhet med praktiskt taget alla remissinstanser, att starkaskäl talar för att instansordningen i yrkes-trafiklagstifltningen nu anpassas tillEuropakonventionens krav och till de nämnda riktlinjerna för regeringensbefattning med besvärsärenden. Jag återkommer i det följande till vad detta börinnebära beträflfande olika typer av ärenden på yrkestrafikområdet. Mitt förslag:Länsstyrelserna skall flortflarande vara de myndigheter som i första instansprövar såväl flrågor om beviljande av trafiktillstånd som återkallelse avtillstånd. Frågor som rör länsgränsöverskridande linjetrafik skall dock prövasav transportrådet. beslut enligt YTL får överklagas hoskammarrätten. Beslut om beviljande av linjetrafiktillstånd och omprövning av sådanatillstånd skall dock alltjämt överklagas hos transportrådet resp. regeringen.Beslut om varning får inte överklagas. Promemorians förslagöverensstämmer med mitt, flrånsett att promemorian inte innehåller någonuttrycklig reglering av flrågan hur beslut om omprövning avlinjetrafiktillstånd enligt 11 § YTL skall överklagas. Remissyttrandena:Promemorians förslag har godtagits av alla remissinstanser utomtransportrådet. anser dock att även transportrådetsbeslut i fråga om linjetrafik bör få överklagas hos kammarrätten. Domstolsverketoch kammarrätten i har vidare ifrågasatt om inte en tvåpartsprocessmed länsrätten som första instans utgör den från rättssäkerhetssynpunkt bästaordningen för att pröva frågor om återkallelse av tillstånd och om varning idessa flall. anser i första hand att nu gällande ordning skallbestå och i andra hand att överklaganden av beslut skall flå sketill transportrådet, vars beslut skall få överklagas hos kammarrätten. Beslutom återkallelse av linjetrafiktillstånd efter ansökan om omprövning från SJeller en trafikhuvudman bör dock flå överklagas till regeringen i sistainstans. Skälen Ibr mitt förslag:Utgångspunkten för bedömningen av vilken myndighet som skall pröva frågor omtrafiktillstånd bör som tidigare anförts vara dels att dessa frågor skall kunnabli föremål för domstolspröv- Riksdagen1988/89. ning, dels att regeringensbeflattning med besvärsärenden skall begränsas Prop. 1988/89:26 till sådana flrågordär det behövs en politisk styrning av praxis. Såvälden gällande som den nu antagna yrkestrafiklagen innehåller bemyndigande förregeringen att utse den myndighet som skall ha hand om tillståndsprövningen.Bestämmelser om tillståndsmyndighet har meddelats i YTF (2 kap. 2§, 6 kap. 2§,12 kap. 2§). Regleringen innebär att frågor om trafiktillstånd prövas avlänsstyrelsen utom såvitt avser interre-gional linjetrafik, som prövas avtransportrådet. beslut kan överklagas till transportrådet. Dettagäller dock inte beslut om varning, som inte får överklagas. Transportrådetsbeslut som första eller andra instans får överklagas till regeringen. Tillståndtill taxitrafik, beställningstrafiik med buss och godstrafitk MedYTL förenklas tillståndsprövningen avsevärt genom att den s.k. behovsprövningen,dvs. prövningen av om den avsedda trafiken behövs och i övrigt är lämplig,avskaffas för de trafikslag där den flortflarande finns kvar. Detta innebär attprövningen inbegripet frågor om återkallelse och varning i fortsättningen iprincip kommer att omfatta endast sökandens lämplighet. I fråga omlinjetrafiken behålls dock en prövning gentemot vissa andra trafikslag, varommera i det följande. Tillståndsmyndighetför godstrafiken är enligt YTF i det län där sökanden är kyrkobokfördeller, om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns. Förbeställningstrafik för persontransporter, som i den föreslagna nya lagenmotsvaras av taxitrafik och delvis beställningstrafik med buss, är detlänsstyrelsen i det län där trafikområdet skall finnas, som ärtillståndsmyndighet. I fråga om turisttrafik, som enligt förslaget ingår ibeställningstrafik med buss, prövas tillståndsfrågorna av i detlän där passagerare först skall tas upp. handlägger somnämnts inte bara frågor om