prop · GC034 · 1988-12-31 00:00:00 — Samarbetet har på sina håll lett till eninventering av de möjligheter till kulturverksanihet som redan finns inomlänet, t. ex. vilka resurser som finns i regionala kulturinstitutioner,organisationer, föreningar och bland enskilda kulturarbetare. Dessainventeringar har gjort det möjligt att förse kommuner och skolor med katalogereller annat servicematerial om vad som finns att tillgå, så att kommuner ochskolor på ett effektivare sätt kan utnyttja det kulturutbud som finns i länet.Regionala samrådsgrupper, där det också finns företrädare för kulturlivet,innebär också att det finns en bas för erfarenhetsutbyte, långsiktig planeringoch utveckling. Länsskolnämndernabör också disponera merparten av de medel som ställs tillförfogande för arbetet med kultur i skolan. Dessa medel bör dock inte enbartanvändas som bidrag till projekt där initiativet kommer från enskilda skolor. Länsskolnämndernabör också ha möjlighet att ta egna initiativ eller initiafiv tillsammans medolika kulturinstitutioner. Självfallet måste det, som jag framhållit, äveni sådana fall finnas en , lokal förankring. Decentrala insatserna i kultur i skolan-verksamheten har, som jag fidigare anförtbeträffande film- och dansområdet, i huvudsak koncentrerats till modell- ochmetodutveckling samt till fortbildning av både lärare och kulturarbetare. Somjag tidigare föreslagit bör regeringen även fortsättningsvis disponera enmindre del av medlen avsedda för kultur i skolan för fortsatta insatser avdetta slag. Förutomde projekt som genomförts med hjälp av särskilda sfimulans- medel från anslaget för utvecklingsarbete med kultur i skolan har man genomfört intressanta projekt inom Rikskonserter, och Riks utställningar. Jag vill gärna påpeka att dessa kulturprojekt i regel är mycket stora och knappast av ett slag som kommuner eller skolor själva orkar med att genomföra. Jag anser dock att det måste finnas visst utrymme även för större projekt. Deras betydelse ligger i att de utgör ett led i metodutveck lingen och att de utgör en stimulans för skolor och kommuner. Äv den anledningen menar jag att det är väsentligt att Rikskonserter, och Riksutställningar även i fortsättningen har resurser för särskilda kul tursatsningar i skolan. 3.3 Enbättre samverkan mellan barnomsorg och skola Prop. Frågorom samverkan mellan barnomsorg och skola har under den senaste tioårsperiodenstått i centrum för intresset i utvecklingsarbetet inom både skola ochbarnomsorg. Ett skål för detta är den snabba utbyggnaden av förskolan underdenna period. Utbyggnadenav förskolan fortsätter för att - i enlighet med beslut - fullbehovstäckning skall nås . Detta innebär att allt fler barn har gått iförskola Och därigenom fått erfarenheter av en organiserad pedagogiskverksamhet när de börjar skolan. Alla-barn har rätt att delta i förskolansverksamhet när de är . I stort sett alla sexåringar utnyttjar sinrättighet att delta i förskoleverksamheten. Denna utveckling har inneburitändrade fömtsättningar för framför allt de lägre årskurserna i grundskolan.Parallellt med den kvantitativa utbyggnaden av barnomsorgen har förändringarskett av inriktning och arbetssätt inom både förskola och skola. Kännetecknandeför förskolan är ambitionen att utgå från de behov som familjen har avtillsyn, bra omsorg och god inlärningsmiljö. Barnet vistas under en regelbundenfid i samma miljö med huvudsakligen samma personal. Verksamheten är både gruppinriktadoch individuellt anpassad och kraven liksom inlärningstakten ökas i takt medbarnets ålder och mognad. I förskolan har man ambitionen att se till helabarnets utveckling och strävar således efter att anpassa verksamheten därefter.1 förskolan" finns en pedagogisk utveckling i riktning mot ett mer stmktureratarbete. Förskolans del gäller att den traditionella katederundervisningen inte längre årlika förhärskande. På lågstadiet tillämpas numera i mycket stor utsträckningett mer varierat arbetssätt. En individualisering har skett så att eleverna