prop · GC0367 · 1988-12-31 00:00:00 — Mitt förslag:Handläggningsreglerna i sekretesslagen i fråga om prövning av frågor omutlämnande av allmänna handlingar förtydligas. Det skall uttryckligen angesatt den befattningshavare som har vården av en handling, om han vägrar lämna uten allmän handling eller lämnar ut den med förbehåll, skall upplysa sökanden omdennes rätt att få sin begäran hänskjuten till myndigheten och om att ett beslutav myndigheten är en förutsättning för att beslutet skall kunna överklagas. Skälen för mitt förslag:Av 2 kap, 14 § tryckfrihetsförordningen (TF) framgår att en begäran om att fåta del av en allmän handling skall göras hos den myndighet som förvararhandlingen och att det om inte något annat är särskilt föreskrivet är denmyndigheten som skall pröva begäran. I 15 kap. 6 § sekretesslagen finnsföreskrifter om hur prövningen skall gå till. (Motsvarande regler fannstidigare i 2 kap. TF.) Enligt denna paragraf skall en begäran om att få ut enallmän handling i första hand prövas av den befattningshavare som enligt enarbetsordning eller ett särskilt beslut har vården om handlingen. En föredragande ellerannan handläggare av ett ärende får anses ha vården om handlingarna i ärendetoch är alltså den som i första hand skall pröva frågan om utlämnandet. Påmotsvarande sätt kan en registrator eller arkivarie anses ha vården om dehandlingar som denne har hand om. Det är alltså inte endast sådana tjänstemänsom normalt får fatta beslut på en myndighets vägnar som kan pröva frågor omutlämnande av allmänna handlingar. I tveksamma fall skall densom har vården om handlingarna hänskjuta utlämnandefrågan till myndighetensprövning. Detta får dock bara ske om det kan göras utan omgång, dvs. utan tidsutdräkteller någon annan olägenhet för sökanden. Om en tjänsteman harvägrat att lämna ut en handling eller lämnat ut den med förbehåll, skall han under fömtsättning att sökanden begär det också hänskjuta frågan tillmyndigheten. Med myndighet menas härden eller de befattningshavare som genom sin tjänst har behörighet att påmyndighetens vägnar fatta beslut i saken. Om inte annat är föreskrivettillkommer sådan behörighet normalt myndighetens chef eller i fråga om ennämnd e. d., detta kollektiva organ. Det är emellertid rätt vanligt attbeslutanderätten i t. ex. en arbetsordning har delegerats till någon tjänstemaninom myndighetens förvaltning. Av 2 kap. 15 § TF följeratt ett avslagsbeslut på en begäran enligt 2 kap. 14§ TF kan överklagas av densom beslutet gått emot. Undantag gäller endast för beslut fattade av regeringeneller . Av 11 kap. I § regeringsformen följer en motsvarandebegränsning av möjligheten att överklaga högsta domstolens och regeringsrättensbeslut. För att den enskilde skall kunna överklaga ett beslut att vägra lämnaut en allmän handling krävs emellertidatt beslutet har fattats av myndigheten. 1988/89:67 tjänstemans avslagsbeslutär således överklagbart endast då han till följd av bestämmelser i t. ex. en myndighetsinstmktioneller arbetsordning prövat sådana utlämnandefrågor på myndighetens vägnar (seRÅ 81 Bb 242 och RÅ 82 Bb 160). 