tillstånd utan också flrågor om återkallelse ochtilldelande av varning. Närdet gäller frågan om beviljande av tillstånd för nu aktuella trafikslag saknasanledning att flytta över denna prövning från till annanmyndighet. Den administration som har byggts upp vid länsstyrelserna för atthandha dessa frågor är väl lämpad att även fortsättningsvis behandla dem. Sedanbehovsprövningen slopats och därmed trafikområdena, saknas emellertid förtaxitrafiken och beställningstrafiken med buss den anknytning till en visslänsstyrelse som den gällande lagstiftningen förutsätter. Inte heller kommeranknytningen mellan turisttrafik, som kommer att ingå i begreppetbeställningstrafik med buss, och den länsstyrelse där passagerare först skalltas upp att finnas kvar. I stället bör samma regler gälla som för godstrafiken,dvs. att tillståndsmyndighet är i det län där sökanden är kyrkobokfördeller, om sökanden är en juridisk person, där företagets ledning finns. Ifråga om handelsbolag, som ofta saknar styrelse, kan det som kammar rätten i påpekar vara oklart vilken länsstyrelse som är tillstånds myndighet. I sådana fall där bolagsmännen är bosatta i olika län bör 10 kap. I§ tredje stycket kunna tillämpas analogiskt, ' vilketskulle innebära att tillståndsmyndigheten är i det län Prop.1988/89:26 där bolagets förvaltning förs. Om inte heller en sådan regel ger ettentydigt svar kan ledning hämtas i 3§ handelsregisterlagen (1974:157), där detanges att handelsbolag registreras hos i det län där verksamhetenskall drivas. Närdet gäller återkallelse och varning kan man i likhet med ochkammarrätten i ifrågasätta om inte länsrätten är den lämpligasteinstansen att besluta i sådana flrågor. En återkallelse av ett redan meddelattillstånd är oflta betydligt mer ingripande för den enskilde än avslag på enbegäran om tillstånd, särskilt om en rörelse har byggts upp på grundval avtillståndet. För länsrätten talar att det då redan i första instans blir endomstolsprövning av återkalldsen. Emellertidtalar också flera skäl för att dessa beslutsflrågor alltjämt skall handhas av . I uppgiflter ingår inte bara att pröva tillståndsfrågor utan också att följa upp tillståndsprövningen genom en fortlöpande kontroll av tillståndshavarens lämplighet. Det är naturligt att då också har befogenhet att reagera, om det visar sig att kraven för tillstånd inte längre föreligger. I och för sig skulle det vara tänkbart med en ordning enligt vilken vänder sig till länsrät ten med sin utredning för att få en prövning av flrågan. Det kan naturiigtvis hävdas att det flrån rättssäkerhetssynpunkt skulle vara mer tillfredsställan de om prövningen skedde vid domstol även i första instans. Det kan å andra sidan inte påstås att nuvarande prövning inte tillgo doser tillbörliga rättssäkerhetskrav. En ordning med prövning hos länsrätt blir också betydligt mera tungrodd och resurskrävande. Tillståndshava rens intressen får i alla händelser anses tillräckligt tillgodosedda om pröv ningen i högre instans förläggs till domstol. Vid en sammantagen bedöm ning flår det anses lämpligast att nuvarande regler om prövningen i första instans av återkalldseflrågor behålls. Motbakgrund av tolkning av artikel 6 i konventionen om demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är det nödvändigt attfrågor om. i vart fall återkallelse av trafiktillstånd i något skede skallkunna prövas av domstol. Formellt tillgodoses detta krav genom den nya lagen(1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut, som trädde i kraftden Ijuni 1988. Lagen har tillkommit för att konventionens krav skall kunnauppfyllas även innan berörd lagstiftning har hunnit ändras. Avsikten ärnämligen att lagen i de fall då det är lämpligt skall ersättasmed bestämmelser i de olika lagar som reglerar de områden där endomstolsprövning i fortsättningen bör ersätta en prövning i administrativordning (prop. 1987/88:69 s. 18). Somframgår av det tidigare anförda innebär de av antagna riktlinjernaför