prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Av14 § följer alt varan skall ha avskilts för köparens räkning för att riskenskall gå över på denne. Den närmare innebörden av detta behandlas ispecialmotiveringen till den paragrafen. Andrastycket innehåller ett undantag från huvudregeln om tidpunkten för riskensövergång. En liknande regel finns i 37 § lag. Undantaget avser detfallet att varan inte avlämnas i rätt tid och detta beror på köparen eller pånågot förhållande på dennes sida. Då går risken över på köparen när säljarenhar gjort det som ankommer på honom för att varan skall kunna avlämnas. Omvarans avlämnande försenas till följd av något förhållande på köparens sidainnebär detta således inte att säljaren fortsättningsvis skulle bära risken förvaran tills avlämnandet faktiskt sker, utan risken kan i dessa fall gå över påköparen redan tidigare. Som anges i lagtexten fömtsätter riskens övergång attsäljaren för sin del har fullgjort det som ankommer på honom för att avlämnandekan ske. Risken går dock inte över förrän den tid som köparen kan ha på sig föratt avhämta varan eller ta emot den har gått ut. Om det t. ex. följer avavtalet att köparen skulle hämta varan men han kommer först envecka senare, övergår risken för varan på honom även om säljarenför sin del hade varan färdig och tillgänglig för avhämtning . Andrastycket blir tillämpligt inte bara i det fallet att köparen underlåter atthämta eller ta emot varan utan också t. ex. när varan inte avlämnas av denorsaken att säljaren håller den inne med stöd av 10 § eller då avlämnandetförsenas därför att köparen har underlåtit att ge säljaren anvisningar somdenne behöver för att kunna avlämna varan som avtalet föreskriver. Om säljarenvid distansköp vill åberopa regeln i 10 § andra stycket och hålla inne varangenom att hindra dess överlämnande till köparen, har avlämnande enligt 7 § oftaskett redan tidigare. Risken för varan har då gått över enligt första stycketav förevarande paragraf Andra stycket blir därför inte tillämpligt i sådanafall. Av14§ framgår att också om situationen är sådan som avses i andra stycket avförevarande paragraf, går risken för varan inte över förrän varan har blivitavskild för köparens räkning. Även om varan har ställts tillköparens förfogande, går risken således över först när varan har avskilts förköparen. Itredje stycket finns en speciabestämmelse om tidpunkten för riskens 14 §övergång i det fallet att köparen enligt avtalet skall hämta varan på annanplats än hos säljaren, lag finns i 17 § andra meningen enbestämmelse som liknar den nu berörda bestämmelsen. I fall som avses övergårrisken för varan när tiden för avlämnandet är inne och köparen har fått vetaatt varan finns tillgänglig för avhämtning. Om köparen enligt avtalet skallhämta varan t. ex. från ett lager hos tredje man, övergår risken på honomgenast när han har fått vela att varan finns tillgänglig för honom, fömtsättatt tiden för avlämnandet är inne. Riskens övergång fömtsätter således inte attköparen t. ex. har haft en rimlig tid på sig för att hämta varan eller att dentid inom vilken varan skulle avlämnas har löpt ut. Däremot fömtsätter riskensövergång att köparen faktiskt har fått veta att varan finns tillgänglig föravhämtning. Köparens vetskap behöver emellertid inte nödvändigtvis grunda sigpå ett meddelande från säljaren. Del är t. ex. möjligt att tredje man somförvarar varan har lämnat köparen ett meddelande om att varan är färdig attavhämtas. Köparens vetskap om att varan kan avhämtas kan också gmnda sig påandra omständigheter än ett meddelande från säljaren eller tredje man. Bestämmelseni tredje stycket gäller alla typer av köp. När köpet avser något annat än ettindividuellt föremål följer dock av 14 § att risken inte går över på köparenförrän varan har avskilts för honom. Bestämmelsenavser bara det fallet att köparen skall hämta varan på annan plats än hossäljaren. Skall köparen hämta varan hos säljaren går risken över först närköparen faktiskt hämtar varan, fömtsätt att detta sker (jfr 13 § andrastycket). Anledningen till detta är att säljaren har bättre möjligheter attavvärja skador som kan drabba varan och alt upprätta försäkringsskydd motskador så länge varan är i hans besittning. Riskengår aldrig över på köparen förrän det genom märkning, anteckning itransportdokument eller på annat sätt har gjorts klart att varan är avsedd förköparen. (Jämför14 § i arbetsgmppens förslag) Paragrafeninnehåller en bestämmelse som kompletterar de föregående reglerna om riskensövergång. 