kanarbeta med olika arbetsuppgifter . Grupparbete har fått ett,ökatutrymme. Till detta kommer den starka utveckling med årskursblandade grupper pålågstadiet sorri skett . Barnomsorgoch skola är alltså verksamheter med många likheter och gemensamma ambitioner,men också med skillnader och delvis olika utgångspunkter och uppgifter.Ambitionen bör inte vara att utjämna alla skillnader. Men det är angeläget attminska och utjämna sådana skillnader som kan skapa svårigheter vid övergångenfrån den ena verksamheten till den andra. Det år naturligt att sträva efter enökad flexibilitet i verksamheterna, bl. a. genom ett nära samarbete som kanbidra till att förstärka de gemensamma dragen i verksamheterna och fill attunderlätta strävan att anpassa verksamheten till varje enskilt barnsförutsättningar och intressen. Genomden särskilda s.k. lågstadiesatsningen som-inleddes /84 fick skolan särskilda medel till utvecklings arbete på lågstadiet. 30 milj. kr. Denna satsning gjorde det möjligt att påskynda utvecklingen. Många av projekten var inriktade på en utveckling av arbetssättet på lågstadiet och på samver kan mellan förskola och skola. Sedan den 1 juli 1984finns inom statsbidraget till barnomsorgen särSkil- Prop. 1988/89:4 damedel avsatta för utvecklings- och förnyelsearbete, 20 milj. kr./år.Omkring 500 projekt pågår i ca 200 av landets kommuner. De flesta av dessaavser att utveckla det pegagogiska innehållet i barnomsorgen. Ävenom mycket skett finns behov av en ännu närmare samverkan. Det finns fortfarandebarn och föräldrar som upplever skolstarten som orolig och splittrad. Skolstarten bör vara fylld av lust, glädje och förväntningar. Enligtmin mening behövs fortsatta insatser för att utveckla såväl barnomsorgen somskolan och samverkan mellan de båda verksamheterna. En grundläggandeförutsättning när det gäller såväl pedagogiskt stmkturerad verksamhet somverksamhet i övrigt är att det finns en gemensam pedagogisk grundsyn. a. föreslagit (SOU 1985:22) att gemensamma mål skall fastställas förde båda verksamheterna. Enligt min mening är det viktigaste inte attgemensamma mål fastställs av regering och riksdag. Redan nu är målen församverkan i styrdokumenten för förskola och skola formulerade på ett sådantsätt att de väl stämmer överens. Den målsättning som formulerats i socialstyrelsenspedagogiska program för förskolan kan på ett teoretiskt plan sägasöverensstämma med den målsättning som gäller för gmndskolan. Förskolan skallge omsorg och tillsyn med en pedagogisk inriktning. Skolans verksamhet ärpedagogisk, men delar av dess funktion är omsorg och tillsyn. Självanser jag det mest väsendigt att en ökad samverkan verkligen kommer till ståndpå det lokala planet. Det handlar om inre förändring och gemensam grundsyn, därförskolan och skolan utformar sin verksamhet så att den kan möta och stödjavarje barn utifrån dess individuella fömtsättningar. Detta måste enligt minmening åstadkommas genom konkret samarbete mellan den enskilda förskolan ochden enskilda skolan. Som stöd för en sådan utveckling lokalt bör socialstyrelsenoch SÖ i samråd utarbeta ett material som tar upp likheter och skillnader i,uppgifter och arbetssätt i förskolan och skolan. Socialstyrelsenhar påbörjat ett arbete med stöd av en forskar-gmpp och en expertgmppför att utforma ett komplement till förskolans pedagogiska program med särskildinriktning på de äldre barnen i förskolan och på samverkan förskola-skola.Detta arbete bör kunna utgöra ett vikfigt underlag för ett gemensamt material. Jaghar tidigare förordat att kommunerna bör fastställa kommunala skolplaner för skolverksamheten i kommunen. I en sådan plan är det enligt min mening naturligt att också behandla samverkansformer mellan skola och bamomsorg. Det innebär att det bör finnas ett samband mellan de kommunala riktlinjema för barnomsorgen och skolplanen. De kommunala riktlinjerna för barnomsorgen och skolplanen bör ta upp bl. a. riktlinjer i planeringsfrågor såväl när det gäller pedagogiska frågor som när det gäller administrativa frågor såsom upptagningsområden, budget, personal, loka ler etc. De lokala verksamhetsplanerna bör inte beskriva bara samverkan mellan förskola och skola utan också samverkan mellan skola och frifids- 68 Jag återkommertill frågan om samverkan mellan skola och skolbarnsomsorgen under nästa punkt.De riktlinjer som anges i skolplanen och i de kommunala rikflinjerna förbarnomsorgen bör sedan följas upp i de enskilda förskoloma, skolorna ochfritidshemmen. Den arbetsplan som upprättas för varje skola bör utarbetas isamarbete med berörda förskolor och fritidshem. På det sätt jag hår harredovisat menar jag att förutsättningar för en fortsatt utveckling på lokalnivå kan skapas. Min bedömning:Behovet av en bra heldagsverksamhet och kravet på hög kvalitet och helhetssyn iskola och skolbamsomsorg måste på ett bättre sätt tillgodoses. Målsättningenbör vara att alla barn som behöver heldagsomsorg får det inom ramen för denobligatoriska skolan och den frivilliga skolbarnsomsorgen i kommunen, men attverksamheterna i störte utsträckning får växa samman och i praktiken fungerasom den helhet som barn och föräldrar är bekanta med sedan förskolan. Skälen för min bedömning:Det är enligt min mening otillfredsställande att inte samhället kan erbjuda enhelhetslösning med ett större tillsynsansvar för barnen. För många familjerkan en utbyggd skoldag med fasta tider tillgodose en stor del av omsorgsbehovet. Genom de nya regler förstatsbidrag till samlad skoldag som jag redogjorde för i 1987 årsbudgetproposition (prop. 1986/87:100, bil. 10 s. 99, UbU 12, rskr. 185) kanskolorna utveckla sin samlade skoldag fill att omfatta en hel och sammanhållenskoldag. Det nya statsbidraget utgår även om inte verksamheten är obligatorisk.Kommunen avgör om och i så fall hur som verksamheten skall varaobligatorisk. Den extra tid som elevernavid en utbyggd skoldag kan vistas i skolan kan också utnyttjas som ettvärdefullt komplement fill undervisningen om aktiviteterna kan ges ett sambandmed skolans ordinarie undervisning. a. betonade jag i budgetproposifionenvikten av att elevernas kulturella behov tillgodoses liksom kontakten mellanskolan och föreningslivet. Dessa akfiviteter bör komma in i skolans verksamheti de sammanhang då detta är naturligt i förhållande till skolans totala arbete.Den extra tidsresurs som på detta sätt kan erbjudas eleverna kan med fördelockså inkludera de specialinsatser som skolan erbjuder såsom visshemspråksundervisning och specialundervisning. Skolans läroplan och detpedagogiska programmet för fritidshemmen kan sägas ge uttryck för samma gmndläggandesyn på barn och bams behov ur såväl social som pedagogisk aspekt. Trots dettafinns det stora olikheter mellan arbetssätten inom de båda verksamhetema.Det har också visat sig vara svårt att finna bra former för samverkan. Skälentill detta kan bl. a. spåras i de olika traditioner som historiskt präglat skolaoch barnomsorg liksom att utbildningen av personalen bedrivs åtskild och också den med skildatraditioner. Ett nog så väsentligt skäl är de lokalmäs- Prop. 1988/89:4 sigaförutsättningarna. I stor utsträckning har fritidshemmen integrerats i förskolanslokaler och det har då varit naturligt för personalen i fritidshemmen att iförsta hand samverka med förskolans personal i stället för med lärarna. Fritidshemsverksamhetenär till skillnad från skolan enrelativt ny verksamhet som vuxit fram snabbt pågrund av ett ökat barntillsynsbehov hos förvärvsarbetande föräldrar. Behovet avkvanfitet och av snabb utbyggnadstakt har därför ibland kommit att skymmafrågor om innehåll och kvalitet. Itakt med att man inom skolbarnsomsorgen får större möjlighet att betonakvalitetsaspekten är det vikfigt att också skolan finns med som en naturligsamarbetspartner. Utgångspunkten måste därvid vara att det är samma barn somomfattas av de båda verksamheterna och att det därför är naturligt att déngemensamma gmndläggande målsättningen också präglar det dagliga arbetet medbarnen. Flerahögskolor bedriver med gott resultat en i vissa delar gemensam utbildning avklasslärare och fritidspedagoger. 