prop · GC034 · 1988-12-31 00:00:00 — Enligt min meningär det nödvändigt att utbildningen ger kompetens inom området språk- ochtalsvårigheter. Detta behov bör dock rimligen kunna täckas genomfördjupningskurser utöver påbyggnadsutbildningen. Omfattningen av dessa kurserär jag inte beredd att nu ta ställning till. Mitt förslag: Destuderande bör under utbildningsfiden ha rätt fill utbildningsarvode. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Enmajoritet av remissinstanserna tillstyrker att förmånen under studietidenkopplas till utbildningsplatsen.. LR, () och SFL menardock att förmånen bör vara lika med lönebortfallet och att rese- och traktamentsersättningdämtöver skall utgå enligt allmänna reseavtalet (). Mina skäl: Vid genomgångav nuvarande utbildningar på speciallärarlinjen utgår olika förmåner. a. beroende av vilken arbetsgivare som den studerande har. Detta anserjag inte vara rimligt. Enligt min mening bör alla studerande på den nyaspecialpedagogiska påbyggnads-Hnjen ha rätt till samma förmåner. Den ersättningsom bör utgå är utbildningsarvode motsvarande lön enligt L 1:0. Isamband med frågan om förmåner under studiefiden vill jag redovisa hur jag serpå antagningen till utbildningen. Dessa två frågor hör enligt min mening närasamman. Det nuvarande antagnings- och förmånssystemet har, enligt utredningen,medfört att speciallärartjänster i skolan och liknande tjänster i andraverksamhetsformer inte har kunnat besättas med specialpedagogiskt utbildadpersonal i tillfredställande omfattning. lersärskilt i de mindre kommunerna. Orsaken härtill är att dessa inte har ansettdet ekonomiskt möjligt att i tillräcklig omfattning satsa på specialpedagogiskutbildning framför annan nödvändig lärarfortbildning. Detta har lett till enbesvärande brist på behöriga speciallärare framför allt i de mindre kommunerna.Utredningens förslag vad gäller antagningen överensstämmer i stort med mittförslag. De flesta remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag. Dettagäller bl.a. HCK, som menar att förslaget innebär en utjämning av kommunernasmöjlighet att sända lärare till utbildningen. SFL anser att av platsernabör vara för individuellt sökande. LR däremot anser att de enskilda lärarnas intressenbör vara styrande. Enligt min mening börantagningen till utbildningen kunna fungera på följande sätt. När en kommuneller annan huvudman har behov av en lärare med specialpedagogiskpåbyggnadsutbildning anmäler huvudmannen till UHÄ behov av en utbildningsplatspå den specialpedagogiska påbyggnadslinjen för en av sina lärare. Denne lärare,som inte nödvändigtvis behöver utöva speciallärartjänst, skall så snart sommöjligt anvisas utbildningsplats. Sedan läraren med godkänt resultat genomgåttutbildningen bör huvudmannen få förordna denne på speciallärartjänst, utan iakttagandeav eljest gällande fillsättningsordning om underlag för tjänsten finns. Ettliknande förfaringssätt bör kunna tillämpas även i andra verksamhetsformer därsärskilda tjänster för specialpedagogiskt utbildad personal inte finns. Samtligautbildningsplatser bör inte avsättas för studerande som anmälts tillutbildningen av sin arbetsgivare. Det är viktigt att utbildningen också ståröppen för personer som utan att vara anmälda av sin arbetsgivare själva väljeratt satsa på specialpedagogisk påbyggnadsutbildning. Härigenom blir detmöjligt att fånga upp specialpedagogiskt intresserade personer som kan göraväsentliga insatser på detta viktiga område. Detta gäller framför allt förspecialskolan och särskolan, för vilka det krävs specialpedagogisk utbildningför behörighet till lärartjänst. Det bör ankomma på regeringen att efterförslag från UHÄ bestämma hur stor del av utbildningsplatserna som skallavsättas för individuellt sökande. Detantagningssystem som jag nu redovisar, kombinerat med det föreslagnaförmånssystemet och det förenklade tillsättningsförfarandet, bör enhgt minmening innebära att de flesta kommuner kommer att ha behöriga speciallärare.UHÄ bör med utgångspunkt