prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Hans rörelsefrihet får ocksåinskränkas när det behövs av hänsyn till hans egen eller andras säkerhet. 45 § Den som är tvångsisoleradfår inte inneha 1. narkotika, alkoholhaltigadrycker eller andra berusningsmedel, 2. injektionssprutor eller kanylersom kan användas för insprutning i människokroppen, 3. andra föremål som är särskiltägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika, eller 4. annan egendom som kan skadahonom själv eller annan eller vara till men för ordningen på sjukhuset. Påträffassådan egendom som avses i första stycket, får den omhändertas. 46 §Om det anses påkallat, får den tvångsisolerade kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, när han kommer till sjukhuset, för kontroll av att han inte bär på sig egendom som avses i 45 §. Detsamma gäller om det under vistelsen på sjukhuset uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos den tvångsisolerade. Överläkarenbeslutar om kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. Kroppsvisitationoch ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet medåtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Ommöjligt skall ett vittne närvara. 47 § Överläkaren får besluta attförsändelser till den tvångsisolerade får undersökas för kontroll av att deinte innehåller egendom som avses i 45 §. Om en försändelse innehåller sådanegendom, får den omhändertas. 48 § Har narkotika, alkoholhaltigadrycker eller andra berusningsmedel omhändertagits enligt 45 eller 47 § ellerhar sådan egendom påträffats där någon är tvångsisolerad utan att det finnsnågon känd ägare till egendomen, skall överläkaren låta förstöra ellerförsälja egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § I första stycket lagen 11 (1958:205)om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Detsamma Prop. 1988/89:5gäller i fråga om injektionssprutor eller kanyler, som kan användas förinsprutning i människokroppen, eller i fråga om andra föremål som är särskiltägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika.Belopp som har erhållits vid försäljning tillfaller staten. Vistelse utanför sjukhuset vid tvångsisolering 49 § Den som ärtvångsisolerad får ges tillstånd att vistas utanför sjukhusetsområde. Tillståndet får förenas med särskilda villkor. 50 § Tillstånd attvistas utanför sjukhusets område meddelas av smittskyddsläkaren efter samrådmed överläkaren. Smittskyddsläkaren får återkalla tillståndet om förhållandenakräver det. 51 § Miljö- ochhälsoskyddsnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos länsrätten. 52 § Smittskyddsläkarensbeslut enligt denna lag får överklagas hos länsrätten om beslutet gäller 1. förhållningsreglerenligt 17 §, 2. tillfälligtomhändertagande enligt 37 §, 3. avslag på enbegäran att tvångsisoleringen skall upphöra, 4. avslag på enbegäran om tillstånd att vistas utanför sjukhusets område enligt 49 §, 5. återkallelse avtillstånd att vistas utanför sjukhusets område enligt 50 §. Överläkarens beslut enligt 48 § får överklagas hoslänsrätten. Andra beslut enligt denna lag av smittskyddsläkaren eller annanläkare får inte överklagas. 53 § beslut om föreläggandeeller förbud enligt 67 § får överklagas hos kammarrätten. Handläggningen av mål och ärenden 54 § Mål ochärenden enligt denna lag skall handläggas skyndsamt. 55 § Frågor somankommer på länsrätt enligt denna lag prövas av länsrätten i det län där densom har beslutat i frågan eller ansökt om åtgärden har sin verksamhet. 56 § Länsrättenskall ta upp mål om tvångsisolering enligt 39 eller 41 § till avgörande inom envecka från den dag då ansökan kom in eller underställning skedde. Om beslutetom tvångsisolering inte är verkställt när det underställs, skall målet tas upptill avgörande inom från den dag beslutet verkställs. Länsrätten fårdock förlänga dessa tider om det behövs ytterligare utredning eller om det pågrund av någon annan särskild omständighet är nödvändigt. I mål om tvångsisolering enligt 38, 39 eller 41 § fårlänsrätten förordna 12 rörandesaken i avvaktan på målets avgörande. 