prop · GC0395 · 1988-12-31 00:00:00 — res judicala eller rättegångskostnad. Paragrafenshittillsvarande andra stycke innehåller regler om vilka intresseledamöter somskall della när domstolen är sammansatt med sju ledamöter. Reglerna om vilkaintresseledamöler som skall delta pä fastighetsägarsidan har ändrats ienlighet med vad som föreslagits i avsnitt 2.5. I samband härmed har reglernadelats upp pä tvä stycken. Närdet gäller mål som rör hyresfastigheter, är sammansättningen beroende på vemsom äger fastigheten. Den tidigare ägarkategorin "annan än enskild"har preciserats på sätt framgår av lagtexten. Med allmännyttigt bostadsföretagavses bolag eller stiftelser som enligt 32 § förordningen (1986:694) omhandläggning, förvaltning m.m. av bostadslån och räntebidrag ellermotsvarande äldre bestämmelse godkänts som allmännyttiga. Lagtexten harvidare ändrats så att det anges att de ifrågavarandeiniresseledamöternayo>e/rarfeiv(.s skall vara väl förtrogna med förvaltningav respektive huskalegori. Härigenom ges domstolen möjlighet att undantagsvishandlägga exempelvis ett mål som rör en fastighet som ägs av en enskildfastighetsägare i en sammansättning som är avsedd för mål som rör faslighetersom ägs av andra än enskilda. Ävenreglerna om när inlresseledamöterna på fastighetsägarsidan skall vara förtrognamed förvaltning av bostadsrältsfastigheler har ändrats i enlighet med vad somföreslagits i avsnitt 2.5. Paragrafenstredje stycke innehåller regler om vilka intresseledamöter som skall della påhyresgästsidan. Dessa regler har inte ändrats. Hänvisningentill 13 § har ändrats på gmnd av att denna paragraf har delats upp i trestycken. 5.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:600) omoffentlig anställning Paragrafenhar ändrats för att möjliggöra den i avsnitt 2.4.7 föreslagna adjunktionen avförvallningsdomare i allmän domstol även utanför området förs.k. 5.11 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen(1983:291) 4 § innehåller regler om när vattendomstol är domför med endast ordföranden. Paragrafen har redigerats om för atl det klarare än f n. skall framgå i vilka fall den gäller. TiU skillnad från vad som gäller enligt är del inte förbjudet med starkare sammansättning vid handläggning som inte sker vid huvudförhandling och vid huvudförhand ling i förenklad form. Det säger sig självt att regeln i andra stycket inte har avseende på huvudförhandlingar som hälls inför en lagfaren domare en sam. 6 Hemställan Prop. Medhänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att lagrådets yttrandeinhämtas över förslagen till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring iäktenskapsbalken, 3. lag om ändring i lagen(1929:145) om skiljemän, 4. lag om ändring i lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 5. lag om ändring i lagen(1949:164) med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål, 6. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 7. lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429), 8. lag om ändring i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 9. lag om ändring i lagen(1974:1082) om bostadsdomstol, 10. lagom ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning samt 11. lagom ändring i vattenlagen (1983:291). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Utdragur Protokoll vid sammanträde , justitierådet , regeringsrådetÅke . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till 1. lagom ändring i , 2. lag om ändring iäktenskapsbalken, 3. lagom ändring i lagen(1929:145)om skiljemän, 4. lag om ändring i lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 5. lag om ändring i lagen(1949:164) med vissa bestämmelser om rättegängen i tryckfrihetsmål, 6. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 7. lag om ändring i rättshjälpslagen(1972:429), 8. lag om ändring i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 9. lag om ändring i lagen(1974:1082) om bostadsdomslol, 10. lagom ändring i lagen(1976:600) om offentlig anställning samt 11. lagom ändring i vattenlagen(1983:291). Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn LarsLindström. Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Förslagettill lag om ändring i Lagrådsrémissenutgör ett ytterligare led i pågående reformprogram rörande arbetsformerna inomdomstolsväsendet, och den avser atl framför allt förenkla och effektiviserahovrätlsförfarandel, så att arbetet i hovrätt kan koncentreras till de merbetydelsefulla frågorna. Förslaget innehåller vissaklargörande regler för hur ingående hovrätten behöver pröva själva skuldfrågan i brottmål när bl. a. endast påföljdsfrå gan överklagats. Vidare föreslås justering av de regler som gäller för omhörande av muntlig bevisning och för möjligheterna att åberopa nytt material i hovrätten. Även hovrättens ansvar för målets beredande beto nas genom nya bestämmelser. Nya regler föreslås också om högre rätts möjligheter att undanröja ett avgörande frän lägre domstol och återförvisa målet till den domstolen. Förslaget innebär därjämte även vissa ändringar i bestämmelserna om tingsrätts och hovrätts sammansättning. Departe mentschefen framhåller, alt de föreslagna förändringarna är avsedda att skapa bättre fömtsättningar för en ändamålsenlig handläggning av tviste mål och brottmål i hovrätt. Syftet är att i högre grad än 90 anpassa förfarandet tillvad det enskilda målet kräver och att koncentrera Prop. 1988/89:95hovrätternas resurser till de mera komplicerade frågorna. Lagrådetanser de angivna strävandena förtjäna starkt stöd. Det är av värde atl manförbättrar möjligheterna för hovrätt att inrikta arbetet på kvalificeradeprövningsuppgifter. Med de budgetmässigl snäva ramarna inom domstolsväsendetblir del fö. en nödvändighet att något göra avkall på vissa principer somhittills ansetts böra gälla för processen i andra instans. Underflerfaldiga paragrafer framförs i remissen förslag som rör spörsmålet omundanröjande av lägre rätts avgörande oeh om återförvisning. Lagrådetssynpunkter i dessa delar har sammanförts under 59 kap. 1 § nedan. Remissförslagetgår ul på alt förevarande paragrafs andra stycke skall ändras så, att däravsedda bevis behöver tas upp på nytt endast om hovrätten finner del vara avbetydelse för utredningen. Den nuvarande om partsinflytande skall alltsåtas bort ur paragrafen. Lagrådethar inte någon erinran mot förslaget och de särskilt anförda skäl som uppbärdetta (avsnitt 2.2.4 under mbriken Behovet av omhörande av vittnen m. fl.). Isammanhanget vill lagrådet endast göra påpekandet atl remissprotokollet (iandra stycket under nämnda mbrik) kan förmedla intrycket att aktuellbestämmelse inte skulle inbegripa de i senare bestämmelser närmare regleradetilltrosfallen. Men dessa är åsyftade även här. Och klart är atl, när tilltrosfaUär i fräga, hovrätt bör i tillämpningen ta samma hänsyn tiU parts yrkande, somom nuvarande bestämmelse hade ställ kvar orubbad. Denna handläggningsnorm kanförutsättas bli iakttagen utan att den kommer lill uttryck i förevarandeparagrafs text. 1remissförslagets andra stycke i förevarande paragraf återkommer departementschefennu för de disposiliva tvistemålens del med i princip samma förslag somframlades i remissförslaget lagstiftningsärende (ingående skildrati avsnitt 2.2.4). På tillskyndan av dåvarande lagråd fick bestämmelsen dock ennågot vidsträcktare omfattning, föranledd främst av omsorgen om att minskarisken för materiellt oriktiga avgöranden. Deskäl som anförs för alt på nytt pröva den snävare uppläggningen, som näraanknyter till vad som gäller för högsta domstolens vidkommande (55 kap. 13 §),anser sig lagrådet kunna godtaga. Detta sker under instämmande i vaddepartementschefen sagt om att nyheten medför en (ökad) risk för felaktigadomar jämte de därtill närmast anknytande reflexionerna; avsnitt 2.2.4 tredjestycket frän slutet, dock fränsett sista meningen. Reservationeni sist gjorda hänvisning gäller följande mening i remiss protokollel: "I den män (det nya) materialet har betydelse