'För att skapa en gemensam grundsyn mellan deberörda personalgrupperna är det därför enligt min uppfattning angeläget attstimulera till fortsatta gemensamma moment i utbildningarna. Densamlade skoldagen har i många kommuner nu utvecklats fill en väl fungerandeverksamhet. Emellertid finns samlad skoldag inte i mer än avkommunerna. Anledningen till att utbyggnaden inte nått längre har jag bl.a.berört budgetproposition. Erfarenheterna har visat att en hel delelevers och föräldrars behov av omsorg kunnat tillgodoses , genom samladskoldag. Det finns dock många föräldrar, vars behov av tillsyn och omsorg förbarnen är större räknat än vad som kan erbjudas inom ramen för densamlade skoldagen. Behovetav och kravet på en mer omfattande tillsyn av barnen har kommit att i alltstörre utsträckning i stället tillgodoses genom den utbyggnad avskolbarnsomsorg som skett i kommunerna. Denkommunala skolbarnsomsorgen omfattar nu av barnen på låg- ochmellanstadierna. I takt med att skolbarnsomsorgen byggts ut har man i vissakommuner valt att avveckla den samlade skoldagen. Behovet av en samlad skoldagtycks inte vara lika stort i kommuner med en väl utbyggd skolbarnsomsorg. Formernaför skolbarnsomsorgen varierar starkt kommuner emellan. I vissa kommuner kan deflesta barn erbjudas plats på frifidshem, medan andra kommuner i första handerbjuder plats i familjedaghem. Ytterligare andra har än så länge en lägre ambifionsnivåoch kan inte erbjuda skolbarnsomsorg alls. Somligakommuner har valt att integrera fritidshemmen i skolans loka ler, medan andra valt att förlägga fritidshemmen i nära anslutning till förskola. Bildenär splittrad och kännetecknas av en osäkerhet om på vilket sätt ett närmande mellan skolan och skolbarnsomsorgen skall. Det har också på många håll funnits fackliga motsättningar kring frågor om sam- 70 Enligt min uppfattningfinns det mot denna bakgrund skäl att överväga Prop. 1988/89:4 på vilketsätt verksamhet inom skoldagen och den alltjämt omfattande fortsattautbyggnaden av skolbarnsomsorgen kan utvecklas och utformas så att ett närmandemellan skola och skolbarnsomsorg kan ske i syfte att få till stånd enpedagogiskt båttre och organistoriskt effektivare verksamhet. 1några kommuner har man påbörjat en intressant utveckling av helhetslösningarsom inkluderar såväl skola som samlad skoldag och frivillig skolbamsomsorg. Enförutsättning för detta tycks på de flesta håll ha varit att verksamheternaförlagts i nära anslutning till varandra. Det har då visat sig att flertaletbarn oberoende av tillsynsbehov och trots fri villighet ändå valt att delta ifritidsverksamheten om denna kunnat erbjuda en hög kvalitet. I en del kommunerhar man valt att låta personalen på fritidshemmen fullgöra en del av sintjänst inom skolans verksamhet, och det finns goda exempel som visar hur samarbetetdä kunnat utvecklas långt. Lärareoch fritidspedagoger har planerat verksamheten gemensamt och man har från båda personalgmppernassida utbytt erfarenheter och inspirerats av varandras arbetssätt. Utöver de posifivaeffekter en sådan samverkan innebär för barn och föräldrar med en störrekänsla av samstämmighet och helhet i verksamheten.kan även andra fördelarvinnas. Enbättre hushållning med tid, lokaler och personal kan leda till ett bättreutnyttjande av gemensamma resurser. skulle en välbehövligväxelverkan mellan mer teoretiskt arbete och prakfiska och estetiska verksamheterkunna uppnås. I förskolan sker detta naturligt, men även skola och fritidshembör präglas av denna grundsyn och tillvarata och sfimulera det samspel som finnsmellan hjärnans och handens funktioner. Föratt påskynda och stimulera utvecklingen avser statsrådet och jag attgemensamt föreslå regeringen att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift attfölja, stimulera och påskynda utvecklingen i riktning mot ett närmande mellanskola och skolbarnsomsorg. Avsikten är inte att arbetsgruppen skall