57 § I mål om tvångsisolering, som väckts vidlänsrätten genom ansökan av smittskyddsläkaren, skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, om detta inte är uppenbart obehövligt. I andra mål enligt denna lag prövar rätten om det finns skäl att hålla muntlig förhandling. Om någon part begär muntlig förhandling, skall sådanhållas. Parterna skall upplysas om sin rätt till muntlig förhandling. Om en enskild part som har kallats vid vite att inställasig personligen till en förhandling uteblir, får rätten förordna att han skallhämtas till rätten antingen eller till en senare dag. 58 § Vidhandläggning i kammarrätt av andra mål enligt denna lag än som avser 33-35eller 37 § skall nämndemän ingå i rätten. 59 § Om offentligtbiträde och annan rättshjälp i mål och ärenden enligt denna lag finnsbestämmelser i rättshjälpslagen (1972:429). 60 § Viddelgivning med enskild i mål och ärenden enligt denna lag gäller inte 12 och 15§§ delgivningslagen (1970:428). 61 § Ett beslutenligt denna lag gäller , om inte annat förordnas i beslutet. 62 § skall lämna biträde på begäran av 1. smittskyddsläkarenför att genomföra läkarundersökning enligt 36 §, 2. smittskyddsläkarenför att till sjukhus föra den som tillfälligt skall tas om hand enligt 37 §eller som skall tvängsisoleras enligt 38 eller 39 §, 3. smittskyddsläkareneller överläkaren för att återföra den som har avvikit från ett sjukhus, därhan enligt beslut skall vara tillfälligt omhändertagen eller tvångsisolerad,eller den som inte har återvänt till sjukhuset sedan hans tillstånd att vistasutanför sjukhusets område har gått ut eller återkallats, 4. miljö- bereda nämnden tillträde till områden, lokaler ochandra utrymmen som avses i 35 §, 5. socialstyrelsenvid styrelsens tillsyn. 63 § All undersökning, vård och behandling sombehövs från smitt skyddssynpunkt vid en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis för patien ten inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården. En undersökning som utförs av en privat verksam läkare föratt utreda om någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är gratis förpatienten, om läkaren är ansluten till sjukförsäkringen enligt lagen (1962:381)om allmän försäkring. De läkemedel som behövs från smittskyddssynpunkt vidbehandling av en samhällsfarlig sjukdom skall vara gratis för patienten. Bestämmelserna i denna paragraf om gratis förmåner förpatienter gäller den som är sjukförsäkrad enligt lagen om allmän försäkring. 64 § Landstingskommunen svarar för kostnader för åtgärder som avses i 13 63 § förstastycket samtför kostnader för läkemedel som avses i 63 § tredje Prop. 1988/89:5 stycketoch som förordnas inom den egna verksamheten. Staten svarar för övrigakostnader som följer av 63 §. 65 § har tillsynen översmittskyddet i landet. 66 § har rätt attpå begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs förtillsynen. 67 § får i sintillsynsverksamhet meddela de förelägganden och förbud som behövs för attdenna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skallefterlevas. Ettföreläggande eller förbud får förenas med vite. 68 §Socialstyrelsen har rätt att inspektera smittskyddsverksamhet som bedrivs av smittskyddsläkare, miljö- och hälsoskyddsnämnder och hälso- och sjukvårdspersonal. Den vars verksamhet inspekteras är skyldig att lämna det biträde som behövs vid inspektionen. 69§ Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter 1. omåtgärder för att förhindra att smittsamma sjukdomar förs in i landet eller sprids till utlandet, 2. omandra frågor inom smittskyddet som inte gäller vaccination. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från lagens tillämpning påförsvarsmakten, i den mån föreskrifterna inte gäller tvångsåtgärd mot enskild. Regeringenfår överlåta åt myndighet att meddela föreskrifter som avses i denna paragraf. Smittskyddeti krig m. m. 70§ Regeringen får meddela särskilda föreskrifter om smittskyddet enligt dennalag, om landet kommer i krig eller krigsfara eller om det råder sådanautomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara somlandet har befunnit sig i. 1.1 difteri fläckfeber gula febern hepatit B hepatit non A non B virala hemorragiska febrar exkl. hemorragisk nefrosonefrit 1.2 hepatit A kolera mjältbrand paratyfoidfeber . infektion av HIV (humant immunbristvirus) 2 Andra anmälningsplikliga sjukdomar änsamhällsfariiga 2.1 amöbainfektion hemonagisk nefrosonefrit infektioner orsakade av atypiska mykobakterier 2.2 botulism campylobacter giardia lamblia legionärssjuka listerios papegojsjuka toxoplasmainfektion Denna lag (nyalagen) träder i kraft den , då smittskyddslagen (1968:231) (gamlalagen) skall upphöra att gälla. Föreskriftersom har meddelats enligt 7 § gamla lagen om isolering och om inskränkning inågons verksamhet och enligt 12 § gamla lagen om åtgärder för att hindraspridning av smitta skall anses ha meddelats enligt 16 § nya lagen. Den som vidikraftträdandet är intagen på sjukhus enligt 7 eller 14 § gamlalagen skall anses intagen enligt 38 § eller, efter ett beslut om omedel- 15 bar tvångsisolering fattatav en läkare som avses i 2 §,andra stycket gamla Prop. 1988/89:5 lagen, 39§ nya lagen. Vid tillämpning av den nya lagen skall beslutet om intagning ansesha fattats vid ikraftträdandet. Om ett mål om intagning påsjukhus inte är slutligt avgjort vid ikraftträdandet skall rätten prövaförutsättningarna för tvångsisolering enligt nya lagen. Beslut som miljö- ochhälsoskyddsnämnden har meddelat enligt den gamla lagen skall anses meddeladeenligt den nya lagen, i den mån det enligt den nya lagen ankommer på nämndenatt meddela sådana beslut. Ärenden enligt 7, 10, 14 eller15 § gamla lagen, som skall överprövas av men inte har avgjortsav före ikraftträdandet prövas av länsrätten i länet. Om det i en lag eller i enförfattning som har beslutats av regeringen hänvisas till den gamla lagen,skall hänvisningen i stället avse den nya lagen. Hänvisas det till enföreskrift som har ersatts genom en föreskrift i den nya lagen, tillämpas istället den nya föreskriften. 2 Förslagtill Prop. Lag om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den som skäligen kan misstänkas för ett sexualbrott,varigenom infektion av HIV (humant immunbristvirus) har kunnat överföras till måls- äganden, skall undersökas med avseende på sådan infektion, om måls- äganden begär det. Undersökning enligt första stycket skall på målsägandensbegäran ske även i fråga om den som är skäligen misstänkt för något annatbrott, om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att infektion avHIV har kunnat överföras till målsäganden genom brottet. 2 § I fråga om förfarandet vid beslut om Undersökning samtom utföran det av undersökningen gäller bestämmelserna i om kroppsbesiktning. Beslut om undersökning skall dock fattas av åklagaren eller rätten. Målsäganden och åklagaren skall underrättas om resultatetav undersökningen. 3 § Staten skall svara för kostnaderna förundersökningen. Denna lag träder i kraft den . 2 1988/89. 3 Förslag till Prop. Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 7 kap. I § sekretesslagen(1980:100)' skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. I § Sekretess gäller, om inte annat följer av 2 §, inom hälso-och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personligaförhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att denenskilde eller någon honom närstående lider men. Detsamma gäller i annanmedicinsk verksamhet, såsom rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning,in-semination, fastställande av könstillhörighet, abort, sterilisering, kastreringoch åtgärder mot smittsamma sjukdomar, samt i verksamhet som avser särskildaomsorger om psykiskt utvecklingsstörda och därmed likställda. Sekretess enligt första stycket gäller också i sådanverksamhet hos myndighet som innefattar omprövning av beslut i eller särskildtillsyn över allmän eller enskild hälso- och sjukvård. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen ihögst sjuttio är. Utan hinder av första stycket får Utan hinder avsekretessen fär uppgifter om insemination i vissa uppgift lämnas till enskild enligt faU lämnas till enskild enligt vad vad som föreskrivs i lagen som föreskrivs i lagen (1984:1140) (1984:1140) om insemination och om insemination. lagen (1988:00) om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål. Denna lag träder i kraft den . Lagen omtryckt 1988:9. pp- 1988/89:5 Utdragur protpkoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , ,, , G. , , Lagrådsremiss med förslag om ny smittskyddslag m.m. Medstöd av regeringens bemyndigande förordnade dåvarande statsrådet förutvarande statsrådet att som särskildutredare se över smittskyddsförfattningarna. Den särskilda utredarenöveriämnade betänkandet (SOU 1985:37) Om , smittskydd. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels utredaiens sammanfattning., avbetänkandet som bUaga I, dels de förslag till smittskyddslag och smittskyddsförordningsom läggs fram i betänkandet som bilaga 2. En förteckning över remissinstan serna och övriga som har yttrat sig över betänkandet samt en sammanställ ning av deras yttranden bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 3. , ' Efterdet att betänkandet överiämnats har sjukdomen infektion av HIV (humantimmunbristvirus) blivit ett allvarligt hälsoproblem också i vårt land.Betydande resurser har satsats för att begränsa spridningen av sjukdomen.Kampen mot sjukdomen leds på central nivå av regeringens AIDS-delegation, sombestår av bl.a. företrädare för samtliga riksdagspartier. Jag är självordförande i delegationen. Sjukdomenskonsekvenser för det svenska samhället har följaktligen inte kunnat beaktas iden särskilde utredarens arbete. Mot denna bakgrund har vissa förslag i frågorsom gäller infektion av HIV beretts med delegationen. Iövrigt har i lagstiftningsärendet synpunkter inhämtats från myndighe-, ter samtsmittskyddsläkare och andra experter inom ämnesområdet. 2.1 och gällande rättsliga reglering Smittsammasjukdomar har varit ett gissel för människan och honhar på olika sätt försökt att skydda sig mot dem. Att vissa sjukdomar 19 ärsmittsamma har man känt till sedan läng fid tillbaka. Ätt sjukdomarna Prop.1988/89:5 framkallas av smittämnen som bakterier och virus fick man dock klartför sig först under 1800- talet. Bestämmelser om hur smittsamma sjukdomar skallbekämpas har i vårt land funnits i lagar och i andra författningar samt i olikaslag av andra påbud av statsmakterna. I modern fid har kampen mot de smittsammasjukdomarna i huvudsak förts längs tvä linjer. Enligt den ena har åtgärdervidtagits för att bereda smittade och sjuka den vård och behandling som funnitsatt tillgå. Enligt den andra linjen har man genom epidemiologiska insatser avvarierande slag sökt att förhindra sjukdomarnas vidare spridning blandbefolkningen. De epidemiologiska insatserna har inriktats på smittspårning,smittrening och andra liknande åtgärder som syftar till att stoppa vidaresmittspridning. Till de epidemiologiska insatserna har knutits skyldigheter iolika hänseenden för främst enskilda och möjlighet för samhället att tillgripatvångsåtgärder när det befunnits erforderligt. Det har också funnits särskilda bestämmelserom straff för den som sprider smitta av vissa smittsamma sjukdomar. Denfrämsta anledningen fill att de smittsamma sjukdomarna reglerats särskilt äratt det ansetts nödvändigt att i vissa fall kunna göra inskränkningar i denenskildes frihet för att framgångsrikt kunna bekämpa dessa sjukdomar. Den somdrabbats av en allvarlig smittsam sjukdom har ansetts skyldig att iaktta sådanaföreskrifter att smittans spridning till andra människor så långt möjligtförhindras. Kort uttryckt kan man säga att lagstiftningen sedan lång tidtillbaka byggt på den principen, att den människa som för smitta av enallvarlig sjukdom inte efter eget gottfinnande har rätt att fritt bestämma översina göranden och låtanden utan måste vara skyldig att underkasta sig de föreskriftersom