regeringens befattning med besvärsärenden att regeringen inte bör prövaöverklaganden i ärenden där en politisk styrning inte behövs eller är önskvärd.Enligt YTL avskaffas den nuvarande behovsprövningen av den sökta trafikensåvitt gäller tillstånd till taxitrafik och beställningstrafik med buss. Förgodstrafiken har behovsprövningen av- skaflfats redan tidigare. I flortsättningenkommer prövningen att inriktas på sökandens lämplighet och det politiska inslagsom nu otvivelaktigt ligger i Det finns därför inte något skäl för att ha Prop. 1988/89:26kvar regeringen som slutinstans i flråga om nu aktuella trafiktillstånd. Jaghar tidigare konstaterat att bör vara kvar som första instanssåväl i flråga om beviljande som återkallelse av tillstånd till taxitrafik,beställningstrafik med buss och godstrafik. Frågan är då om länsstyrelsensbeslut skall flå överklagas direkt till en domstol eller om transportrådet,vilket rådet självt har förordat, skall behållas som besvärsinstans närmastöver . Om transportrådet behålls som besvärsinstans, flrämjasotvivelaktigt en enhetlig praxis. flår man emellertid då, omkammarrätten eller annan meUaninstans på domstolssidan väljs, en prövning i flyraolika instanser, något som av processekonomiska skäl inte kan anses lämpligt.Typiskt sett hör vidare frågor om sökandens lämplighet knappast till det områdesom faller inom transportrådets mer transportpo-litiskt betonade verksamhet.Övervägande skäl talar därför för att beslut skall kunnaöverklagas direkt till en domstol. Denna domstol bör vara kammarrätten. Jagförordar alltså att instansordningen såvitt gäller taxitrafik, beställningstrafikmed buss och godstrafik skall vara kammarrätten regeringsrätten. Jagvill i sammanhanget nämna att kammarrätten i har väckt frågan om inte yrkestrafiklagen och lagarna om transportförmedling och biluthyrning bör kompletteras med bestämmelser som möjliggör att den vars tillstånd återkaUas flår rimlig tid på sig att avveckla sin rörelse. För egen del menar jag att befogenheten att återkaUa ett tillstånd får anses innefatta även rätten att bestämma när tillståndet skall upphöra att gälla. Linjetrafiktillslånd .,, . Förlinjetrafiken innebär ändringen i yrkestrafiklagstiftningen att behovsprövningenslopas men att i stället en skadlighetsprövning införs gentemot redan etableradjärnvägstrafik eller trafik som trafikhuvudmännen bedriver enligt lagen(1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, LTL (8 § YTL). Enligtbestämmelsen får dock tillstånd ges om sökanden gör sannolikt att en avsevärtbättre trafikförsörjning därigenom skulle uppnås. Enligt11 § YTL skall ett tillstånd till linjetrafik prövas på nytt om statens järnvägareller en trafikhuvudman begär det flrån dagen för tillståndet. Tillståndsmyndighetför linjetrafik är enligt nuvarande YTF länsstyrel sen, om trafiken bara rör ett län, och transportrådet, om trafiken rör mer än ett län. Enligt 4§LTL i dess nuvarande lydelse upphör med några undantag alla linjetrafiktillstånd som endast rör ett län den och . trafikhuvudmannenflår rätt att därefter utan tillstånd driva denna trafik inom länet. Någotförbud mot att nya tillstånd meddelas inom ett län finns dock inte. Förtillstånd i dessa fall gäller bestämmelserna för linjetrafik, dvs. en skadlighetsprövningskall ske enligt 8 § YTL. Detfinns inte någon anledning att ändra nuvarande ordning när det gällerprövningen i första instans av linjetrafiktillstånd. alltså flortflarande prövafrågor om linjetrafiktillstånd inom det egna länet och transportrådet när detgäller den interregionala linjetrafiken. När det gäller linjetrafikenskall som nämnts utöver lämplighetsprövningen göras en prövning av trafikensskadlighet för järnvägstrafik och huvudmannatrafik. Denna prövning harotvivelaktigt starka trafikpolitiska inslag. Övervägande skäl talar därför föratt regeringen åtminstone tills vidare behålls som slutinstans vid prövningarav ansökningar om tillstånd till linjetrafik och vid