prop · GC0394 · 1988-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen innebär dock all var och en skall vinnläggasig om att i vården använda de kunskaper han fått under sin utbildning och denerfarenhet som samlats i hans fack. Närdel gäller atl precisera innebörden av vad som skall anses som sakkunnig vårdbeträffande läkare kan ledning hämtas i en del andra författningar, främst iallmänna läkarinslruktionen. Enligt instruktionen åligger del varje läkare atti överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet meddela patient deråd och, såvitt möjligt, den behandling, som patientens tillstånd fordrar (3§1)). Fråganom innebörden av begreppet vetenskap och beprövad erfarenhet harsocialstyrelsen tagit upp i en skrivelse som svar på enförfrågan från en enskild läkare. 1 skrivelsen anförde bl. "Såvittär bekant har innebörden inte definierats i vare sig propositioner eller utskotlsullåtanden.Med hänsyn till den snabba utvecklingen inom del medicinska fältet, föränderligheleni de vetenskapliga landvinningarna samt den skiftande erfarenheten hosyrkesutövarna är svårigheten alt söka definiera uttrycket uppenbar. Medanledning härav vill med utgångspunkt från hittillstillämpad praxis vid användandet av begreppet anföra följande. Urjuridisk synvinkel innebär uttrycket alt läkaren i sin yrkesmässiga utövninghar atl beakta såväl vetenskap som beprövad erfarenhet. Författningstexteninnebär sålunda ett "både och" inte ell "antingen eller".Avvägningen mellan de båda leden i uttrycket kan dock variera. När exempelvisen ny behandlingsmetod introduceras saknas självklart erfarenhet, delvetenskapliga underlaget får vara grunden för att metoden accepteras,eventuellt efter erfarenheter vunna vid försök på djur. I andra fall kanlångvarig klinisk erfarenhet vara del dominerande underlaget för atl enbehandlingsmetod accepteras medan de teoretiska och/eller experimentellavetenskapliga bevisen för dess effektivitet kan vara begränsade. 1vissa fall har utfärdat anvisningar lill ledning för medi-cinalpersonaleni vissa konkreta situationer l. ex. angående hur vissa sjukdomstillstånd bördiagnostiseras eller behandlas. I de fall särskilda anvisningar ellerföreskrifter finns utfärdade innebär kravet på vetenskap och beprövaderfarenhet naturligtvis atl sådana anvisningar följs." Kravetpå all en läkare skall ställa diagnos och behandla patienter i enlighet medvetenskap och beprövad erfarenhet torde således leda till all hans handlande skallgrunda sig på de erfarenheter som vunnits och de erkända metoder som finns inomläkarvetenskapen. Somsocialstyrelsen framhåller i sin skrivelse från kan det självklart inte föreligga någon beprövad erfarenhet när en ny behandlingsmetod skall introduceras. I ett sådant fall utprövas metoden först i form av s.k. klinisk försöksverksamhet. Detta innebär alt metoden prövas under etiskt godtagbara former. Att så kan ske är en självklar förutsättning för utveckling av nya behandlingsmetoder. Avvad här sagts framgår att det ofta inte går att i förväg avgöra om en viss Skr.1988/89:94 åtgärd eller behandlingsmetod står i överensstämmelse med vetenskapoch beprövad erfarenhet. Delta kan med säkerhet avgöras först sedan åtgärden vidtagitseller metoden prövats. Det är en uppgift för hälso- och sjukvårdens ansvarsnämndatt i första instans avgöra dessa frågor. Nämnden har i ett stort antal falltagit ställning till om en behandling ulförts i överensstämmelse med vetenskapoch beprövad erfarenhet. Nämndens avgöranden kan överprövas av kammarrättenoch, efler prövningstillstånd, av regeringsrätten. Ipalientjournallagen anges bl. a. när patientjournal skall föras, vem som ärskyldig att föra journal och vilka uppgifter som skall finnas i journalen. Patientjournalskall föras vid vård av patienter inom hälso- och sjukvården. Med vård avsesäven undersökning och behandling (1 § ). Med hälso-och sjukvård avses i dettasammanhang åtgärder för alt medicinskt förebygga, utreda och behandlasjukdomar och skador. Skyldigheten att föra journal