samhället ställt upp till skydd för andra människor. Våraförsta moderna författningar om smittskyddet tillkom . Iepidemilagen (nr 443) fanns bestämmelser om de epidemiskasjukdomarna. I lagen (nr 460) angående åtgärder mot utbredningav könssjukdomar (lex veneris) fanns bestämmelser om hur könssjukdomarnaskulle bekämpas. För sjukdomen tuberkulos fanns lagen (nr200) angående vissa åtgärder mot utbredning av lungsot. Lagen ersattessedermera av tuberkulosförordningen (nr 113). Medepidemiska sjukdomar avsågs i epidemilagen i princip andra allvarligasmittsamma sjukdomar än könssjukdomar och tuberkulos. Som exempel på sådanasjukdomar kan nämnas akut barnförlamning, epidemisk hjärnhinneinflammation,difteri, pest, kolera och smittkoppor. Det var en primärkommunal uppgift attbekämpa de epidemiska sjukdomarna. Ansvaret åvilade hälsovårdsnämnden. Ettframträdande inslag i epidemilagen var de skyldigheter som före skrevs. Hushållsföreståndare var skyldiga att anmäla inträffade sjukdoms fall. Var och en som drabbats av eller misstänktes ha drabbats av en epidemisk sjukdom var skyldig att underkasta sig undersökning av tjänste läkare och att söka vård på sjukhus eller att vid behov underkasta sig andra inskränkningar i sin frihet. Samma skyldighet hade den som bar eller misstänktes bära smitta av en sådan sjukdom, dvs. den som förde smitta 20 utan att vara sjuk.Kommunen hade skyldighet att verkställa och bekosta Prop. 1988/89:5smittrening. Vidare hade sjukvårdshuvudmannen skyldighet att utan ersättningtillhandahålla sjukhusvård. Könssjukdomarnai lex veneris var syfilis, enkelt veneriskt sår och dröppel. Lagen föreskrevinte något huvudmannaskap beträffande åtgärderna mot könssjukdomarna. Deåtgärder som kunde komma i fråga föll huvudsakligen på de behandlande läkarnaoch på förste provinsialläkaren i länet i egenskap av sundhetsinspektör. Närinstitutionen med förste provinsialläkare avvecklades övergickuppgifterna till den då nyinrättade länsläkarorganisationen.Hälsovårdsnämnderna i de landstingsfria städerna hade dock några viktigauppgifter enligt lagen, nämligen befogenhet att förordna om läkarundersökningoch om intagning på sjukhus. Ocksåi lex veneris fanns framträdande föreskrifter om olika slag av skyldigheter,särskilt för den enskilde. Enligt lagen var den som led av en könssjukdomskyldig att underkasta sig erforderlig läkarbehandling samt att följa läkaresföreskrift om sjukdomens behandling och om hur smittans spridning skulleförhindras. Den sjuke var också skyldig att söka vård på sjukhus om detbedömdes behövligt. Vidare var den som anmälts som smittkälla skyldig att sökaläkare för undersökning och, om han var sjuk, även behandling. Huvudmannaskapetför bekämpningen av tuberkulos var enligt tuberkulosförordningen delat mellankommunen och landstingskommunen. förordnade omläkarundersökning, mottog anmälningar om dödsfall i tuberkulos samt svarade föroch bekostade smittrening. Hälso-och sjukvårdspersonalens medverkan var enuppgift för landstingskommunen och dess medverkan skedde inom en särskildskyddsorganisation, nämligen dispensärväsendet. Statsbidrag utgick tillverksamheten. Ibörjan genomfördes ett omfattande reformarbete på häl so- och sjukvårdens område. Arbetet resulterade i en ny hälsovårdsstadga, en ny sjukhuslagstiftning, riktlinjer för utbyggnaden av regionsjukvården, inrättandet av länsläkarorganisationen samt ett överförande av huvudman naskapet för tjänsteläkarväsendet från staten till landstingskommunerna. " Somett led i reformarbetet bedömdes en översyn av smittskyddslagstiftningen somnödvändig. a. fanns det ett behov av att anpassa lagstiftningen till deorganisatoriska förändringarna av hälsovården och av den öppna sjukvården. Enutredningsman tillkallades för uppdraget. I betänkandet (SOU 1966:50)Smittskyddslagstiftning redovisade utredningsmannen ett förslag till en nysmittskyddslag som skulle ersätta epidemilagen, lex veneris ochtuberkulosförordningen. Pågrundval av förslagen i betänkandet beslutade regeringen