omprövning av tillståndenligt 11 § YTL. När den nya lagen har varit i kraft och praxishunnit stabilisera sig kan på nytt övervägas.om regeringen kan befrias ävenfrån dessa tillståndsärenden. När det gäller ärenden om återkallelseav linjetrafiktillstånd får konventionsåtaganden anses medföra att detskall finnas möjlighet till domstolsprövning av sådana frågor. Ärenden om återkallelseav linjetrafiktillstånd enligt 1517§§ YTL torde i allmänhet saknatrafikpolitiska inslag. I sådana ärenden bör därför kammarrätten vara andrainstans efter resp. transportrådet. Det föreslås alltså attinstansordningen såvitt gäller tillstånd till linjetrafik blir (trafik som rör endast ett län) transportrådet regeringen och i fråga om återkallelselänsstyrelsen resp. transportrådet kammarrätten regeringsrätten. 3.3 Lagen om rätt att driva viss linjetrafik Mitt förslag:Transportrådets beslut enligt 2 § lagen om rätt att driva viss linjetrafik flåröverklagas hos kammarrätten. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissyttrandena: Deflesta remissintanserna har godtagit förslaget. Kammarrätten i ,transportrådet och har dock ansett att sådanabeslut även flortsättningsvis skall få överklagas hos regeringen. Skälen för mitt förslag:Beslut enligt 2§ LTL i dess lydelse enligt SFS 1988:266 om att entrafikhuvudman får bedriva länsgränsöverskridande trafik utan tillstånd medförsom nämnts att tidigare linjetrafiktillstånd på sträckor som omflattas avbeslutet upphör att gälla efter det att beslutet vann laga kraft.Beslutet är otvivelaktigt av det slaget att det enligt måstekunna prövas av domstol. De särskilda skäl somskall föreligga för att ett beslut enligt 2 § LTL skall få meddelas hänför sig tillbefolknings- och näririgsstmkturen inom de områden i de båda angränsande länensom skall trafikeras. Om dessa sammantagna kan betraktas som en enhet såvittgäller behovet av t. ex. arbetspendling, skolresor och resor till köpcentra ochserviceinrättningar, bör tillstånd till länsgränsöverskridande huvudmannatrafiki princip meddelas (prop. 1987/88:78 s.29). I promemorian sägs attutrymmet för politiska bedömningar är litet i dessa ärenden och att det därförinte finns någon anledning att ett överkla- gande skall kunna prövasav regeringen. Kammarrätten i delar inte denna uppfattning. Enligtkammarrätten är visserligen utrymmet för rent politiska bedömningar litet menbesluten kommer så gott som uteslutande att fattas på grundval avintresseavvägningar samt regional- och trafikpolitiska bedömningar. Transportrådetoch är inne på liknande tankegångar. Jag kan såtillvida hållamed remissinstanserna som att det här rör sig om ett gränsfall där det finnsgoda skäl för både den ena och den andra ståndpunkten. Vid mittställningstagande fäster jag avgörande vikt vid det förhållandet att beslutenär av ingripande betydelse för eventuella tillståndshavare på sträckan. Det ärdärför angeläget att det sker en omsorgsfull prövning av om de lagligaförutsättningarna är uppflyllda även om de berörda trafikhuvudmännen äröverens. Jag anser därför att övervägande skäl talar för promemorians förslag,dvs. att instansordningen blir transportrådet kammarrätten regeringsrätteni dessa fall. Mittförslag: beslut enligt lagarna om transportförmedling ochbiluthyrning skall få överklagas hos kammarrätten. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissyttrandena: Deflesta remissinstanserna har godtagit förslaget. och kammarrätteni har dock ifrågasatt om inte länsrätten bör vara första instans närdet gäller frågor om återkallelse och varning. anser attnuvarande ordning bör bestå. I andra hand anser transportrådet attlänsstyrelsens beslut bör få överklagas hos transportrådet och transportrådetsbeslut hos kammarrätten. Skälen för mitt förslag:Tillståndsprövningen enligt TFL och flrån den även enligt BUL inneflattarendast en prövning av sökandens lämplighet att driva verksamheten. Samma skäli flråga om tillståndsmyndighet och överprövning av beslut kan därför anföras beträflfandeöverklagande av beslut enligt dessa båda lagar som beträflfande godstrafik, taxitrafikoch beställningstrafik med buss enligt YTL (avsnitt 3.2). Jag föreslår därföratt flortflarande skall vara första instans i flrågor som rörsådana ärenden och att överklagande i flortsättningen skall kunna ske hoskammarrätten i stället för som transportrådet. 