gäller dock endast vidverksamhet som är individuellt inriktad mot patienten. Någon skillnad görs ejmellan öppen och sluten vård eller mellan psykiatrisk och somatisk vård. Skyldighetenatt föra patientjournal gäller bl.a. den som enligt lagen (1984:542) ombehörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m. m. har legitimationeller särskilt förordnande all utöva visst yrke (9§). Bland dem som är skyldigaatt föra patientjournal kan nämnas läkare, psykologer, psykolerapeuler ochsjuksköterskor. Enpatientjournal skall innehåUa de uppgifter som behövs för en god och säker vårdav patienten. Uppgifterna skall föras in i journalen så snart del kan ske.Journalen skall alltid innehålla uppgift om patientens identitet, örn uppgiftenföreligger (3§). Atl identiteten skall antecknas innebär inte krav pä uppgiftom t.ex. personnummer. Alt namnet skall anges torde vara en självklarhet. Vilkaytterligare uppgifter som skall anges kan variera från fall till fall. Uppgiftemaskall dock vara så klara och tydliga alt patienten lätt kan identifieras samtså fullständiga atl risk för förväxling med andra patienter inte föreligger.Patienten har däremot inte rätt alt vara anonym. Vad gäller provtagning förviss sjukdom har dock i lagen öppnats möjlighet för regeringen att meddelaundantag vad gäller kravet på uppgift om patientens identitet (14§ 1.). Dennamöjlighet har regeringen utnyttjat i förordningen (1986:198) om provtagningför infektion av HIV. En helt annan sak är alt uppgift om patientens identitetav andra skäl inte alltid kan fås fram när patientjournalen upprättas, iblandinte heller . Patienten kan t.ex. på grund av medvetslöshet, ålder,psykiska eller andra skäl inte medverka till att få fram säkra uppgifter om sinidentitet. 5 AIDS-delegationens syn på verksamheten Skr. Fråganom utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare har vidflera tillfällen diskuterats inom AIDS-delegationen. togdelegationen principiell ställning mot en fri utdelning av sprutor och kanyler. Fråganlogs på nytt upp av delegationen då delegationen gjorde följandeuttalande: "AlDS-delegalionen uttalar att en vetenskaplig utvärdering avförsöket med utdelning av rena sprutor i bör genomförasomgående. I avvaktan på denna utvärdering bör ingen utvidgning av liknandeverksamheter ske i övriga landet. Socialstyrelsenbör tillskriva närmast berörda kliniker i landet och informera om dettaställningstagande. bör i sammanhanget även redovisa riksdagensuttalande i frågan." Vidett extra sammanträde med AIDS-delegationen informeradesom framställning till regeringen medutvärdering av försöksverksamheten med spmlutbyte för narkotikamissbrukare samlförslag till fortsall försöksverksamhet. Jag skall strax närmare redogöra försocialstyrelsens framställning. Ordföranden i delegationen upplyste vid dettatillfälle om alt regeringen avsåg att hålla en hearing för atl belysa hur ensådan verksamhet förhåller sig till lagstiftningen på området och atlregeringen planerade atl förelägga riksdagenen proposition eller skrivelse iärendet i börjanavår 1989. Något ställningstagande av delegationen lillsocialstyrelsens förslag skedde inte vid sammanträdet. 6 Frågans behandling i Fråganom utdelning inom hälso- och sjukvården av rena sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare har behandlats av under desenaste två åren. Detförsta lilirällel var med anledning av socialutskottets belänkande 1986/87 SoU19 om åtgärder mot AIDS. I betänkandet framhöll utskottet bl. a. atl det intekunde "acceptera att verksamheten i utökas eller all liknandeverksamheter inleds på andra håll i strid med strävandena inom narkolikapolitiken.Skulle della bli aktuellt anser utskottet att en författningsreglering måsteövervägas. Utskottet förutsätter att regeringen liksom även socialstyrelsennoga kommer all följa utvecklingen och om så erfordras tar initiativ tilllagstiftningsåtgärder". Riksdagenställde sig bakom utskottets uttalande. Därefterhar socialutskottet ånyo behandlat frågan i betänkandet 1987/88 SoU 10 