1 37 § lag finns en bestämmelse med liknande innehåll. Förevarandeparagraf innebär att risken för varan inte går över på köparen förrän varan harindividualiserats för dennes räkning. Detta får betydelse vid köp av annat änindividuellt beskaffade varor. Då krävs att varan avskiljs för köparen. Iparagrafen anges att avskiljandet kan ske genom märkning eller anteckning itransportdokument, vilket torde vara de vanligaste fallen, eller på annat sätt.Varan bör kunna identifieras så att det framgår alt den är avsedd för denifrågavarande köparen. Kravetpå att varan skall vara avskild för köparen modifierar för det första huvudregeln om att risken för varan övergår på köparen då varan avlämnas. Om avlämnandet skett utan att varan har blivit 81 6 1988/89. avskild för köparen, t.ex. då vara som transporteras som bulklast i enlighet Prop. 1988/89:76 med 7 §andra stycket skall anses ha blivit avlämnad när den överlämnats 15 § tilltransportören, övergår risken på köparen först när det parti som avtalet avserhar blivit avskilt för honom. På motsvarande sätt modifierar kravet påavskiljande den princip som framgår av 13 § andra stycket. Även om varansavlämnande försenas av orsaker som beror på köparen övergår risken för varaninte på köparen såsom sägs i nämnda bestämmelse om varan inte har blivitavskild för honom. Motsvarande gäller för de situationer som avses i 13 §tredje stycket. Även om tiden för avlämnandet är inne och köparen har fått vetaatt han kan hämta varan är detta inte tillräckligt för att risken skall gå överpå honom om varan inte har blivit avskild för honom. Avserköpet en vara under transport, går risken över på köparen vid köpet, om detinte framgår av omständigheterna att köparen har åtagit sig att bära riskenfrån den tidpunkt då varan överlämnades till den transportör som har utfärdattransportdokumentet. Säljaren bär dock alltid risken för att varan vid köpethar förstörts, kommit bort, försämrats eller minskat, om han kände till ellerborde ha känt till detta men inte har upplyst köparen om det. (Jfr15 § i arbetsgmppens förslag) Iparagrafen, som saknar motsvarighet lag, ges vissa allmänna reglerom riskens övergång i det specialfallet att köpet avser en vara som medparternas vetskap befinner sig under transport. Det kan t. ex. vara fråga omförsäljning av en oljelast. Huvudregelnär i sådana fall att risken går över på köparen vid köpet. Från dennahuvudregel görs undantag för det fall det framgår av omständigheterna attköparen har åtagit sig att bära risken från den tidpunkt då varan överlämnadestill den transportör som har utfärdat transportdokumentet. Undantaget skallses mot bakgrund av att det inom främst storhandeln är vanligt att köparen aven vara under transport får bära risken för händelser som har inträffat redanföre köpet (jfr även , Om köp och byte av lös egendom, 1960, s. 177not 20, , Köprält, 3 uppl., s. 72, og Theilgaard,Köbeloven 1, 1979, s. 220 fl). Detta beror framför allt på all det inte sällankan vara svårt att utreda exakt när en skada har inträffat, t. ex. om varan ärlastad i en container. Genom försäkring har köparen vanligen skydd för skadasom har inträffat före avtalsslutet. Vid bedömningen av om undantagsregeln ärtillämplig blir del ofta av betydelse just om köpet har ingålts på sådanavillkor att transportförsäkringen har överförts på köparen, såsom vid cif-köp. Ävenom det skulle framgå av omständigheterna att köparen har åtagit sig all bära risken för varan från det att varan överlämnades