i vad jag nu framfört utforma antagningssystemet eftersamråd med berörda myndigheter och organisationer, bl.a. SÖ, ,och handikappr organisationer. Mitt förslag: Utbildningpå den nya specialpedagogiska påbyggnads-hnjen bör ges fr.o.m. budgetåret1990/91. Jag föreslår att inför /90 antagning till speciallärariinjengörs till enbart gren 1, 21-40 poäng. utredningens förslag:Utredningen föreslår att utbildningen anordnas Prop. 1988/89:4 förstagången /90 och att antagningen till den nuvarande utbildningenskall begränsas /89. Remissinstanserna:Remissinstanserna har inget att invända mot förslaget. Skälentill mitt förslag: Enligt min mening är det nödvändigt att ge möjligheter tillutvecklingsarbete och fortbildning inför den nya utbildningen. Därför börutbildningen anordnas första gången /91. De förändringar i denspecialpedagogiska påbyggnadsutbildning som jag nu har föreslagit ärgenomgripande och kräver planeringstid. Jag avser att föreslå regeringen att geUHÄ i uppdrag att planera för genomförande av utbildningen. Jag räknar med attefter förslag från UHÄ återkomma till regeringen med förslag tilldimensionering, lokalisering och medelsanvisning för utbildningen. Dekostnader som följer av mina förslag räknar jag med skall täckas genomomfördelning av kostnader för nuvarande utbildning och nuvarande förmånerunder studietiden. Att anvisa särskilda medel för utvecklings- ochplaneringsarbetet är enligt min mening inte möjligt. Resurser för utvecklingsarbetetbör i stället frigöras genom att antagningen till den nuvarande utbildningenbegränsas för /90. Att under ett budgetår begränsa antagningenbör inte medföra nämnvärda svårigheter för tillgången på specialpedagogiskkompetens. Genom begränsningar av antagningen skapas utrymme för utvecklings-och fortbildningsinsatser inför starten av den nya utbildningen. I nästa budgetproposi-.tion återkommer jag till frågan om hur de resurser som frigörs till följd avden minskade dimensioneringen bör disponeras. UHÄ bör senast den 17 oktober1988 ange vilka besparingar som kan bli aktuella till följd av vad jag harföreslagit och vilka insatser i fråga om utvecklingsarbete och fortbildning avlärarutbildare som detta ger utrymme för. Jag räknar härvid med att UHÄ i dettasammanhang särskilt beaktar behovet av teckenspråksutbildning förlärarutbildare. Vidare bör UHÄ lämna förslag om till vilka högskoleenheter somantagningen skall göras /90. Medhänvisning till vad jag har anfört i det föregående hemställer jag attregeringen föreslår att 1. godkänna vad jag har förordatunder punkten 4.2.2 om principerna för inriktningen av specialundervisningen, 2. godkänna vad jag har förordatunder punkten 4.2.3 om att organiserandet av de specialpedagogiska insatserna igrundskolan skall bygga på att alla lärare i sin allmänna lärarkompetens har grundläggandekunskaper i specialpedagogik och att skolan skall ha fillgång till lärare meden fördjupad specialpedagogisk påbyggnadsutbildning - speciallärare, 3. godkänna vad jag har förordatunder punkten 4.2.4 om att ansvaret för planering, fördelning och uppföljningav de specialpedagogiska insatserna skall vara en väsentlig del av arbetsenhetens uppgifteroch att ett utvecklingsarbete inleds i ett antal kommuner Prop. 1988/89:4avseende specialpedagogiska insatser, 4. bemyndiga regeringen att den 1juli 1990 inrätta en påbyggnadslinje, specialpedagogisk påbyggnadsutbildning,om 40 - 60 poäng med möjlighet till ytterligare specialisering ellerfördjupning om 20 - 40 poäng, 5. bemyndiga regeringen attavveckla nuvarande speciallärarlinje fr. o. m. /91, 6. godkänna vad jag har förordatunder punkten 4.3.4 avseende begränsning av antagningen till utbildningen /90, 7. godkänna vad jag har förordatunder punkten 4.3.3 om att de studerande bör ha rätttill utbildningsarvode. 