med anledning av propositionen 1987/88:79 om åtgärder mot AIDS. I betänkandet underströk utskottet all kampen mot narkotika missbruket måste föras med samma kraft som kampen mot aids. Att finna effektiva motåtgärder mot spridningen av Hl V och aids ansåg ulskottel vara utomordentligt angeläget. Utskottet fortsatte: "får dock inte leda till 12 okritiskt accepterar åtgärder som ännu inte är tillräckligt under- Skr.1988/89:94 byggda och som kan visa sig komma att motverka andra viktigasträvanden, främst vad gäller narkolikapolitiken. Utskottet kan därför inte inuläget acceptera en allmän utveckling mot fri tilldelning av injeklionsverktygeller mot ytteriigare verksamheter liknande den i innan denna försöksverksamhetens utvärderats. Del är också viktigt att ha tillgång lill tillförlitlig informationom utländska erfarenheter av en friare tillgäng till spmtor och kanyler. Enutvärdering av försöksverksamheten i har inletts och resultatet av dennautvärdering skall enligt vad som anförs i propositionen vara färdig under våren1988. skall därefter göra en samlad bedömning avförsöksverksamheten i oeh de utländska erfarenheterna av utdelning avrena sprutor och kanyler. Utskottet fömtsätter att regeringen därefter berederriksdagen tillfälle all ta ställning till frågan om inriktningen av defortsatta åtgärderna på området." 7 utvärdering av verksamheten och förslagtill fortsatt försöksverksamhet len skrivelse till regeringen har redovisaten utvärdering av hittillsvarande försöksverksamhet med spmlutbyte förnarkotikamissbrukare samt lämnat förslag till fortsatt försöksverksamhet. Frånsocialstyrelsens beslut i ärendet anmälde chefen för socialtjänstavdelningenvid styrelsen avvikande mening. Denne anförde att han inte kunde godta enutvidgning av försöksverksamheten. Han förklarade dock alt han var villig atllåta den pågående försöksverksamheten i och fortsätta underförutsättning all den vetenskapligt utvärderas efter riktlinjer frånsocialstyrelsen. Till grund försocialstyrelsens förslag till fortsalt försöksverksamhet ligger en utvärdering av verksamheten som gjorts av chefen för styrelsens aids-kansli, professorn . Skrivelsen med utvärderingen, som är daterad , har rubriken av HIV en utvärdering av nationella och internationella erfarenheter av spmlutbytes- verksamheter för intravenösa missbrukare. I utvärderingen framhålls alt en kontrollerad verksamhet med utbyte av spmtor och kanyler kan framstå som oförenlig med en restriktiv narkotikapolitik och att detta kan uppfattas som om samhället ger motstridiga budskap. Detta är emellertid, framhåller , ofrånkomligt eftersom målen för försöksverksamheten och narkoli kapolitiken inte är identiska. En genomgång av argumenten visar emeller tid, från såväl etiska som praktiska utgångspunkter, att de narkolikapolitis- ka målen och medlen måste ges lägre prioritet än de Hl V-bekämpande i valet mellan två motstridiga lösningar. konstaterar också att det inte har kunnat påvisas att kontrollerade spmtutbytesprogram haft några 13 faktiska skadliga effekterpå narkomanvårdsarbetet. Detta leder honom lill Skr. 1988/89: 94 slutsatsenall fördelarna med en kontrollerad sprulutbylesverksamhel övervägernackdelarna. Han framhåller dock att del för dagen inte är möjligt att bedömaeffekten av verksamheten. Mol denna bakgrund föreslår en fortsatt ochutbyggd försöksverksamhet med spmlutbyte. 1skrivelsen till regeringen framhåller atl den i huvudsak ställersig bakom Olins slutsatser och all den biträder hans förslag till fortsallförsöksverksamhet. Somgrund för sitt ställningstagande anger att den bedömerriskerna stora för all smittsamheten skall öka inomgruppen intravenösa narkotikamissbrukare. Därmed ökar också riskerna förfortsall heterosexuell smittspridning. Orsaken till detta är dels att desmittade missbrukarna nu börjar komma in i en fas av ökad smittsamhet, delsbenägenheten hos missbrukarna all använda gemensamma sprutor och kanyler. Medhänsyn härtill, framhåller , är del angeläget alt nu särskilt uppmärksammautbyte