prop · GC0395 · 1988-12-31 00:00:00 — Beträffandekallelse till sammanträde under förberedelsen gäller 11 kap. 5 § och 9 kap. 7 §RB. Det innebär atl en part är skyldig att inställa sig personligen, om hansnärvaro kan antas främja syftet med sammanträdel. I så fall skall hovrättenockså förelägga parten vite. 1paragrafens fjärde stycke har införts en möjlighet att hälla sammanträde pertelefon. I detta hänseende hänvisas till vad som anförts i prop. 1986/87:89, s.199-201. Paragrafeninnehåller i sin hittillsvarande lydelse en regel om muntligt förhör under målets beredning. Denna regel har utgått och ersatts av den nya regeln i 10 § tredje och fjärde styckena. I sin nya lydelse innehåller paragrafen en regel om rättens skyldighet all 78 utöva materiellprocessledning under förberedelsen. Regeln har kommen- Prop. 1988/89:95lerats i avsnitt 2.2.6. Regelnhar utformats som en hänvisning till motsvarande regel förtingsrättsförfarandet. Tingsrätt och hovrätt har i princip samma skyldigheternär del gäller att klarlägga parternas ståndpunkter m. m. Trots det är detklart alt den materiella processledningen i hovrätt vanligen inte behöver varalika långtgående som vid tingsrätten. Detkan slutligen nämnas alt det i många fall av mer komplicerad natur kan varalill stor fördel för handläggningen, om hovrätten under förberedelsen av måletgör en sammanfattning av parternas ståndpunkter i analogi med reglerna förtingsrätt i 42 kap. 16 § RB. Paragrafenstredje stycke, som reglerar möjligheten atl i tvistemål åberopa nyaomständigheter och bevis, har ändrats. Andringen har kommenterats i denallmänna motiveringen, avsnitt 2.2.4. 1den nya lydelsen har regeln om att parten skall göra sannolikt all han haftgiltig ursäkt tagits bort. Det torde inte innebära någon förändring jämfört medvad som gäller. Vad parten skall göra är atl redogöra för de omständighetersom enligt hans mening bör medföra att del nya åberopandet bör tillåtas.Bedömningen av om det föreligger giltig ursäkt ankommer på hovrätten. 1sin nya lydelse avser paragrafen inte indispositiva mål. Del innebär ingenskillnad i förhållande till vad som tidigare ansetts gälla. Det börunderstr>'kas alt onödig bevisning i alla mål liksom nu kan avvisas med stödav 35 kap. 7 § RB. Paragrafensförsta stycke innehåller regler om undanröjande på grund av vissa grovarättegångsfel. De fel som avses är sådana fel som utgör domvilla enligt 59kap. I § 1 3, i den av mig föreslagna lydelsen. I enlighet med vad som nugäller skall sådana fel föranleda hovrätten att undanröja tingsrättens domoberoende av om felet påverkat målets utgång och oberoende av vad parternaanser. Skillnaden i förhållande till den gällande ordningen är atl bristandedomförhet inte utgör ett sådant fel. Beträffande skälen härför hänvisas tillden allmänna motiveringen, avsnitt 2.3. Paragrafeninnehåller i sin hittillsvarande lydelse bestämmelser om un danröjande på grund av rättegångsfel som inte är grova. 1 sin nya lydelse innehåller paragrafen regler om undanröjande på grund av andra rätte gångsfel än sådana som avses i 26 eller 27 §. Den omfattar således dels bristande domförhet och vissa andra grova rättegångsfel, dels också rätte gångsfel som inte är grova. Den är som konstruerad så atl hovrätten får undanröja tingsrättens dom bara om vissa i paragrafen angivna förut- 79 sättningar är uppfyllda.Liksom nuvarande regel innebär den föreslagna Prop. 1988/89:95 regeln ocksåall, även om dessa förutsättningar är uppfyllda, hovrätten har ett vissthandlingsutrymme när del gäller frågan om undanröjande och återförvisning skallske eller ej. Förall hovrätten skall fä undanröja det överklagade avgörandet krävs för detförsta all felet kan antas ha inverkat på målets utgång. Det överensstämmermed vad som gällt för rättegångsfel som inte är grova. Det torde ocksåöverensstämma med vad som gällt för sådana grova rättegångsfel sominte avses i 50 kap. 26 § första stycket (se NJA II 1943 s.652 och Welamson, Rättegång VI,andra upplagan, s. 135). Men när detgäller