för utgången 91 kan parlen i allmänhetgöra sannolikt all han haft giltig ursäkt för sin Prop. 1988/89:95underlåtenhet all åberopa materialet redan i tingsrätten." Lagrådetvill för sin del i princip se saken alldeles tvärtom: ju viktigare nyomsländighel/nyll bevis är, desto större krav bör gälla för all del skall ansesursäktligt all parlen förbisett saken i tidigare instans. Lagrådet sympatiserari den delen med vad som anfördes av lagråd i dess i remissprotokollelciterade ullålande (jfr även Welamson, Rättegång VI, 1978,s 88 och 177). Delsist sagda hindrar inte atl lagrådet rent allmänt ansluter sig till vad som iremissprotokollet i övrigt anförs därom all vad som i hovrättsprocessen är attanse som giltig ursäkt bör få ett vidare utrymme än det som är giltig ursäkt iHD (avsnitt 2.2.4 med dess hänvisning till prop.). Redan gällandepraxis i skilda hänseenden ger anvisning om att tolkningen av uttrycket"giltig ursäkt" får skifta, beroende på i vilket sakligt sammanhangsom det blir relevant (se särskilt Welamson a. a. s. 87 ff., 177 f 189 ff och220 f) Lagrådetkan anföra ett exempel på att, vid HD:s tillämpning av 55 kap. 13 §,åberopandet av en ny omständighet först i ingalunda skullevara mer ursäktligt därför atl den nya omständigheten var av synnerlig relevansför målets kärnfråga. Frågan kom upp i det rättsfall som finns refererat i NJA1978 s. 317 men utan att frågan blivit omnämnd i referatet (HD:s mål T 34/77).Huvudförhandlingsprotokollet - vars förstående förutsätter att läsaren ärnågorlunda insatt i rättsfallels enskildheter och centrala problemställning utvisar följande: Ombudetför Stenbacksbolaget (ss. en av två rev.kde) uppger: har den 6mars 1978 påträffat handlingar utvisande att Sten-backsbolagel bildades förstnågon gång . Det datum, , som iaktiebolagsregistret angivits för bolagets bildande är sålunda felaktigt.Stenbacksbolagel åberopar därför som ny omständighet i målet att beslut omStenbacksbolagets bildande fattades först . Till styrkande avnämnda omständighet yrkar Stenbacksbolaget att de nu påträffade handlingarnafår åberopas som bevisning. BengtStenback uppger: Han har varit sjuk och har först nu erinrat sigförekomsten av vissa handlingar angående bildandet av Stenbacksbolaget.Handlingarna, som han trodde vara förkomna, har återfunnits i hansbostad. Ombudetför den andra rev. kdn () uppger: Även åberopar den avStenbacksbolaget nu angivna omständigheten ävensom bevisningen härför. De avStenbacksbolaget nu åberopade handlingama har varit okända förJohansson. Därest ej äger åberopa handlingarna som bevisning,förmenar att hinder föreligger för huvudförhandling. sdn () uppger, att bestriderStenbacksbolagels och yrkanden att fä åberopa ny omständighet imålet och ny bevisning. Högstadomstolen häller enskild överläggning. Härefter meddelar Högsta domstolenföljande BESLUT Stenbacksbolagetoch har som ny omständighet i målet åbero pat all Stenbacksbolaget bildats ej ulan först någon gäng samt yrkat att få förebringa bevisning härom. Stenbacksbolageteller har emellertid gjort sannolikt atl om- Prop. 1988/89:95ständigheten eller bevisningen icke kunnat åberopas vid tingsrätten eller ihovrätten eller att eljest giltig ursäkt förelegat för underlåtenhetenhärutin-nan. Med stöd av 55 kap. 13 § finner Högsta domstolenall omständigheten och bevisningen ej får åberopas. Remissprotokollelsavsnitt 2.2.3 och specialmoliveringen till förevarande paragraf innehåller eningående redogörelse och diskussion beträffande gränserna för hovrättensprövning, när överklagandet i sig inte alls eller endast i mindre mån ställerskuldfrågan i förgrunden. Vanliga typfall är atl överklagandet inriktas enbartpå påföljdsfrågan eller på skuldfrågan för en av flera gärningar och därjämtepåföljdsfrägan, rent allmänt eller begränsat till den effekt för påföljden sombör följa vid ändrad bedömning av den enskilda gärningen; åtskilliga varianterkan förekomma. Lagrådetanser det högst lillfredsställande all nu upptagits fråga om lagstiftning