till den transportör som har utfärdat transportdokumentet, bär enligt andra me ningen säljaren dock ändå risken för att varan vid köpet har förstörts, 82 kommit bort, försämratseller minskat, om han kände till eller borde ha Prop. 1988/89: 76 känt till detta men inte har upplyst köparen om det. Attköparen exempelvis har möjlighet att göra anspråk på försäkringsersättning ärnaturligtvis inte likvärdigt med mottagandet av en avlalsenlig vara. Omsäljaren kände lill eller borde ha känt till att varan t. ex. hade försämratsunder transporten, borde han ha meddelat köparen detta så att denne fåttmöjlighet att ta ställning till om han i den situationen velat ingåköpeavtalet. Gör säljaren inte detta bär han risken för försämringen. Haröppet köp avtalats och varan avlämnats, bär köparen risken till dess att varanlämnas tillbaka. (Jfr16 § i arbetsgmppens förslag) I1905 års lag framgår motsvarande princip om farans övergång vid öppet köp av 60§. Paragrafeninnehåller ett specialstadgande om risken för varan vid öppet köp. Vid ettsådant köp har köparen på sig att överväga om han vill stå fast vidköpet eller inte. Vidöppet köp övergår risken för varan på köparen på normalt sätt i enlighet med deföregående bestämmelserna, dvs. som huvudregel vid varans avlämnande. Omköparen bestämmer sig för att inte behålla varan, går risken för varan tillbakapå säljaren först när varan lämnas tillbaka till denne. Köparen bär såledesrisken för händelser som drabbar varan medan han har den i sin besittning ochmedan varan är på väg tillbaka till säljaren. Detta gäller även om den t. ex.avsänts med post eller transporteras av en självständig fraktförare. Iparagrafen tas inte ställning till om köparen har rätt att t. ex. öppna varansförpackning eller prova varan. överensstämmelsemed avtalet m. m. Varanskall i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämmaöverens med vad som följer av avtalet. Ominte annat följer av avtalet, skall varan 1. varaägnad för det ändamål för vilket varor av samma slag i allmänhet används, 2. vara ägnad för det särskildaändamål för vilket varan var avsedd att användas, om säljaren vid köpet måsteha insett detta särskilda ändamål och köparen har haft rimlig anledning att förlitasig på säljarens sakkunskap och bedömning, 3. ha egenskaper som säljaren harhänvisat till genom att lägga fram prov eller modell, och ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. 4.vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt, om förpackning Prop. 1988/89:76 behövs för att bevara eller skydda varan. Varanskall anses felaktig, om den avviker från vad som föreskrivs i första ellerandra stycket. (Jfr17 § i arbetsgruppens förslag) Paragrafensom saknar motsvarighet lag innehåller de grundläggandebestämmelserna om varans egenskaper och utgör därmed utgångspunkten förbedömningen av om en vara skall anses vara behäftad med fel. Påföljderna vidfel i varan regleras i 30-40 §§. Bestämmelsenger uttryck för den i enlighet med lagens dispositiva karaktär grundläggande principen att bedömningen av frågan huruvida fel i varanföreligger i första hand skall ske med utgångspunkt i vad som beträffandevarans beskaffenhet kan anses avtalat mellan parterna. Från den utgångspunktenföreligger fel i varan när den utan att den i något hänseende behöver varasämre avviker från vad som är avtalat. Alt varan skall överensstämma med vadsom följer av avtalet syftar inte bara på avtalstexten, utan även omständigheternavid köpet kan vara betydelsefulla fakta vid bestämmandel av avtalsinnehållet. Ävenom parterna inte uttryckligen specificerat varan, kan det av avtalet indirektframgå vad som har avtalals. Om varan exempelvis har angetts genom hänvisningtill beteckning eller motsvarande, får det härav anses följa att varan skallmotsvara den beskaffenhet som varor av det slaget vanligtvis har. Avomständigheterna kring köpet framgår ofta vad som kan anses avtalat om varansegenskaper. Exempelvis är priset en omständighet som i allmänhet kan gevägledning om vilken