bristande domförhet, som alllid föranlett undanröjande, är deten nyhet. Somexempel på fall där bristande domförhet inte kan antas ha inverkat pä måletsutgång kan nämnas att tingsrätten har felbedömt en fråga om giltigt förhinderför en nämndeman (jfr 1 kap. 3 b § första stycket andra meningen i förslaget)och till följd därav avgjort målet utan att föreskrivet antal nämndemän hardeltagit i hela rättegången. Om avgörandet i ett sådant fall har varitenhälligt, kan det finnas fall där det saknas anledning alt anta att frånvaronav en nämndeman har inverkat pä målets utgång. Andra exempel kan hämtas frånområden där det finns domförhelsregler enligt vilka ledamöter med särskildsakkunskap skall ingå i rätten. Om domstolen i ett mål där sådana regler gällerfelbedömer en frågas karaktär och avgör den i fel sammansättning, innebär delgivetvis långt ifrån alltid att målets utgång blir en annan än den skulle hablivit om domstolen haft räll sammansättning. Enandra förutsättning för undanröjande enligt paragrafen är alt felet inte utanväsentlig olägenhet kan avhjälpas i hovrätten. Det överensstämmer med vad somhittills gällt för rättegångsfel som inte är grova och torde också motsvaragällande rätt beträffande grova rättegångsfel som inte avses i 50 kap. 26 §första stycket (se de tidigare nämnda uttalandena i NJA 11 1943 och i Welamson,Rättegång VI). Det kan hävdas all denna förutsättning teoretisktsett alltid är uppfylld när det i hovrätten visar sig att tingsrätten intevarit domför, eftersom del kan anses tveksamt om bristande domförhet hosunderinslansen någonsin blir avhjälpt genom att målet prövas i högre rätt. Enligt gällande 28 § krävsför att hovrätten skall fä undanröja ett tings rättsavgörande i tvistemål av annan anledning än att rättegångsfel som avses i 26 eller 27 § förekommit alt felet å"ueropas av part. Del kravethar tagits bort. Alla rättegångsfel skall beaktas självmant av hovrätten. När del uppkommer fråga om undanröjande av ett avgörande enligt denna para graf skall parterna emellertid enligt sista meningen i allmänhet få tillfälle att yttra sig i frågan. Som nämndes ger reglerna hovrätten möjlighet all, trots att de formella förulsättningarna för undanröjande är uppfyllda, underlåta en sådan åtgärd t. ex. om hänsynen till parternas intressen starkt talar för del. Om rällegångsfelel beslår i att tingsrätten inte varit domför, bör för att hovrätten skall underiåta alt undanröja tingsrätlsavgörandet krävas alt båda parter önskar del. Även vid andra typer av rättegångsfel bör parternas samstämmiga begäran ibland kunna föranleda att tingsrätts- 80 Om felet är av mer allvarlig art, exempelvis om en Prop.1988/89:95 tingsrätt medvetet åsidosatt en domförhelsregel, bör dockdomstolsdisciplinära faktorer få ökad tyngd och undanröjande således ske utanhänsyn till parternas inställning. Det kan tilläggas att parternas uppfattning när del gällerfrågan om undanröjande också är värdefull när det gäller att ta ställning tillom ett rättegångsfel kan avhjälpas i hovrätten utan väsentlig olägenhet. Om hovrätten i ett domvillofall pä parternas begäranunderlåter att undanröja det överklagade avgörandet, bör parterna givetvis intekunna få avgörandet undanröjt i högsta domstolen på grund av samma domvilla. Idetta hänseende hänvisas till vad som anförts i den allmänna motiveringen,avsnitt 2.3, och i specialmotiveringen till 59 kap. 1 §. Hovrätten behöver inte inhämta parternas uppfattning omdet är uppenbart att det inte behövs. Vid bagatellartade fel kan det varaklart att det överklagade avgörandet inte skall undanröjas oavsett vad parternatycker. Paragrafen reglerar inte frågan vilken del av denöverklagade domen som kan undanröjas. Enligt nuvarande regler gäller vidundanröjande på grund av grovt rättegångsfel att hovrätten har möjlighet attundanröja även en del av domen som inte har överklagats (50 kap. 26 § tredjestycket i dess hittillsvarande lydelse). Det finns inget stadgande om hurmotsvarande fråga skall bedömas vid undanröjande på grund av rättegångsfel sominte är grovt (jämför dock Welamson, Rättegång VI, andra upplagan 1978 s. 130). Del får emellertidanses ligga i sakens natur alt ett undanröjande av en del av domen som inte haröverklagats endast bör komma i fråga vid sådana rättegångsfel som utgördomvilla enligt bestämmelserna i 59 kap. 1 §RB. Det bör slutligen påpekas att hovrätten, när man upptäckerett domförhetsfel som inte bör föranleda ålerförvisning, ändå bör uppmärksammatingsrätten på felet, t.ex. genom atl sända en kopia av hovrättens avgörande idenna fråga till tingsrätten. 