5 Läromedel 5.1 Allmänt Somjag framhöll i årets budgetproposition (prop. 1987/88:100, bil. 10 s. 14-16) ärtillgången till goda läromedel en av de väsentligaste fömtsättningarna förgrundskolans undervisning. Jag aviserade då att jag skulle återkommatill regeringen med förslag till åtgärder på läromedelsområdet. För attkartlägga situationen på läromedelsområdet och för att ge ett underlag föråtgärder tillkallade jag en sakkunnig inom utbild-. ningsdepartementet.Resultatet av arbetet, den s. k. läromedelsöversynen, har redovisats itre rapporter (Ds 1988:22-24). En sammanfattning återfinns som bilaga 3. Vissamyndigheter och organisationer har under hand beretts tillfälle att komma inmed synpunkter på rapporterna. Inkomna synpunkter redovisas översiktligt i detföljande. Medutgångspunkt i bl. a. en omfattande undersökning i ett riksurval av kommuner,skolor och klasser menar jag att det nu är möjligt att vidta åtgärder i vissaangelägna avseenden för att förbättra läromedelssituationen i . a. frågor om litteraturens och läsningens ställning i skolan, atteleverna skall få egna läroböcker som de också får behålla, en bättregranskning av och information om läroböckers kvalitet samt åtgärder för attpressa priser och öka konkurrensen på läroboksmarknaden. Utgångspunktenför mina resonemang är att läroboken måste ha en stark ställning inom ramen förett vitt läromedelsbegrepp. De flesta lärare vill ha bra läroböcker försin undervisning och en stor del av läromedelsresurserna används förläroboksinköp. Men det förekommer också skolarbete utan läroböcker, främst pålåg- och mellanstadierna. Uppemot var tionde hög-, stadielårare arbetar utanläroböcker. Kartläggningenger en mer nyanserad bild av läromedelssituationen än den gängse. Den pekar på stora brister. Situationen varierar starkt från kommun till kommun. I många kommuner är situationen god vad gäller resurser för läromedel och tillgången till läroböcker i klasserna. På andra håll krävs betydande förstärkningar, inte minst beträffande ele- 93 vernasmöjligheter att få egna exemplar av de grundläggande läroböckerna, för att enrimlig läromedelsstandard skall uppnås. Utredarens omfattandematerial belyser också svårigheter och brister i ett vidare marknadsperspektiv.Det finns bl. a. områden där marknadsintresset år ntist intill obefinfiigt ochlåromedelsbristen närmast total. Till dessa områden hör undervisningen avhandikappade elever, minoritets-och invandramndervisningen samt gymnasieskolansmindre frekventa studievägar. Bristen på lexikon och nya specialordböcker på"de stora skolspråken" påtalas särskilt. Samfidigt saknas instmmentför att från samhällets sida ta upp kvalitetsfrågorna och stimulera tillkomstenav bättre läroböcker. Ett annat mycket principiellt problem är de tydliga tendensertiU monopol som finns inom olika delar av läromedelsmarknaden. Jag vill htir understrykadet samhällsansvar som ligger i att garantera dels tillgången till godalåromedel i skolan, dels mångfald och valmöjligheter. Detta för staten ochkommunerna gemensamma ansvar gör det nödvändigt att kritiskt granska bl. a.situationen på läromedelsmarknaden och vidta de åtgärder som krävs för attkorrigera de brister som härrör från marknadens sätt att fungera. I detföljande behandlar jag sådana åtgärder med utgångspunkt i utredarens förslag. 5.2 Litteratur och läsning Min bedömning:Varje skolenhet skall även i fortsättningen ha tillgång till ett bibliotek.Lokal samordning och fördjupad samverkan mellan skola och folkbibliotek är avstor betydelse. Utredarensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Skälenför min bedöming: En av skolans allra viktigaste uppgifter är att skapa ettbestående bok- och läsintresse hos alla barn och ungdomar. En bedömning iivläromedelssituationen måste därför också inrymma frågan om barns ofh ungdomarstillgång till litteratur och deras förhållande till böcker och läsning. 