kvalitet som är fömtsätt. Även handelsbruk och annansedvänja kan vara relevant vid bedömningen av humdan vara säljaren är skyldigatt leverera. Förstastyckets hänvisning till varans mängd korresponderar med bestämmelsen i 43 §andra stycket, som anger att bestämmelserna om fel i vissa fall blirtillämpliga även då en leverans brister i kvantitativt hänseende. Avförsta stycket framgår vidare att varan även beträffande förpackning en bör överensstämma med vad som följer av avtalet. kan således anses vara felaktig om den inte har förpackats på det sätt som avtalet fömtsätter. Orsaken till att varans förpackning har berörts i avtalet kan vara att förpackningen är viktig för att skydda varan eller bevara dess egenskaper. Orsaken kan också vara att köparen avser att sälja varan vidare i en förpackning av viss design eller med bestämda kännetecken, uppgifter eller dylikt. Köparen kan således göra gällande påföljder av fel beträffande en vara som skall hämtas hos säljaren, om det följer av avtalet att säljaren skall förpacka varan för transport men han inte har gjort det. Å andra sidan är det klart att köparen inte kan göra gällande några påföljder av fel i varan på den gmnden att en transportförpackning är skadad efter en transport, om inte själva varan är skadad. Förpackningen, vars enda syfte är att skydda varan under transport, har i ett sådant fall endast fyllt g4 Däremot kan påföljder av fel göras gällande om varans Prop.1988/89:76 försäljningsförpackning är defekt och varan exempelvis är avseddför 17 § vidareförsäljning i obruten originalförpackning. Iandra stycket anges vissa allmänna regler om varans beskaffenhet vilka kommertill användning om avtalet inte ger besked om hur en vara skall vara beskaffad.Stadgandet är inte avsett som en uttömmande beskrivning av felsiluationer utanhar en närmast klargörande funktion genom att ange vissa centrala principer sombör ligga till grund för felbedömningen. Även andra omständigheter än de somnämns kan därför i det enskilda fallet vara relevanta. skall ha egenskaper som gör den lämpad för sådan användning som ärnormal för varor av samma slag. En sådan bedömning skall i första hand avsevarans ändamålsenlighet och inte dess kvalitet. Att kvalitetsskillnaderförekommer inom vida ramar mellan varor av samma slag innebär inte att en varaendast på grund av dess sämre kvalitet skall anses felaktig. Andraomständigheter, såsom varans pris, får vara vägledande när det gäller attfastställa vilken standard en köpare har rätt att kräva. Regelni punkt 1 tar sikte på alla de egenskaper som är relevanta med hänsyn till deteller de ändamål som varor av samma slag i allmänhet används för. Om köpetavser en vara som allmänt används för flera olika ändamål, skall den ansesfelaktig om den inte är lämpad för alla dessa ändamål. Ävenom en vara är användbar för det särskilda ändamål som köparen har avsett altutnyttja den för, kan bestämmelsen i förevarande punkt ändå leda till att varananses felaktig. Detta blir om inte annat har avtalats fallet, om varan inteär lämplig för sådana andra ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhetanvänds. Således behöver en köpare inte nöja sig med exempelvis en maskin, somi och för sig är användbar för avsett ändamål, om den förbrukar avsevärt merenergi än vad som är normalt i fråga om motsvarande maskiner. Den som säljervaror som inte har samma brukbarhet som motsvarande varor i allmänhet, bör setill att detta blir känt för köparen. Denbedömningsprincip som följer av regeln i punkt 1 är avsedd att tillämpas även idet fallet att en vara skall säljas vidare, om vidareförsäljning är detnormala vid köp av liknande slag. skall då vara sådan att den kanvidareförsäljas i normal ordning och på sedvanliga villkor. Denna punkt avser det fallet att säljaren måste ha insett att köparen avser att använda varan för ett särskilt ändamål som i något hänseende skiljer sig från vad liknande varor vanligtvis används till. Att säljaren "måste ha insett" vilket särskilt ändamål köparen