51 kap. 10 tj Paragrafen reglerar den förberedelse som kan bli nödvändigsedan genmälet har kommit in lill hovrätten. 1 tredje och fjärde styckena harinförts de regler om sammanträde under förberedelsen som redovisats i denallmänna motiveringen, avsnitt 2.2.5. När det gäller tillämpningen avbestämmelserna hänvisas till specialmoliveringen till 50 kap. 10 §. Paragrafen innehåller i sin hittillsvarande lydelse enbestämmelse om förhör under målets beredande. Denna bestämmelse har utgått ochersatts av de nya reglerna i 51 kap. 10 § tredje och fjärde styckena. Kvar iden förevarande paragrafen finns en regel om inställande av den som är anhålleneller häktad lill sammanträde under förberedelsen. 6 1988/89. 51 kap 23 a § Prop. Paragrafenreglerar frågan hur ingående hovrättens prövning av skuldfrågan behöver varanär ett överklagande inte riktats mot denna fråga utan enbart mot exempelvispåföljden. Beträffande bakgrunden hänvisas till den allmänna motiveringen,avsnitt 2.2.3. Dendel av skuldfrågan som hovrätten under vissa förhållanden inte behöver pröva ärfrågan huruvida den tilltalade har begått den åtalade gärningen. Om en personsom åtalats för att ha skjutit en annan person till döds och dömts för mordöverklagar och yrkar strafllindring, är hovrättens prövningsskyldighetbegränsad såvitt avser frågan huruvida vadekäranden avlossat det dödande skottet.Däremot inskränker paragrafen inte hovrättens skyldighet att beakta fråganhuruvida brottet är mindre grovt, och bör rubriceras som dråp. Inte heller ärskyldigheten att pröva uppsåtsfrågan eller exempelvis frågan om gärningenbegåtts i nödvärn inskränkt enligt paragrafen. Om tingsrätten dömt dentilltalade för bedrägeri som beställ i att han lämnat vissa oriktiga uppgifter,och överklagandet endast avser påföljden, ar enligt paragrafen hovrättensprövningsskyldighet inskränkt endast beträffande frågan om den tilltaladelämnat de uppgifter som åklagaren påstått. När del däremot gäller frågan omuppgifterna var oriktiga eller om de medfört förmögenhetsöverföring innebärparagrafen ingen inskränkning av prövningsskyldigheten. Skyldighetalt pröva frågan om den tilltalade begått den åtalade gärningen fastän domeninte överklagats beträffande denna fråga föreligger enligt paragrafen i treundanlagsfall. Det första fallet är om det föreligger något förhållande somskulle kunna utgöra grund för resning till förmån för den tilltalade enligt 58kap 2 § RB. Det vanligaste fallet torde bli att ny bevisning åberopas somsannolikt skulle ha lett till frikännande. Delandra i paragrafen avsedda fallet är all det föreligger något förhållande somskulle kunna medföra undanröjande av tingsrättens dom på grund av domvilla. Detbör påpekas att hovrätten i vissa domvillofall är skyldig att undanröjatingsrättens dom jämlikt 51 kap. 26 § RB. I de fall då det inte blir aktuelltmed undanröjande, skall hovrätten ändå enligt denna bestämmelse pröva frågan omden tilltalade har begått den åtalade gärningen, oavsett om tingsrättens domöverklagats i den delen. Deltredje fallet då hovrätten enligt paragrafen har skyldighet alt pröva frågan omden tilltalade har begått den åtalade gärningen fastän domen inte överklagatsbeträffande denna fråga är när utgången vid tingsrätten i den delenuppenbarligen beror på grovt förbiseende eller grovt misslag. Detär självfallet inte meningen all hovrätten skall behöva detaljstudera målet urdessa aspekter. Som regel bör det åligga parterna att ta initiativ lill enprövning av ifrågavarande slag. Vadsom nu har sagts tar närmast sikte på fall där åtalet endast avser en gärning.I fall där åtalet avser flera gärningar blir saken mera komplicerad. Iallmänhet har tingsrätten fastställt en gemensam påföljd för gärningarna. Utgångspunktenär att hovrätten enligt grunderna för 30 kap. 3 § och 51 kap.24 § RB inte får ingå i prövning av en gärning som inte avses i vadeinlagan.Om vadelalan endast innehåller ett ovillkorligt yrkande om mildring eller skärpningav den gemensamma påföljden, anses det att Prop. 1988/89:95 tingsrättensbedömning av skuldfrågan inte lill någon del vunnit laga kraft. Hovrättensskyldighet att pröva skuldfrågan är emellertid begränsad i enlighet med vad somsägs i förevarande paragraf Om återigen vadetalan uttryckligen riktar sigendast mot den straffrättsliga bedömningen av en viss gärning eventuellt medyrkande om sådan ändring av påföljden som kan föranledas av bifall till nämndayrkande anses alt skuldfrågan skall prövas endast beträffande denna gärningmen påföljdsfrågan beträffande samtliga gärningar. 1 dessa fall har alltsåtingsrättens fällande dom beträffande de gärningar som inte avses med vadetalanvunnit laga kraft, och inte ens en så begränsad prövning som avses medparagrafen kommer i fråga. Se vidare angående dessa frågor Welamson, Rättegång VI, andra upplagan sid. 64 ff. Medanledning av påpekanden under remissbehandlingen bör det understrykas attparagrafen naturligtvis inte innebär att hovrätten skall underlåta attföranstalta om bevisupptagning rörande gärningen, om sådan bevisupptagning ärav betydelse i påföljdsfrågan. Paragrafen,som är likalydande med 50 kap. 26 §, reglerar hovrättens möjlighet attundanröja ell tingsrättsavgörande pä grund av domvilla. Beträffande motivenlill lagändringen hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3. Paragrafeninnehåller i sin hittillsvarande lydelse bestämmelser om undanröjande på grundav rättegångsfel som inte är grova. I sin nya lydelse innehåller den regler omundanröjande på grund av andra rättegångsfel än sädana som avses i 26 eller 27§. När det gäller tillämpningen av bestämmelserna hänvisas tiUspecialmoliveringen till 50 kap. 28 §. Paragrafeninnehåller regler om undanröjande av lagakraftvunna avgöranden efter besväröver domvilla. I första stycket har bristande domförhet utgått som endomvillogmnd som obligatoriskt skall föranleda undanröjande. Bristande domförhetingår enligt förslaget i punkt 4 och skall föranleda undanröjande endast omfelet kan antas ha inverkat på målets utgång. Paragrafensandra stycke är nytt. Det begränsar möjligheterna atl åberopa sådana fel somavses i första stycket 4 i vissa fall. Den som vill åberopa ett sådant felmåste göra sannolikt att han varit förhindrad att åberopa felet i rättegångeneller ha haft någon annan giltig ursäkt för att inte göra det. Etträttegångsfel bör i första hand avhjälpas vid den domstol där felet har begåtts eller, om det inte går, i högre rätt efter överklagande. inte läggas en part tilllast att han inte uppmärksammar ett rättegångsfel i Prop. 1988/89:95 sådantid all han kan åberopa del i samband med ell vanligt överklagande. Det ärockså i fortsättningen utgångspunkten för regleringen i det nu aktuellahänseendet. Närdet gäller resningsansökningar är parternas rätt all göra gällande nyaomständigheter och bevis inskränkt. Några sådana inskränkningar har hittillsinte funnits beträffande besvär över domvilla. Del har inneburit all även densom både varit medveten om atl ett rättegångsfel har begåtts och haft möjlighetatt få rättelse genom atl överklaga domen på vanligt sätt men underlåtit det,kunnat få det lagakraftvunna avgörandet undanröjt efter domvillobesvär. Dettaförfarande blir i fortsättningen uteslutet i de fall besvären grundas på enomständighet som inte obligatoriskt leder till undanröjande. Bestämmelsen iparagrafens andra stycke innebär att domvillobesvär enligt första stycket 4inte får tas upp till prövning. Undantag görs för fall då klaganden