gecentrala direktiv om på vilket sätt arbetet skall bedrivas. Det är den enskildakommunen som bäst avgör på vilket sätt man lokalt kan skapa en helhetslösningför barnen. Behoven och därmed formerna för samverkan kan se mycket olika ut ien storstad och i en glesbygd med omfattande skolskjutsverksamhet. Ärbetsgmppensuppgift blir i stället att på olika sätt förmedla goda exempel och erfarenhetertill kommuner, där man ännu inte funnit former för hur arbetet skall bedrivaseller där man nu står inför en utbyggnad av skolbarnsomsorgen. Gruppen bör också ha tilluppgift att med hjälp av befintliga resurser för utveckiingarbete (motsvarande) stödja och initiera utvecklingsprojekt i kommuner som kan tjäna som förebild för andra kommuner. Den bör också ha till uppgift att undersöka i vad mån gällande regler för skolbarns omsorg resp. skola kan behöva ändras för att ge förutsättningar för en bättre samverkan. 3.4Särskilt utvecklingsarbete på högstadium Prop. Mitt förslag: Ettlokalt utvecklingsarbete, som inriktas på utveckling av arbetsformer ocharbetssätt, bör inledas på högstadium fr. o. m. /90. Skälenför mitt förslag: Både innehåll och arbetssätt i skolan framstår för en delelever som abstrakta och svårfillgängliga. Det leder till svårigheterför elever att tillgodogöra sig undervisningen. Detta kan bli särskilt märkbartpå högstadiet. Enligt min mening är det angeläget att efi arbete med utvecklingav arbetsformer och arbetssätt nu inleds på högstadiet. Det är framför allttvå områden som jag därvid finner särskilt angelägna att framhålla, nämligendels mer elevaktiva arbetsformer och arbetssätt, dels en ökad ämnessamverkan. Detär viktigt att arbetsformer och arbetssätt utvecklas så att eleverna känner sigdelaktiga och medansvariga i skolans arbete. Jag vill här hänvisa till vad jagtidigare anfört i samband med mina resonemang om styrningen av skolan ombehovet av förstärkt inflytande och medansvar för elever och föräldrar (avsnitt2.9). Utvecklingsprojekt där eleverna får en aktiv roll i planeringen av undervisningenoch där eleyaktiva arbetssätt i undervisningen prövas bör därför få högprioritet. Riksdagenbeslutade om en ny läramtbildning för (prop.1984/85:22, UbU 31, rskr. De lärare som kommer ut på arbetsmarknaden medbörjan och som kommer att tjänstgöra bl. a. på högstadiet kommer iframtiden att ha kunskaper för att undervisa eleverna i fler ämnen än vad somär fallet . Eftersom det kommer att talång tid innan effekterna av den nya lärarutbildningen får genomslag ute iskolorna, kommer den fortbildning av befintliga lärare som inleds läsåret1989/90 att vara av stor betydelse. Jag har i årets budgetproposition särskiltframhållit att flera av de nuvarande lärargrupperna på högstadiet behöverbredda sin ämneskompetens. Fortbildningsinsatser som breddar ämneskompetensenför lärare som undervisar i samhälls- och naturorienterande ämnen har därvidenligt min mening särskilt hög prioritet. kommer lärarna på högstadietsåledes att ha en bredare ämnesutbildning. Under lång fid framöver kommer detdock att vara ganska få lärare som har en sådan bredd i sin ämnesutbildning attde kan täcka hela det samhälls- eller det naturorienterande området. Det vanligastekommer att vara att ett par lärare med olika ämnesinriktning tillsammans kommeratt ansvara för undervisningen. Detta förhållande gör det angeläget medsärskilda insatser för att främja samverkan mellan olika ämnen. Isyfte att åstadkomma en bättre ämnessamverkan på högstadiet planerar utbildningsdepartementetatt tillsammans med ämnesföreningarna i orienteringsämnena och i samråd med SÖvåren 1989 anordna en rikskonferens under temat . Konferensen kommer att behandla ämnessamverkan ur ett brettperspektiv, där metodiskadidaktiska frågor och undersökande arbetssätt skallfå företräde. denna konferens bl. a. somen lämplig inledning till det utvecklingsarbete Prop. 1988/89:4 påhögstadiet som jag nu föreslår. Enligt min mening är det angeläget att dennakonferens följs upp av länsskolnämnderna med regionala