avsåg attanvän da varan för innebär att situationen skall ha varit sådan att det inte kan finnas någon rimlig anledning att anta att säljaren har kunnat undgå att inse köparens avsikt med varan. Det är således inte tillräckligt att säljaren "borde" ha känt till köparens avsikt. Regeln får betydelse tillexempel i situationer där köparen inte har angett sina önskemål om varans egenska- 85 per på annat sätt än atthan har beskrivit för vilket ändamål han behöver Prop. 1988/89:76 den.Sådana fall torde inte vara ovanliga, eftersom det ofta är säljaren som 17§ har den särskilda sakkunskap som behövs för att välja den vara som bästpassar för den avsedda användningen. Omsäljaren har känt till eller efter omständigheterna måste ha insett att köparenhar avsett att använda varan för ett bestämt ändamål, svarar säljaren för attvaran är ägnad för detta ändamål. Det är vad säljaren kände till när avtaletingicks som är avgörande. Om säljaren när avtalet skall ingås inte kan erbjudanågon vara som motsvarar köparens behov, bör han upplysa köparen om det. Säljarensvarar dock inte för att varan är ägnad för köparens speciella ändamål i allade situationer där han känner till dessa ändamål. Om det framgår avomständigheterna att köparen inte föriitade sig på eller inte hade rimliganledning att förlila sig på säljarens sakkunskap och bedömning, bär köparensjälv risken för varans bristande ändamålsenlighet. Så kan vara fallet omköparen själv har bättre förutsättningar att bedöma varans lämplighet på grundav att han har större sakkunskap av varor av ifrågavarande slag eller harbättre kännedom om de förhållanden under vilka varan kommer att användas. En vara skall ha de egenskaper som säljaren hänvisat till genom att läggafram prov eller modell. Redan gällande rätt får anses innebära att säljaren vidförsäljning efter prov utfast sig att varan helt, eller i de delar som provethar varit avsett att tjäna som ledning för, skall överensstämma med provet. Somframgår av ordalagen lar bestämmelsen sikte på blott de egenskaper som säljarenkan anses ha hänvisat till genom att visa fram ett prov, eftersom ett prov kanvara avsett att illustrera varans egenskaper endast i vissa avseenden. Ifalldet kan förekomma avvikelser i varan i förhållande till de egenskaper somframgår av provet och dessa avvikelser är sådana att köparen inte hadeanledning att räkna med dem, bör säljaren upplysa om det förhållandet. Särskiltbeträffande prov i mindre format, t. ex. varor i trämaterial, bör köparen iallmänhet få räkna med de variationer som förekommer i naturmaterial. Punkt3 gäller som framgår av ordalydelsen endast säljarens prov. prov somköparen har förevisat kan inte i alla situationer tillmätas samma betydelse vidfelbedömningen som ett prov som säljare har visat. Put\kt4. skall vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt, omförpackningen behövs för att skydda eller bevara varan. Vissa typer av varor,såsom bilar och sådana varor som transporteras i bulk, leveras normalt utanförpackning. Stadgandet innebär emellertid inte något krav på all varor iandra fall alltid skall levereras i förpackning. Säljaren är skyldig attförpacka varan endast om det behövs för att skydda eller bevara den, I sådantfall skall den förpackas på ett sätt som är vanligt för varor av del slaget. 1många fall kan det förekomma flera förpacknings-sätt som är brukliga och därföracceptabla. Tilläggetför det fallet att något vanligt förpackningssätt inte finns tar sikte i förstahand på nya typer av produkter för vilka något bruk i fråga om förpackning ännuinte har utvecklat sig. 1 ett sådant fall skall varan, om det behövs för att bevaraeller skydda den, förpackas på ett för ändamålet Prop. 1988/89:76 försvarligt sätt. Genomatt en vara skall anses felaktig, om den avviker från vad som föreskrivs iförsta och andra styckena, knyts feldefinitionen direkt till de krav medavseende på varans beskaffenhet som dessa bestämmelser innehåller. En varaskall således anses felaktig när den avviker från