föratt tillskapa närmare hällpunkter för hovrätternas bedömningsramar ihithörande, myckel omdiskuterade frågor. Entekniskt sett lämplig riktlinje för en reform på del ifrågakomna området är ensådan modell som utredningen tillhandahållil och remissförslaget byggt vidarepå. Denna innebär i sak att det uppställs en presumtion för atl hovrätten i enskuldfråga med begreppet bestämt med större eller snävare omfattning skallkunna falla tillbaka på tingsrättens bedömning, men att omprövningskall förekomma om det föreligger särskilda förhållanden i det enskildafallet, något som lagrådet vill benämna genombrottsrekvisit (av beskaffenhetatt föranleda att presumtionen för visst mål bryts helt eller i någothänseende). Del förefinns ett funktionellt samband mellan presumtionens sakligaomfattning och genombrottsrekvisilens räckvidd och styrka som är att beakta vidregleringens utformning: Begränsas presumtionen till atl avse enklare och typisktsett mer lältbedömda förhållanden, kan genombrottsrekvisiten ges en snävavfattning; risken för fel är mindre. Ges presumtionen ett mer vittomfattandetillämpningsområde, inbegripande frågor av en typ där mer intrikata problem kanlänkas komma under bedömning, kan naturligen anföras skäl för atl en någotlägre tröskel bör gälla för att genombrottsrekvisit skall få utlösaomprövning. Remissförslagetanknyter uppenbariigen till den försiktigare av de nu skisserade presumtionstyperna. Förslaget begränsas sålunda till situatio nen atl tingsrätten funnit att den tilltalade "begått den åtaladegärningen". Motiveringen utvisar, all den föreslagna regleringen får en avgjort snäv räckvidd. Den avsedda begränsningen av hovrältsprövningen får sålunda avseende bara på del objektiva händelseförloppet som inbegrips i åtalets gärningsbeskrivning; med fog beskriver remissprotokollel sin föreslagna prövningsbegränsning som gällande del av skuldfrågan. Nuvarande om fattning av hovrätts prövningsskyldighet för de ifrågavarande målen skulle däremot slå kvar oförändrad när det gäller uppsåtssidan och en rad andra förhållanden av slraffrältslig betydelse för skuldfrågan (rubriceringsfråga, 93 effektenav brottet, preskription, nödvärn och liknande). I konsekvens Prop.1988/89:95 med denna snäva avgränsning av 23 a § ligger all man iremissförslaget ansett sig kunna ge genombrottsrekvisiten en strängt avgränsadräckvidd, nämligen efter förebild av vad som gäller för extraordinär dispens iHD (54 kap. 10 § andra stycket 2). Lagrådetvill för sin del anmäla viss tveksamhet om en så begränsad inskränkning i frägaom hovrätts prövningsskyldighel kommer alt innebära någon verkligtbetydelsefull arbetslättnad för hovrätterna såvitt angår de ifrågakomna målen;en rad straffrättsliga, till skuldfrågan hänförliga bedömningar skulle somnämnts kvarstå oförändrade, jämfört med nuläget. Lagrådetvill därför väcka frågan om efter de mångåriga erfarenheterna av de berördamålens problematik liden inte nu är mogen all löpa linan ut och för dessa måluppbygga regleringen så att den får avse skuldfrågan i hela dess vidd. Förhovrätterna skulle det säkerligen vara av värde om de i sina arbetsrutinerkunde bygga på att del gäller en presumtion för att såvitt gäller mål av nuaktuell art tingsrättens bedömning av skuldfrågan skall stå sig. Som endamolindikation skulle då gälla att ell genombrottsfaktum skall ha kommit lillsynes i det särskilda fallet. Som lagrådet redan nämnt finns det anledning attutforma genombrottsrekvisiten något mer generöst ju vidsträcktare presumtionengörs; lagrådet återkommer strax härtill. Lagrådetkan först som sist anvisa en lagleknisk väg att uppnå atl presumtionen ges enomfattning som inbegriper allt som brukar hänföras till den allmänt brukade,tekniska termen skuldfrågan; en ringa nyansering i utkanten därav berörs strax.Förevarande paragraf skulle i så fall ingressvis ges följande lydelse: "Hartingsrätten funnit atl den tilltalade skall dömas för den åtalade gärningen och överklagas domen beträffande annat