haftgiltig ursäkt för sin underlåtenhet att åberopa felet. Delkan inträffa att en part åberopar ett rättegångsfel redan under rättegången menatt domstolen finner att hans yrkande om undanröjande inte skall bifallas. Detkan ifrågasättas om parten dä bör ha möjlighet att anföra besvär över domvillaunder åberopande av samma fel. Med hänsyn till att det i många fall råderförbud mot fullföljd av talan mot hovrätts -och i vissa fall tingsrätts avgörande har jag inte ansett det lämpligt att begränsa rätten tilldomvillobesvär i sådana fall. Därför har avvisningsbes-tämmelsen begränsatstill atl avse besvär som grundas på en omständighet som inte tidigare åberopatsi målet. Somnämnts i specialmotiveringen till 50 kap. 28 § kan det förekomma fall då detförekommit ett grovt rättegångsfel men parterna vill att domen trots det inteskall undanröjas. 1 sädana situationer kan hovrätten underlåta all undanröjadomen. Det säger sig självt att en part dä inte bör kunna anföra besvär överdomvilla under åberopande av samma rättegångsfel. Det nya andra stycket innebäratt hans besvär skall avvisas. Om han har begärt att hovrätten skall underlåtaatt på grund av felet undanröja domen, kan han aldrig anses ha haft giltigursäkt för att inte åberopa det. Paragrafeninnehåller regler om besvärstid m. m. för besvär över domvilla. Den har ändratsmed hänsyn till ändringarna i 1 §. Lagändringarnaföresläs träda i kraft den . De ändrade sammansättningsreglerna bör inte gälla i fall dä huvudförhandling på börjats före ikraftträdandet. De nya reglerna i 50 kap 25 § om inskränk ningar i rätlen all åberopa nytt processmaterial i hovrätten bör inte gälla när tingsrättens avgörande har meddelats före ikraftträdandet. Övergångs bestämmelserna har utformats med hänsyn härtill. 5.2Förslaget till lag om ändring i Prop. Paragrafeninnehåller regler för tingsrätts sammansättning i äktenskapsmål och mål omunderhåll. Den har omredigerats för att den bättre skall korrespondera medhuvudreglerna om sammansättning i I kap. RB. 1första stycket har paragrafens tillämpningsområde inskränkts till atl gällahuvudförhandlingen. Vid sådan handläggning som inte sker vid huvudförhandlinggäller således . Del innebär ingen saklig skillnad i förhållandelill vad som gäller på grund av den nuvarande bestämmelsen i andra meningeni paragrafens första stycke. Dennuvarande andra meningen i paragrafens första stycke stadgar atl tingsrätten ärdomför med en lagfaren domare i samma utsträckning som i andra tvistemål. Vidhuvudförhandling finns det sådana domförhelsregler för huvudförhandling iförenklad form, huvudförhandling i mål om mindre värden och huvudförhandlingnär endomarprövning är tillräcklig med hänsyn till målels beskaffenhet, omparterna samtycker till det. Avsikten har emellertid aldrig varit att den fränsmämälslagen hämtade regeln om endomarprövning i mål om mindre värden skallgälla i familjerättsliga mål. För alt klargöra detta har i paragrafens nyalydelse regeln om endomarprövning vid huvudförhandling utformats som enhänvisning lill den föreslagna 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena RB. Delinnebär att rätten skall bestå av en lagfaren domare vid huvudförhandling iförenklad form och att rätten är domför med en lagfaren domare om rätten anserdet tillräckligt atl en domare sitter i rätlen och parterna samtycker lill deteller målet är av enkel beskaffenhet. 1detta sammanhang hänvisas till vad som i specialmotiveringen till I kap. 3 a §RB anförts om tillämpning av paragrafens tredje stycke i familjemäl. Paragrafensandra stycke innehåUer den i nuvarande tredje stycket intagna regeln om bibehållendomförhet trots att en nämndeman fär förfall. Paragrafenstredje stycke innehåller en regel om förstärkning av rätten med en lagfarendomare och en nämndeman i speciella fall. I paragrafens nuvarande andra styckefinns en möjlighet att förstärka rätten med en nämndeman. Den nya bestämmelsenär likadan som den som föresläs gälla enligt RB. När det gäller skälen för dennya bestämmelsen hänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 2.4.5. Delbör påpekas att det i familjemäl i praktiken sällan torde förekomma behov atlutnyttja möjligheten till förstärkning av rätten. Paragrafenssista stycke är oförändrat. 