av sprutor och kanyler som en möjlig åtgärd i kampen mot spridning av . Socialstyrelsenkonstaterar atl utformningen och genomförandet av försöksverksamheten iLund-Malmö med utbyte av sprutor och kanyler inte ger möjlighet till enfullständig utvärdering. De slutsatser som kan dras därifrån är inte frånvetenskapliga utgångspunkter helt invändningsfria. Pä grundval av de samladeerfarenheterna från denna försöksverksamhet samt från vissa motsvarandeverksamheter utomlands, bl. a. i och , har socialstyrelsendock dragit följande slutsatser: Narkotikamissbruketsynes inte ha ökat i projektområdena och någon nyrekrytering till missbruk harinte iakttagils. Någonökad spridning av i har inte skett under de 15 månadersom försöksverksamheten pågått. Mångamissbrukare som lar kontakt med sprutulbytesprogrammen har inte någon tidigarekontakt med vare sig den sociala narkomanvården eller hälso- och sjukvården. av missbmkarna etablerar därefter kontakt med dessa verksamheter. Narkomanvårdensi ordinarie motivations- och behandlingsarbete har inte störts av spmtutbytesverksamhetenoch några avhopp från behandling till följd av verksamheten har inte iakttagits. Narkotikamissbmkarnauppfattar verksamheten som positiv och som ett uttryck för omsorg om derashälsa. Enviss minskning vad gäller användning av gemensamma sprutor och kanyler harkonstaterats. Verksamheternager ökade möjligheter att informera och motivera missbrukare. Närdet gäller en fortsatt försöksverksamhet anser att en sådanmåste förankras och ledas av landstingskommunen i samverkan med berörd kommun.Av särskild betydelse är därvid att kommunens socialnämnd och dess personalaktivt engageras i försöksverksamheten, inte minst med hänsyn till delmotivations- oeh behandlingsarbete som narkomanvården har att bedriva. Socialstyrelsenbetonar all den givelvis fömtsätter att en enskild för- 14 söksverksamhetskall kunna avbrytas, om avvikelser görs från Skr. 1988/89:94försöksplanen eller vid iakttagelser, som t.ex. ger anledning befara atlmissbruket i området skulle öka till följd av verksamheten. Enligtsocialstyrelsens uppfattning utgör ett program med utbyte av sprutor ochkanyler för intravenösa narkotikamissbrukare endast en begränsad del i arbetetmed atl hindra fortsatt spridning av inom denna grupp. Av storbetydelse är atl programmet inordnas i ett övergripande handlingsprogram motHIV/aids och att della härutöver innefattar information, rådgivning ochtestning saml vård, behandling och omsorgs-insatser. Pä motsvarande sätt måsteprogrammet inpassas i ett övergripande handlingsprogram motnarkotikamissbruket som sådant. Socialstyrelsenunderstryker alt del är angelägel all ell sprutulbytesprogram inte skaparyrkesetiska konfliklproblem hos personalen. Socialstyrelsenframhåller också atl ett gott samarbete mellan hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten är helt avgörande för resultaten av insatserna. Närdet gäller förulsällningarna och formerna för en fortsatt och utvidgadförsöksverksamhet med utbyte av sprutor m.m. för intravenösa narkotikamissbrukareföreslår i följande punkter: atlen treårig försöksverksamhet med ell kontrollerat sprutulbytesprogram startas, attverksamheten även inkluderar erbjudande om HIV-testning saml aktiv informationoch rådgivning i syfte atl påverka sådana beteenden, som innebär risk förspridning av HIV genom intravenöst bruk av narkotika och/eller sexuellakontakter, attverksamheten grundas på målsättningen att narkotikamissbrukarna skall motiveraslill vård och behandling inom narkomanvården, alllägsta ålder för dellagande i ett försöksprogram skall vara , allförsöksverksamheten bedrivs i nära samverkan mellan infektionssjukvård,socialtjänst, narkomanvård, narkomansjukvård, kriminalvård saml eventuellaövriga berörda funktioner, allberört landsting efler samråd med berörda kommuner (socialnämnder) ansökerhos om igångsättande av en lokal försöksverksamhet på grundvalav en bedömning av riskerna för en fortsatt spridning av bland sprutnarkomaner, altsocialstyrelsen