än denna fråga, skall hovrätten pröva frågan endast om ." Ettuttryckssäll sådant som del nu angivna fångar in skuldfrågan såsom denföreteelse vilken står som särskiljbar från påföljdsfrågan. Bestämningen såsomlagrådet utformat den inbegriper inte brottsrubriceringen, men det är närmasten fördel all hovrätten därvidlag blir obunden av en presumtion. Med sistnämndreservation kommer att inbegripas subjektiva rekvisit och andra straffrättsligtinverkande omständigheter av sådan art som förut nämnts. Enfördel utöver del gynnsamma för hovrätternas arbetsrutiner som lagrådet vill eftersträva är atl den skisserade presumtionens räckvidd (med gärningsbegreppel i centrum och ej bara gärningens "begående")slår i god harmoni med en del andra regleringar i RB, gällande fullföljd, rättskraft och annat. Särskilt kan framhållas 29 kap. 2 § som anger omröst- ningsleman i brottmål och som i punkt 1 anger såsom särskilt tema: frågan om den tilltalade begått gärningen och hur denna i sådant fall skall bedö mas. Med sina båda led fångar det uttryckssättet in skuldfrågan i dess helhet väsentligen i enlighet med vad lagrådet vill fä fram med sin angivna lokution (frånsett brottsrubriceringen, se i övrigt prop. 1988/89:2 s. 13 och särskilts. Med en för sitttillämpningsområde vidgad presumtionsregel blir det, Prop. 1988/89:95 såsomlagrådet förut framhållit, ett visst behov av att ej utforma genombrottsrekvisitenallför snävt. Remissförslagels anknytning till 54 kap. 10 § första stycket 2har den fördelen att där finns en färdig lagteknisk lösning som ulvisar enmetod att på snävast möjliga sätt peka ut en säkerhetsventil, utgörande ensista rest av HD:s gamla ändringsdispens. Lagrådets vidsträcktare syftemål meden mer omfattande presumtionsregel gör det naturiigt att utformagenombrottsrekvisiten något mer generöst. Kvalifikationerna"grov/grovt" framför orden förbiseende respektive misslag synesdärför kunna utgå. Omockså ordet "uppenbarligen" bör utgå kan vara mer tveksamt. Delspörsmålet hänger samman med det synsätt hos lagstiftaren som för HD-processenkommit till uttryck i 54 kap. 12 §, nämligen att vid dispensprövning hänsynbehöver tas endast lill omständigheter som har åberopats av sökanden.Molivledes har i remissförslaget uttalals all samma grundsals bör gälla i nuförevarande sammanhang. Det vore en fördel om denna grundsats vad angårhovrättsprocessen kom till uttryck i lagtexten. Sker detta blir behovet avordet "uppenbariigen" i den nya lagtexten måhända mindreframträdande. Pågrund av det anförda föreslår lagrådet, att den nya 51 kap. 23 a § utformasenligt följande: "Hartingsrätten funnit att den tilltalade skall dömas för den åtalade gärningen ochöverklagas domen beträffande annal än denna fråga, skall hovrätten pröva fråganendast om 1. det i---- domvilla eller 2. målels utgång vid tingsrätten isamma del (uppenbarligen) beror på förbiseende eller misstag. Beträffandefråga som avses i första stycket I eller 2 behöver hänsyn tas endast tillomständigheter som har åberopats av part." Bestämmelsenhar avfattats med tanke på enbroltsfall. Om vid fler-brollsfall ett av brotten,jämte påföljdsfrågan, avses med överklagandet blir skuldfrågan beträffande detutpekade brottet att pröva på vanligt sätt medan övriga brott bör anses fallaunder paragrafens presumtion. Under55 kap. 15 § lar lagrådet upp frågan om icke en motsvarighet till härförevarande bestämmelse måste bli gällande även i HD-processen. A)Remissförslaget innebär, all de nuvarande reglerna i 50 kap. 12 § och 51 kap. 12 § om förhör under förberedelsen i hovrätt ersätts med nya regler om muntlig förberedelse som placeras i 50 kap. 10 § och 51 kap. 10 §. När det gäller rättegången i HD finns en hänvisning i 55 kap. 15 § till reglerna om förhör i 50 kap. 12 § och 51 kap. 12 §. Eftersom 55 kap. 15 § däremot inte innehåller hänvisningar till 50 kap. IO ij och 51 kap. 10 §, får förslaget till följd alt den nuvarande möjligheten atl hålla förhör under förberedelsen i HD formellt