3.5Åtgärder när en tillståndshavare dött eller försatts i konkurs Mittförslag: Bestämmelserna om ett tillstånds bestånd efter tillståndshavarens dödeller konkurs flyttas till yrkestrafiklagen och lagarna om transportförmedlingoch biluthyrning från yrkestrafik-förordningen och förordningarna omtransportförmedling och biluthyrning. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar godtagit förslaget. Skälenför mitt fiirslag: Som jag tidigare anfört kan ett dödsbo eller ett konkursboefter tillståndshavarens dödsfall eller beslut om att han skall försättas ikonkurs fortsätta att driva verksamheten . En förutsättning för denfortsatta driften är att en föreståndare godkänns av tillståndsmyndigheten.Föreståndaren kan vara t. ex. en anställd i firman med lång erfarenhet ellerkonkursförvaltaren. Enligt 5 kap. 1 § YTF, 4 kap. 1 § TFF och 3 kap. 1 § BUFskall anmälan av föreståndare göras till fråndödsfallet eller konkursbeslutet. Om den anmälde föreståndaren inte godkänns,finns möjlighet att inom anmäla en ny föreståndare. Om någonföreståndare inte anmälts inom de angivna fristerna eller om den senareföreståndaren inte heller godkänns upphör tiUståndet automatiskt. Dessaregler om anmälan av föreståndare och hur ett tillstånd upphör är av sådan artatt de lämpligen bör tas in i respektive lag. De bör tas in som ett nytt styckei den bestämmelse i var och en av lagarna som medger dödsboet eller konkursboeträtt att fortsätta att driva trafikverksamheten (13 § YTL, 2 kap. 6 § TFL och 2kap. 6 § BUL). Enligtadvokatsamfundet bör den tid inom vilken en ny föreståndare skall anmälaspreciseras eller det i vart fall anges en minimitid som dödsboet ellerkonkursförvaltare har på sig för anmälan. Jag har förståelse för dettaönskemål. Eftersom en reglering av det slag som samfundet föreslår inte kräverlagform, bör frågan övervägas i samband med arbetet på nyatillämpningsföreskrifter till yrkestrafiklagstiftningen. Busstrafikförbundethar, liksom taxiförbundet och åkeriförbundet, efterlyst regler om provisoriskaåtgärder när en tillståndshavare blir långvarigt sjuk eller slutar sinanställning så att inte en sådan händelse äventyrar trafikrörelsensfortbestånd. För egen dd menar jag att några särskilda regler härom knappastbehövs. Hur det skall förflaras vid tillståndshavarens sjukdom måste rimligenbedömas flrån flall till flall. Inte ens en långvarig sjukdom medför ju, tillskillnad flrån vad som är fallet vid dödsfall och konkurs, att tillståndetautomatiskt upphör . är det sannolikt lämpligast attrörelsen överiåts till en annan tillståndshavare, vilket när behovsprövningen avskaflfaskommer att bli lättare. Om tillståndshavaren är en juridisk person möter detinte något hinder att vid behov en ny trafikansvarig person utses. 3.6Villkor vid linjetrafiktillstånd Prop. Mittfiirslag: Villkor som föreskrivits i tillstånd och som är ägnade att motverkaskada för trafik som SJ eller trafikhuvudmännen bedriver skall fortfarandegälla. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar godtagit förslaget. Skälenför mitt förslag: Enligt punkt 2 första stycket första meningen i övergångsbestämmelsernatill YTL gäller trafiktillstånd som har meddelats enligt den äldre lagen som motsvarandetillstånd enligt den nya lagen. Utgångspunkten är därvid att olika villkor somkan ha föreskrivits i äldre tillstånd skall upphöra att gälla, om inte annatanges i övergångsbestäm-mdserna (se prop. 1987/88:78 s. 57). Till de villkorför linjetrafiktillstånd som därmed upphör hör av tillståndsmyndighetenfastställda, tidtabeller (2 kap. 1§ gällande yrkestrafiklag).