godkänner igångsättande av en lokal försöksverksamhet pågrundval av en av vederbörande landsting (motsvarande) redovisad plan för dessutformning och innehåll, alllandstinget i vederbörlig samverkan med kommunen (socialnämnden) ansvararför genomförande av den lokala försöksverksamheten samt rapporterar lillsocialstyrelsen enligt en fastställd plan, atlsocialstyrelsen lill regeringen avrapporlerar försöksverksamheten ochvid utgången av treårsperioden redovisar en vetenskaplig utvärdering avdensamma, samt atlsocialstyrelsen utfärdar närmare riktlinjer och föreskrifter för försöksverksamhetensaml för uppföljningen och utvärderingen av densamma. 1en skrivelse till regeringen har 15 lämnat en kompletteringoch precisering av förslagen i skrivelsen den 22 Skr. 1988/89:94 november1988. 1 den nya skrivelsen anför bl.a. följande. Medanledning av de olika tolkningar som gjorts vad gäller innebörden avsocialstyrelsens skrivelse till lasarettet i , framhållersocialstyrelsen inledningsvis att styrelsen i sitt svar uttalade sig endast omhuruvida den i bedrivna verksamheten var förenlig med gällanderegler. Styrelsen avsåg således inte att generellt besvara frågan om en läkaresutdelning av sprutor och kanyler är förenlig med kravet att medicinskverksamhet skall ske i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Styrelsenframhåller att del är det intravenösa heroinmissbruket som utgör detallvarligaste hotet vad gäller smittspridning bland missbrukare. Detta missbrukfinns främst i och i . Dessa områden bör därför ingåi en fortsatt försöksverksamhet. För atl möjliggöra jämförelser bör om möjligtförsöksverksamhet härutöver bedrivas i tvä områden med låg förekomst av smitta. Delandsting som inte ingår i försöksverksamheten skall, enligt , fortsällningsvisinte bedriva någon form av sprulutbylesverksamhel. Styrelsen erinrar om attden har tillsynsansvar för att sä inte sker. Socialstyrelsenunderstryker att patientjournallagen äger tillämpning på verksamheten. Deltainnebär bl.a. all någon rätt lill anonymitet inte föreligger för dem som deltari verksamheten, med undantag för vad som gäller vid testning för infektion avHIV. Vidareavser att utfärda detaljerade riktlinjer för hurförsöksverksamheterna skall läggas upp, bedrivas och rapporteras. Dessa riktlinjerkommer sä långt möjligt atl utformas efter den modell som den brittiskaförsöksverksamheten tillämpar. Vad nu sagts skall gälla samtliga verksamhetersom får delta i en kommande-försöksverksamhet. Försöksverksamhetenförutsätter att en noggrann planering och all en plan läggs upp för uppföljningoch utvärdering. Vidare fömtsätts all ett medicinskt och socialt preventionsprogramläggs upp för varje patient eller klient där spmlutbyte ingår som en del ibehandlingen. förklarar all den är beredd att inrätta ensärskild ledningsgrupp, med medicinsk och socialvetenskaplig expertis, för denutvidgade försöksverksamheten. 8 Hearing om utdelning av rena sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare Den15 hölls en hearing om utdelning av rena sprutor och kanyler lillnarkotikamissbrukare. I hearingen, som hade anordnats av ,deltog myndigheter med anknytning till hälso- och sjukvården och tillrättsväsendet samt AIDS-delegationen, . samt vissa experter. Syftetmed hearingen var all få en belysning av dels hur en verksamhet med utdelning av rena sprutor och kanyler förhåller sig till berörd lagslift- 16 narkotikastrafflagen, dels hur läkares deltagande i sådan verk- Skr.1988/89:94 samhet går all förena med främst kravet på att hans åtgärder skallstå i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Hearingen var begränsadtill dessa frågeställningar. Frågor om hur en sådan verksamhet förhåller sig tillden allmänna inriktningen av narkolikapolitiken behandlades inte. Ett referatav vad som förekom vid hearingen finns att tillgå på idetta ärende (V 5256/88). Sammanfattningsvisframkom följande vid hearingen: Inledningsvisredogjorde ansvariga företrädare för det s.k. Lundaprojeklet kortfattat