sett försvinner. Det har uppenbarligen inte varit avsikten. Dessutom torde det vara lämpligt att HD får samma 95 möjlighet att hållamuntlig förberedelse som hovrätten. Lagrådet föreslär Prop. 1988/89:95därför alt 55 kap. 15 § första stycket förses med hänvisningar till de bådasista styckena i 50 kap. 10 § och 51 kap. 10 §. B)Under 51 kap. 23 a § har lagrådet nämnt, att en följdändring i rubriceradeparagraf aktualiseras. Genomsist angivna bestämmelse begränsas hovrättens skyldighet att i brottmål prövavissa frågor som inte uttryckligen omfattas av ett överklagande. Någonmotsvarande begränsning har inte föreslagits för HD:s del. Behovetav en begränsning i enlighet med förslaget är naturligen större i hovrätt än iHD. Enligt lagrådels mening är det emellertid inkonsekvent att tillskapa enordning som medför risk för atl HD blir tvungen att pröva frågor som hovrättenkunnat avstå från att pröva. Lagrådet föreslär därför, att HD:sprövningsskyldighet begränsas på samma sätt som föreslås för hovrätternas del.Enklast kan det ske genom att 55 kap. 15 § första stycket förses med enhänvisning till 51 kap. 23 a §. Ettexempel må anföras för alt belysa det sist sagda. Utan det föreslagna tilläggetkan HD bli tvungen att pröva frågor som hovrätten kunnat avstå frän att pröva.Ett sådant fall är all en tilltalad överklagar en tingsrätts dom till hovrättendast beträffande ett förordnande om utvisning. Om hovrätten fastställertingsrättens dom i utvisningsfrägan och den tilltalade söker revision angåendesamma fråga skulle enligt remissförslagets text HD, sedan prövningstillståndmeddelats, bli skyldig att ingå i prövning av ansvarsfrågan i dess helhetvilket däremot hovrätten inte varit skyldig all göra på grund av stadgandet i51 kap. 23 a § (jfr NJA 1979 s. 478 och 1980 s. 337). En sådan ordning voregivetvis inte rimlig. Särskildarättsmedel är avsedda för sädana fall, dä en ny prövning anses påkallad trotsatl ett slutgiltigt avgörande redan föreligger. Ett särskilt rättsmedel ärbesvär över domvilla (59 kap. 1 §). Rent faktiskt fyller detta stadgande ettvidare ändamål än som sagts därigenom att vissa bestämmelser hänvisar tillregler i 59 kap. 1 §. Pä det sättet kan frågor om dom villa komma upp tillprövning även efler ordinärt överklagande. Enligtde nuvarande reglerna i 59 kap. 1 § skall den lägre rättens avgörandeundanröjas på grund av domvilla, om målet har tagits upp trots att detförelegat ell rättegångshinder, som vid fullföljd högre rätt haft att självmantbeakta (punkten 1), om rätlen inte varit domför (punkten 2), om domen givitsmot någon som inte varit rätteligen stämd och inte heller har fört talan imålet, eller genom domen någon, som inte har varit part i målet, lider förfång(punkten 3), om domen är sä mörk eller ofullständig, att det inte framgårdärav, hur rätten dömt i saken (punkten 4), eller om i rättegången förekommitannat grovt rättegångsfel, som kan antas ha inverkat på målets utgång (punkten5). Hänvisninglill 59 kap. 1 § finns i 50 kap. 26 § första stycket och 51 kap. 26 § första stycket. Enligt dessa lagrum skall hovrätten även utan yrkande undanröja tingsrättens dom, om domvilla som avses i 59 kap. I § 14 förekommit vid tingsrätten. Om det har förekommit något annat grovt 96 rättegångsfel vidtingsrätten, får hovrätten enligt andra stycket i de nämn- Prop. 1988/89:95 da paragraferna undanröja domen, om det finns skäl för del. 150 kap. 28 § och 51 kap. 28 § finns regler om hovrättens möjligheter attundanröja tingsrättens dom pä grund av andra fel i rättegången än dem som nunämnts och sådant fel i fråga om jäv som sägs i 50 kap. 27 § och 51 kap. 27 §.Enligt 50 kap. 28 § gäller som villkor för att hovrätten skall få undanröja entvistemålsdom dels att felet har åberopats av någon av parterna, dels att detkan antas ha inverkat på målets utgång och dels all det inte kan avhjälpas ihovrätten utan väsentlig olägenhet. Motsvarande bestämmelse för brottmålförutsätter däremot inte att felet åberopas av någon av parterna.