propositionen nr 36år 1968 med förslag till smittskyddslag, m. m. Propositionen som i huvudsakföljde utredarens förslag antogs av (2LU 24, rskr. 168, SFS 1968:231och 232). beslut innebar bl.a. att bestämmelserna om åtgärder motsmittsamma sjukdomar i epidemilagen, lex veneris och tuberkulosförordningenfördes samman i nu gällande sniitt-skyddslag (1968:231, SmL). Ismittskyddslagen skiljs mellan allmänfarliga sjukdomar och veneriska sjukdomar. Med allmänfarlig sjukdom avses sådana sjukdomar som tidiga- 21 rereglerades i epidemilagen och i tuberkulosförordningen. De veneriska Prop.1988/89:5 sjukdomarna motsvarar i huvudsak könssjukdomarna i lex veneris. Detär regeringen som bestämmer vilka sjukdomar som skall hänföras fill allmänfarligasjukdomar och till veneriska sjukdomar. Smittskyddslagen omfattar formelltockså övriga smittsamma sjukdomar men innehåller få materiella bestämmelser omdessa sjukdomar. Inträffade fall av vissa övriga smittsamma sjukdomar skalldock anmälas till ansvarig myndighet. Ansvaretför smittskyddet ligger lokalt på kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd samtpå distriktsläkare och varje läkare som behandlar den som är sjuk i eller bärsmitta av en sjukdom som avses i smittskyddslagen. Regionalt svararlänsstyrelsen för smittskyddet. Inom landstingskommunen finns en särskiltutsedd smittskyddsläkare.. Centralt ligger ansvaret på ochstatens bakteriologiska laboratorium; Det formella , smittskyddsansvaret på detlokala planet speglar dock mindre väl det verkliga förhällandet. Miljö- ochhälsoskyddsnämndens verksamhet har i realiteten kommit att begränsas till desmittsamma sjukdomar som sprids främst via vatten och livsmedel samt ornithos.Beträffande övriga sjukdomar har hälso- och sjukvården och smittskyddsläkarenpåtagit sig motsvarande större uppgifter. I de största kommunerna är dockmiljö- och hälsoskyddsnämndens verksamhet mera omfattande. Beträffandede allmänfarliga sjukdomarna innehåller smittskyddslagen bestämmelser som är avgrundläggande betydelse för smittskyddet och som lägger vissa förpliktelser påden enskilde. Sådana sjukdomsfall skall anmälas till miljö- ochhälsoskyddsnämnden, smittskyddsläkaren och statens bakteriologiska laboratorium.Såväl sjuka som smittbärare är skyldiga att genomgå läkarundersökning ochunderkasta sig provtagning. En sådan person är också skyldig att finnasig i att bli isolerad eller tåla annan inskränkning i sin rörelsefrihet. Ombehandling med hänsyn lill smittfaran inte kan ske i öppen vård är den sjukeeller smittbäraren skyldig att låta sig tas in för värd på sjukhus. Om det ärnödvändigt kan läkarundersökning, provtagning och intagning på sjukhusgenomföras mot den enskildes vilja. Undersökningsom görs för att utröna huruvida en allmänfariig sjukdom föreligger är gratisför den undersökte, om undersökning görs på anfordran av distriktsläkaren. Förfortsatt behandling och för läkemedel får patienten betala på samma sätt somvid andra sjukdomar. Vid tuberkulos gäller särskilda bestämmelser om denenskildes kostnader. Varoch en som har anledning anta att han lider av en venerisk sjukdom är skyldig att söka läkare och underkasta sig den undersökning, provtag ning och behandling som behövs. Åtgärderna kan genomföras mot,den enskildes vilja. Vidare är han skyldig att följa de förhållningsregler (före skrifter) som läkaren meddelar för att hindra att smitta sprids. Om någon r underlåter att fullgöra sina skyldigheter kan han tvångsvis tas in på sjukhus om det finns grundad anledning befara att han skall sprida smitta. Den läkare som behandlar en veneriskt sjuk person skall söka ta reda på av vem han har fått sjukdomen och till vem han kan ha fört den vidare. Den som utpekas på detta sätt är skyldig att genomgå läkarundersökning. Vidde veneriska sjukdomarna är all undersökning och behandling i den öppna landstingskommunala hälso- och sjukvården gratis för den enskilde. Läkemedel vid behandlingav dessa sjukdomar i öppen vård är gratis för Prop. 1988/89:5 den enskilde.