1 läroplanen förgrundskolan framhävs betydelsen av litteratur och läsning i flera ;ivseenden.Jag kommer senare att föreslå regeringen att fastställa ny kursplan för ämnetsvenska. Där kommer särskilt att betonas att undervisningen skall läggas upp såatt man skapar ett större intresse bland eleverna för läsning avkvalitetslitteratur. I kursplanens målavsnitt kommer skönlitteraturen särskiltatt uppmärksammas. Jagdelar utredarens uppfattning om hur viktigt det är med insatser som på ettavgörande sätt kan bidra till att litteraturen och läsningen får en centralroll i skolan. På många häll har lärare, bibliotekarier och elever tillsammansbyggt upp en verksamhet som ger alla barn en bestående läsglädje och en förmågaatt söka sig fram till god litteratur. Men verksamheten förutsätter fungerandebibliotek, dvs. skolbibliotek och/eller folkbibliotek. Biblioteksverksamheten i har varit föremål förett stort Prop. 1988/89:4 antal undersökningar och kartläggningar.Skolbibliotekens standard varierar starkt från kommun till kommun. Ett skolbibliotekmed ett bra bokbestånd och goda personalresurser är lärares eller eleversnaturliga samarbetspartner i det läsfrämjande arbetet. Tillgången till god litteratur och aktuella verk att sökafakta i kan naturligtvis organiseras på olika sätt. Men det krävspersonalinsatser, lokaler och böcker. Ett sätt att efter lokala förutsättningaruppnå högsta möjliga standard är att på olika sätt samordnabiblioteksresurserna inom kommunen. Samordning och samarbete måste utgå från lokalaförutsättningar. Vilken modell man än väljer för samarbetet mellan skola ochfolkbibliotek är det viktigt att man ser det läsfrämjande arbetet som ettgemensamt ansvar för berörda kommunala nämnder och förvaltningar. Böcker,bibliotekslokaler och personal skall ses som en gemensam resurs och användasplanmässigt och rationellt. Lösningarna kan skifta, men de skall vararesultatet av planering och beslut över nämnd- och förvaltningsgränser. () och FöreningenSvenska Läromedelsproducenter () instämmer i utredarens förslag attbestämmelsen om skolbibliotek skall finnas kvar, att biblioteksverksamhetenlyfts fram i kursplanen för svenska och att samarbetsformerna mellan skola,skolbibliotek och kommunbibliotek utvecklas. instämmerprincipiellt i utredarens syn på läsningens och litteraturens betydelse,skolbibliotekets viktiga funktion och samverkansformer mellan skol- ochfolkbibliotek. Erfarenheter från kommundelsförsöken kan enligt SÖ ge värdefullasynpunkter på hurskola och folkbibliotek kan samarbeta. anser det vara onödigdetaljreglering med en paragraf om skolbibliotek i grundskoleförordningen.Läroplanens formuleringar kring litteratur och skolbibliotek bör enligtkommunförbundet vara tillräckliga som mål för kommunemas verksamhet. (), som understryker att skolbiblioteksverksamhetens primära målär att tjäna undervisningen, saknar i utredningsrapporten en diskussion om förutsättningarnaför lärarbibliotekariernas arbete. Jag vill särskilt betona det lokala perspektivet när detgäller skolans läsfrämjande insatser. Mina förslag rörande styrning av skolaninnebär inte bara färre centrala regler och tydligare mål, utan också ettuttalat lokalt ansvar för skolan och en mer målmedveten lokal utvärdering avverksamheten. Detta skapar givetvis också fömtsättningar för olika typer avsatsningar på barns och ungdomars läsning som utgår ifrån skilda lokalaförutsättningar. Jag harsom utgångspunkt att varje skolenhet även i fortsättningen skall ha tillgång till ett bibliotek. Skolbiblioteket får emellertid inte sesisolerat från kommunens samlade biblioteksorganisation. dess mediebestånd, personal och lokaler, bör sättas i relation till kommu nens biblioteksresurser i stort. Förutsättningarna skiftar frän kommun till kommun, från rektorsområde till rektorsområde, från skola till skola. Därför är det inte lämpligt eller möjligt att föreskriva en viss standard för skolbiblioteket. I stället kan mål och ambitioner för skolbiblioteksverk- 95 samheten anges samtidigtsom de lokala förutsättningarna får styra lösningarna. I dengrundskoleförordning, som regeringen utfärdat, har, liksom i dentidigare skolförordningen, en bestämmelse om att varje skolenhet skall habibliotek och annan utrustning som behövs för en tidsenlig utbildning införts. I kommunens årligaskolplan' bör det vara möjligt att skriva in hur arbetet med litteratur ochläsning i skall bedrivas så att läroplanens mål uppnås. Skolplanenkan med fördel bygga på bl.a. de arbetsplaner som upprättats inomrektorsområdena. 