aktiviteter - i sammasyfte. Härigenom kan erfarenheterna och kunskaperna från rikskonferensen kommabetydligt fler lärare fill del än enbart dem som har möjlighet att självadelta. /84 har särskilda medel tillförts i syfte att utvecklaarbetssätt och metoder. Trots det relativt begränsade resursfill-skott somutvecklingsmedlen inneburit visar vunna erfarenheter att denna typ avsärskilda stimulansåtgärder har haft positiva effekter för skolans utveckling.Inledningsvis utgick medlen som en stimulans till utvecklingsarbete pålågstadiet. Fr.o.m. /88 har medlen överförts till mellanstadiet.För /89 utgår sammanlagt 32 milj. kr. i särskildautvecklingsmedel för detta stadium. Jag menar att dessa medel efter nästa läsårdelvis kan överföras till högstadiet. Det är enligt min mening rimligt att ettområde får behålla denna typ av särskilda utvecklingsmedel . Mellanstadiet bör därför få behålla större delar av medlen ävenunder /90. Jag räknar dock med att en del av dessa medel, istorleksordningen 10-15 milj. kr., kan överföras till högstadiet /90. Jag avser att återkomma i denna fråga i nästa års budgetproposifion.För att möjliggöra en rimlig planeringstid för skolor, kommuner och länsskolnämnderbör redan nu beredas tillfälle att ta del av vad jag anfört. 3.5 Alternativkurser i engelska och matematik pågrundskolans högstadium Regeringenuppdrog åt SÖ ijuli 1979 att genom försöksverksamhet studera vilkaelevgrupperingar som uppkommer om alternativkurserna i engelska och matematikpå högstadium slopas, samt att utvärdera försöksverksamheten och fillregeringen inkomma med de förslag denna kan ge upphov till. SÖ redovisade sittuppdrag till regeringen . Som underlag för sinaställningstaganden i denna redovisning hänvisar SÖ bl.a. till rapporter frånett särskilt projekt, , som haft att följa, stimulera ochutvärdera försöksverksamheten (GEM = Grupperingsfrågor i engelska och matemafik). I1980 års läroplan för (Lgr 80) har den indelning i allmän och särskild kurs i engelska och matematik på högstadiet behållits, som funnits sedan de tidigare läroplanerna för gmndskolan. togs motsvarande uppdelning bort i tyska och franska. Föräldrarna väljer efter samråd med eleven alternativkurs inför varje läsår. Kursplanerna i ka resp. matematik är dock inte uppdelade i allmän och särskild kurs utan en och samma kursplan gäller för de båda kurserna i resp. ämne. Hur kurserna konkret utformas är i stort sett beroende av praxis och av läro böckernas utformning. Dessutom ger standardproven på högstadiet, vilka finns för både allmän och särskild kurs, viss vägledning för betygsättning- 73 en och därmed också förvilken nivå undervisningen bör läggas på. Betygen sätts i allmän och särskildkurs var för sig med den allmänna resp. särskilda kursen som skildareferensgrupper. Ett visst betyg är således lika mycket värt vidpoängsammanräkningen inför intagningen till gymnasieskolan oavsett vilken kurseleven läst och trots att betyg från allmän resp. särskild kurs normaltrepresenterar olika kunskapsnivåer. Läroplansbeslutet år 1979innebär att de särskilda behörighetsbestämmelserna med krav på särskild kursför vissa gymnasielinjer upphörde att gälla fr. o. m. intagningen tillgymnasieskolan /86. Prop.,1988/89:4 3.5.2Betygsättning m. ih. Mittförslag: Betyg i engelska resp. matemafik sätts utifrån att eleverna utgör engemensam referensgmpp. Den nya ordningen för betygsättning skall införassuccessivt och fillämpas första gången /91 för de elever som då går iårskurs 8. Utvecklingsarbetetavseende gmppering av elever i engelska resp. matematik skall fortsättas. SÖ:sförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. SÖ menar att alternativkurssystemetskapar en förenklad syn på individuahserings-frågan. Skillnaderna inom kursernaär ändå mycket stora. Systemet med alternativkurser verkar också hämmande förambitionen att utveckla olika vägar att individualisera undervisningen. Detöppnar vidare möjligheter för eleverna att göra taktikval inför ansökningen tillgymnasieskolan.