föruppläggningen av verksamheten. Härvid framkom bl.a. all projektet inteuppfattals innebära någon konflikt med narkotikastrafflagstiftningen.Lagändringen den då även bruk av narkotika kriminaliserades innebarinte någon ändrad inställning i delta avseende. Verksamheten har inte hellerinneburit något etiskt problem för läkare och annan personal som deltar iprojektet. Från polis- och åklagar-håll i är man positivt inställd tillverksamheten. Polisen och projektet har en ömsesidig respekt för varandra.Från projektets sida har man begärt att polisen inte skall patrullera i deområden där värden bedrivs. Detta har lett till att polisen vid ingripanden motolika "kvartar" i och i allmänhet inte lar sprutor ochkanyler i beslag. Denarkotikamissbrukare som deltar i projektet skall vara minst ochaktiva missbrukare. De har rätt all vara anonyma. Dock används för varjepatient en kod eller ett fingerat namn, som gör det möjligt att skilja patienternaåt. Patienternas identitet känner man dock inte till. dåsprutor och kanyler delas ut förs patientjournal. Utdelningenav sprutor och kanyler går till så all missbrukaren vid varje besök fär fyrasprutor och åtta kanyler. Om han återiämnar dessa får han en ny ranson med likamånga sprutor och kanyler. Om han återlämnar färre får han endast två sprutoroch fyra kanyler. Om en missbmkare lämnar in fler sprutor och kanyler än hanfått, premieras han för detta genom extra tilldelning. Inom projektet söker maninte att ta reda på vart de sprutor som inte återlämnas har tagit vägen. Rikspolisstyrelsenbekräftade alt det finns en överenskommelse mellan polisen i ochLundaprojektet vad gäller polisens förhållningssätt till verksamheten.Rikspolisstyrelsen framhöll dock alt den var tveksam till överenskommelsen menatt styrelsen inte hade vidtagit några åtgärder mot den. Enligtrikspolisstyrelsen torde lagstiftning behövas om verksamheten med utdelning avsprutor och kanyler skulle fortsätta. Vadgäller frågan om utdelning av rena sprutor och kanyler från hälso- ochsjukvården till narkotikamissbrukare är en åtgärd som står i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhet framhöll all frågan ännuinte kunde besvaras, eftersom syftet med verksamheten är att fä ett underlagför att kunna bedöma detta. Denna uppfattning delades av övriga som uttaladesig i saken. 1anslutning till diskussionen om hur verksamheten förhåller sig till vetenskap och beprövad erfarenhet dryftades frågan om syn på läkares dellagande i sådan verksamhet. Bakgmnden till diskussio nen var det sätt pä vilket uppfattning kommit till uttryck 17 först i skrivelsen lillLunds lasarett inför starten av Skr. 1988/89:94 Lundaprojekletoch därefter i skrivelsen till regeringen om utvärderingav hittillsvarande försöksverksamhet med spmlutbyte för narkotikamissbrukaresamt förslag till fortsatt försöksverksamhet. Avskrivelsen till framgår att godtar att en läkaredelar ut sprutor och kanyler under förulsättnig att injektionsverktygen överlämnasendast i samband med ett personligt besök hos läkaren och att läkaren utifrånsäkra kriterier kan dra slutsatsen att patienten skulle hamna i en än merriskabel situation om denne inte får en ren spruta med kanyl. Om varje läkarehar rätt atl lämna ut injektionsverktyg under de angivna fömtsättningarnaframgår inte av skrivelsen. Av skrivelsen till regeringen däremot framgår attutlämnande av sprutor och kanyler bör få ske endast inom ramen för sådan stränglreglerad försöksverksamhet som har godkänt. Medanledning av de till synes något motstridiga uppfattningar som kommer tilluttryck i skrivelserna ställdes i diskussionen frågan om vad som egentligengäller beträffande läkares dellagande i verksamhet med utdelning av renasprutor och kanyler. Något entydigt svar på denna fråga gavs inte vid hearingen.Socialstyrelsen framhöll dock att styrelsen valt att inte ingripa mol enskildaläkare som delar ul spmtor utanför försöksverksamheten i avvaktan på hearingenoch på resultatet av styrelsens framställning till regeringen den 22 november1988.