5.3 Tillgång till läromedel Mitt förslag:Eleverna i gmndskolan skall som gåva få de basläromedel och väsentligahjälpmedel som de behöver av pedagogiska skäl, kan komma att behöva somunderlag för fortsatta studier eller som de i övrigt kan ha särskilt nytta avatt kunna gå tillbaka fill. Utredarensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Skälenför mitt förslag: I 4 kap. 15 § skollagen (1985:1100) föreskrivs att eleverna igmndskolan utan kostnad skall ha tillgång till böcker, skrivmateriel, verktygoch andra därmed jämförliga hjälpmedel som behövs för utbildningen. 1 4 kap. 19§ första stycket gmndskoleförordningen (1988:655) finns en direkt hänvisningtill föreskriften-i skollagen. Kravet att eleverna skall ha tillgång till deläromedel som fordras för undervisningen är således klart preciserat iskolförfattningarna. Föreden föreskrevs i 2 kap. 27 § skolförordningen (1971:235) atteleverna i gmndskolan skulle som gåva få behålla vissa tryckta basläromedeleller väsentliga hjälpmedel såsom lexikon och kartböcker. Isamband med att vissa ändringar gjordes i skolförordningen med verkan från den1 upphävdes bl.a. 2 kap. 27 § (SFS 1986:575). Bestämmelsen upphävdesdärför att en föreskrift med liknande innehåll fanns i Lgr 80 (s. 50).Upphävandet innebar därför ingen saklig ändring. Gällande föreskrift omgåvoläromedel återfinns således i läroplanen för (Lgr 80 s. 50).Där sägs med hänsyftning på s. k. basläromedel att "vissa sådana läromedel,eller väsentliga hjälpmedel som lexikon och kartböcker, skall eleverna få somgåva". I årets budgetproposifion (prop.1987/88:100, bil. 10 s. 15) berörde jag problemet med att formuleringama iskolförordning och läroplan kommit att tolkas mycket olika av kommunerna. Jaganmälde att jag avsåg att återkomma med förslag till regeringen om enprecisering av bestämmelserna om fillgång till läromedel. Innebörden avpreciseringen borde enligt min mening vara "att eleverna skall ha tillgångtill de läromedel som fordras för undervisningen. Eleverna skall som gåva få deböcker som kan behövas som underlag för fortsatta studier eller som de i övrigtkan ha anledning att gå tillbaka till". SÖ,SIL, SL, FSL och och Skola (RHS) ansluter sig Prop. 1988/89:4till utredarens förslag att en bestämmelse om gåvoläromedel förs in i grundskoleförordningen.Det finns en rad synpunkter på vilka läroböcker som kan vara lämpligasom gåva. Den exemplifiering utredaren gör har enligt SÖ sin största betydelsesom nivåangivelse. och betonar att det finns en risk föratt rekommendafioner om gåvoläromedel stadievis kan bli styrande på ett sådantsätt att valet av gåvoläromedel inte anpassas efter verkliga behov. Jaganser att en bestämmelse om skyldighet att ge eleverna egna exemplar av vissa gmndläggandeläroböcker bör införas. Bestämmelsen skall ses som ett komplement till och ettförtydligande av gällande gåvolärome-delsbestämmelse i läroplanen. Genomläromedelsöversynen är det enligt min mening styrkt att eleverna i grundskolani alldeles för liten omfattning får behålla egna läroböcker. Gällandebestämmelse om gåvoläromedel har i många fall kommit att tolkas alltför restrikfivt.Även om gåvoboksstandarden är god på lågstadiet, är det otillfredsställandeatt eleverna i så många mellanstadieklasser och i flertalet högstadieklasserinte får behålla någon lärobok. Till detta kommer att var femte lärobok somförekommer i klasserna är i mycket dåligt skick och att elevema inte får göranågra som helst anteckningar i mer än hälften av de böcker som används. Innebördenav bestämmelsen om skyldighet att ge elevema egna exemplar av läroböcker börvara att eleverna som gåva skall få de basläromedel och väsentliga hjälpmedelsom de behöver av pedagogiska skäl, kan komma att behöva som underlag förfortsatta studier eller som de i