vad som anges i de bådaförsta styckena. Som redan har framhållits är bestämmelserna i andra stycketinte någon uttömmande beskrivning av vad som bortsett från vad som följer avavtalet krävs för att en vara skall vara felfri. En vara kan alltså varafelaktig även i andra fall än då den avviker från vad som anges i första ochandra styckena. Det får överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra när sådanaytterligare felfall kan anses föreligga. Alten vara även i andra fall skall anses felaktig på grund av särskilda åtgärderav bl. a. säljaren framgår av 18 §. Ävenom det inte följer av 17 § skall varan anses felaktig, om den inteöverensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning somsäljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet ochsom kan antas ha inverkat på köpet. Varanskall även anses felaktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter omdess egenskaper eller användning som någon annan än säljaren, i tidigaresäljled eller för säljarens räkning, före köpet har lämnat vid marknadsföringenav varan och som kan antas ha inverkat på köpet. skall dock inte ansesfelaktig, om säljaren varken kände till eller borde ha känt lill uppgifterna. Förstaoch andra styckena gäller inte, om uppgifterna har rättats på ett tydligtsätt. (Jfr18 och 19 §§ i arbetsgruppens förslag) 1905års lag innehåller inga regler om säljarens ansvar för oriktiga uppgifter. Bestämmelsernai förevarande paragraf kompletterar reglerna i 17 § genom att ange att reglernaom fel blir tillämpliga när köparen förlitat sig på orikliga uppgifter.Paragrafen omfattar säljarens ansvar för uppgifter om varan före köpet som harlämnats av honom själv (första stycket) eller av någon annan i tidigare säljledeller för säljarens räkning (andra stycket). Det felansvar som följer avbestämmelserna kan i och för sig i viss utsträckning härledas ur principen attvaran skall överensstämma med vad som har avtalats. Iförsta stycket anges att varan skall anses felaktig, om den inte överensstämmermed uppgifter om dess egenskaper eller användning som säljaren ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. harlämnat vid marknadsföringen av varan eller på annat sätt före köpet Prop.1988/89:76 och det kan antas att uppgiftema har inverkat på köpet. Meduppgifter 18 § som säljaren har lämnat avses även uppgifter som har lämnats avnågon som har fullmakt att i detta avseende handla på säljarens vägnar.Vanligen är det då fråga om personer med s. k. ställningsfullmakt enligt 10 §andra stycket avtalslagen, t. ex. försäljare och andra anställda, varsställning medför behörighet att lämna uppgifter om varan. En person som är anställdhos säljaren kan vara behörig att lämna uppgifter om varan även om han inte ärbehörig att sluta avtal på säljarens vägnar. Felansvarpå gmnd av att varan inte motsvarar uppgifter som lämnats om den kan inträdaoavsett om den lämnats i skriftlig form eller muntligen. Bestämmelsen avsersåväl att det enskilda exemplaret av produkten avviker från de uppgifter somlämnats som att produkten som sådan inte motsvarar uppgifterna. Föratt det skall vara fråga om en uppgift av betydelse i förevarande sammanhang,fordras att uppgiften är tillräckligt konkret och inte innebär endast ettallmänt lovprisande. Ju mer allmänt hållen en uppgift om varan är, destosvårare är det för köparen att gmnda något anspråk med anledning av uppgiften.Mycket allmänt hållna uppgifter av säljfrämjande natur kan således inte gmndanågot felansvar för säljaren. Inte heller andra s.k. kringuppgifter, dvs.uppgifter som visserligen rör en varas egenskaper men som i likhet meduppgifter av den berörda typen mer allmänt har till syfte att främjaavsättningen, kan i allmänhet gmnda felansvar. Ansvarenligt bestämmelsen förutsätter inte vållande hos säljaren. kan såledesanses felaktig, även om säljaren inte visste eller ens borde ha känt till atten uppgift som han lämnat var oriktig. Inte heller spelar det någon roll omhans avsikt varit att vilseleda köparen eller ej.