1paragrafen har en felaktig hänvisning till 2 kap. 4 § RB rättats. Dennya lydelsen av 14 kap. 17 § innebär mindre ändringar av sammansättningsreglerna.En övergångsbestämmelse har införts för fall då en huvudförhandling harpåbörjats före ikraftträdandet. 5.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän l3 a § har hänvisningen lill RB:s regel om rättens sammansättning i mål om lågavärden ändrats på grund av omredigeringen av 1 kap. RB. 5.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden l6 § har reglerna om rättens kollegiala sammansättning ändrats så attmöjligheten till en sammansättning med fyra lagfarna domare avskaffats, ienlighet med vad som föreslås för tvistemål. Däremot har det inte ansettsföreligga behov att i ärendelagen nu införa någon motsvarighet till regeln atltingsrätt i tvistemål är domför med två lagfarna domare vid förfall för dentredje domaren. Övergångsbestämmelsernatill lagen (1969:258) om ändring i ärendelagen har ändrats på grund av attmöjligheten lill en sammansättning med fyra lagfarna domare försvinner. 5.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1949:164) med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål 14 § har reglerna om rättens sammansättning ändrats så all möjligheten lill ensammansättning med fyra lagfarna domare försvinner, i enlighet med vad somföreslås för tvistemål. Dessutom har föreskrivits att rätten är domför med tvålagfarna domare vid förfall för den tredje domaren. 5.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål Tredjestycket innehåller föreskrifter om möjligheter till utökning av antaletledamöter i speciella fall. I enlighet med vad som föreslås i avsnitt 2.4.5 harrekvisilen för förstärkning utformats likadant för lagfarna ledamöter ochnämndemän. 1paragrafen föreskrivs alt fastighetsdomstol är domför med en lagfaren ledamot i samma utsträckning som föreskrivs för tingsrätt. Bestämmelsen har ändrats för atl klargöra vilka regler i det omredigerade 1 kap. rätte gångsbalken som avses. Till skillnad från vad som gäller enligt rättegångs- 86 balkenär det inte förbjudet med starkare sammansäUning vid handlägg- Prop.1988/89:95 ning som inte sker vid huvudförhandling och vid huvudförhandling iförenklad form. Hänvisningenlill RB:s regel om rätlens sammansättning i mål om låga värden har ändrats pågrund av omredigeringen av 1 kap. RB. Övergångsbestämmelsernahar utformats pä samma sätt som övergångsbestämmelserna lill lagen om ändringi . 5.7 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429) Enhänvisning i 20 § till reglerna om s. k. småmål har ändrats på grund av den nyaredigeringen av 1 kap. RB. 5.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder 5§ innehåller regler om hyresnämnds sammansättning. Reglerna om vilkainlresseledamöter som skall delta på fastighetsägarsidan i mål med anknytningtill bosladsrällsfaslighel har ändrats. När det gäller skälen till ändringenhänvisas till den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5. 5.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:1082) ombostadsdomstol 1paragrafen har införts en regel om utseende av en ny ledamot när en ledamot idomstolen avgår . Paragrafensandra stycke är nytt. Det ger möjlighet att avgöra frågor som inte avser självasaken i en sammansättning utan intresseledamöter. Tillde frågor som kan handläggas i den nya sammansättningen hör frågor om undanröjande av ett nämndavgörande av processuella skäl, t. ex. återkallelse, rättegängshinder eller domvilla, samt frågor om avvisning och ålerförvisning. Även stadfäslelse av förlikning får anses falla under den nya bestämmelsen (jfr m.fl., Nya , s. 767). Också då det överklagade nämndavgörandet hänför sig lill själva saken kan den fullföljda talan vara begränsad till en processuell fråga, l.ex.