övrigt kan ha särskild nytta av att kunna gåtillbaka till. Enbestämmelse om gåvoläromedel bygger på fömtsättningen att det finns vissa ämnendär det är mer eller mindre nödvändigt med en lärobok och att elevema ocksåbör få behålla vissa böcker i dessa ämnen. De pedagogiska motiven är oftastarka. Eleven måste få använda boken aktivt och göra understrykningar ochanteckningar för att kunna tillägna sig en god studieteknik. Vissa läroböckermåste eleven kunna gå tillbaka till för att kontrollera ett avsnitt som häneller hon glömt eller inte deltagit i. Andra böcker är av den karaktären atteleven kan ha både glädje och nytta av dem långt efter gmndskoletiden, t. ex.som underlag för fortsatta studier. Detkan emellertid inte komma i fråga att i en författningstext i detalj ange ivilka ämnen eleverna skall få behålla egna böcker och vilka böcker de skall fåbehålla i dessa ämnen. Den pedagogiska frihet som läroplanen ger lärare ochelever i deras arbete får inte beskäras genom regler och förordningar om attgåvoböcker skall förekomma enligt en fastställd lista. Uppfattningarna gårockså ofta i sär när man resonerar med lärare och elever om en viss lärobok iett visst ämne i en viss årskurs. Engåvoläromedelsbestämmelse bör således ge utrymme för pedagogisk utveckling och flexibilitet. Den får inte hindra pedagogiska förändringar. Den skall kunna tillämpas med hänsyn till en skolas särart eller inriktning. Utredarens förslag till precisering av vilka läroböcker eleverna skall få som gåva får närmast ses som exempel på en rimlig gåvoboksstandard. I de fall 97 7 1988/89. lärare arbetar på ett sätt som ger läroboken en mindre central roll iundervisningen blir dessa exempel självfallet inte relevanta. Den gåvoboksstandardsom man i kommunerna med dessa inskränkningar bör eftersträva skulle enligtmin mening kunna innehålla följande läroböcker. Eleverna på lågstadiet får t.ex. behålla den första läseboken, lärobok eller lämplig arbetsbok i matematiksamt hembygdsbok. på mellanstadiet kan t. ex. omfatta en svenskordlista, lärobok och/eller arbetsbok i engelska samt kartbok och sångbok. Påhögstadiet kan eleverna t. ex. få egna exemplar av en svensk ordbok, engelsk gram-mafikoch ordbok, lärobok och/eller arbetsbok i tyska/franska eller annat språk (vidtillval), stadieböcker eller årskursböcker iSo-ämnen (geografi, historia,religionskunskap, samhällskunskap), kartbok samt stadieböcker i No-ämnen(biologi, fysik, kemi, teknik). Nödvändighetenav att ge utrymme för flexibilitet vid fillämpningen av ett gåvobokssystem kanillustreras med några exempel.' Läsundervisningenstår under pedagogisk debatt. I undervisningen används inte alltidtraditionella läseböcker. Barn som kan läsa redan när de kommer till skolanuppfattar kanske inte heller den första läseboken som något särskiltbetydelsefullt. Hembygdsböckerblir fort inaktuella och används mest som uppslagsverk. Material frånkommunen, studiebesök etc. kan vara utmärkta läro-medelsalternafiv. Stadieböckeri So- och No-ämnen kan i viss utsträckning användas i klassuppsättning, närundervisningen baseras på avsnitt ur läroböckerna som kompletteras med laborativtmaterial, filmer etc. Hurgåvoläromedelsbestämmelsen skall tillämpas i den enskilda kommunen bör.kunnabehandlas bl. a. i den skolplan som jag föreslagit att varje kommun skallutarbeta. Det bör vara möjligt för skolstyrelsen att ge rekommendafionerstadievis eller överlåta till skolledare, lärare och elever att i praktikenavgöra vilka läroböcker eleverna skall få som gåva. Vad jag sagt ovan bör kunnatjäna som utgångspunkt för lokala bedömningar. Vidarebör länsskolnämnderna vid sin tillsyn av skolverksamheten i kommunerna kunnaägna särskild uppmärksamhet åt läromedelsstandarden. 5.4 Granskning av läromedel Mitt förslag:Statens institut för läromedel () ges i uppdrag att genomföra en fortlöpandekvalitetsgranskning av läroböcker. Granskningen skall omfatta läroböcker somfastställts som basläromedel för , gymnasieskolan och motsvarandevuxenutbildning.