1ärenden om utlämnande av allmän handling är förvaltningslagen (1986:223)tillämplig. Hos de myndigheter som omfattas av förvaltningslagen gäller enligt21 § bl. a. en skyldighet att underrätta den som ett beslut går emot hur hankan överklaga beslutet. Om t. ex. en tjänsteman i enlighet med gällandebestämmelser fattar ett slutligt beslut för myndighetens räkning, skallbeslutet följaktligen förses med en hänvisning om att beslutet kan överklagastill (normalt) kammarrätten. Instansordningen är nämligen enligt huvudregelnmyndigheten kammarrätten regeringsrätten. Gällanderegler föreskriver däremot inte uttryckligen någon skyldighet att informerasökanden om möjligheten att begära prövning hos myndigheten av en vägran attlämna ut en allmän handling, om beslutet fattas av en befattningshavare somsvarar för vården av handlingen men som inte är behörig att företrädamyndigheten som sådan. Det är endast om sökanden begär det sombefattningshavaren är skyldig att hänskjuta frågan till myndigheten. Sökandentorde dock sällan vara medveten om att ett sådant hänskjutande är nödvändigtför att det skall finnas ett överklagbart beslut. Detär inte ovanligt att ett beslut av en tjänsteman överklagas. Ärendet måste dååterförvisas för prövning av den behöriga myndigheten. Eftersomoffentlighetsprincipen kräver att utlämnandefrågan prövas utan dröjsmål är dennuvarande ordningen otillfredsställande. Viktenav att den sökande har hela handläggningsordningen fullt klar för sig har ocksåpåtalats av (KU 1987/88:22, rskr. 51) och av justitieombudsmannenGunnel (dnr 1461 1987). uttalade medanledning av en motion (1986/87:406) om ändrad lydelse av 15 kap. 6§sekretesslagen att det borde ankomma på regeringen att överväga frågan om utformningenav den angivna bestämmelsen så att möjligheten till prövning av myndighetenklart framgår (a. KU-betänkande s. 10). anslöt sig till detta (rskr.51). Också betonar att det redan av sekretesslagenklart bör framgå att den i första hand beslutande befattningshavaren harskyldighet att för sökanden förklara de olika leden i prövningen. Jagdelar uppfattningen att det är mycket viktigt att den som vägras att få del aven allmän handling eller får del av den med förbehåll (se 14 kap. 9 och 10 §§sekretesslagen) får helt klart för sig vad som gäller. Detbör därför i 15 kap. 6 § sekretesslagen tas in en uttrycklig bestämmelse omskyldighet för den som prövar en utlämnandefråga att för sökanden förklara deolika leden i prövningen, om denna utfaller negativt för honom. Ilikhet med anser jag däremot inte att det finns tillräckliga skäl för att alltid hänskjuta ett avslagsbeslut till myndigheten, oavsett om den enskilde har begärt det eller ej. Däremot bör sökanden alltid informeras om sina möjligheter att få frågan prövad av myndighe ten, om han inte vill godta befattningshavarens bedömning att handlingen 44 inte får lämnas ut. Vidarebör han underrättas om att detta är en fömtsätt- Prop. 1988/89:67 ning föratt beslutet skall kunna överprövas av kammarrätten (eller någon annanöverinstans). Jagförordar också i detta sammanhang att vissa redaktionella ändringar görs i 15kap. Vad jag närmast tänker på är att uttrycket besvär i 15kap. 8 § sekretesslagen bör bytas ut mot överklagande i enlighet med denterminologi som används i den nya förvaltningslagen (jfr prop. 1985/86:80 s. 1986/87:39 s. 60). En språklig justering bör också göras i 15 kap. 10§ sekretesslagen. Jag återkommer till dessa förslag i specialmotiveringen. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Paragrafenhar behandlats i avsnitt 3. Itredje stycket byts den föråldrade termen studievägledare ut mot syofunktionär,som är den beteckning som används såväl i grundskoleförordningen (1988:655)som i gymnasieförordningen (1987:743). Som syofunktionär avses ocksåyrkesvalslärare med motsvarande uppgifter. Genomtillägget i tredje stycket kan uppgifter om enskildas personliga förhållandensom hänför sig till annan elevvårdande verksamhet än som avses i det stycketsekretessbeläggas inom AMU-utbildningen samt inom komvux, grundvux, särvux ochfolkhögskolan. Bestämmelsen är inte begränsad till uppgifter om den studerandeutan gäller också för uppgifter om någon annan, t. ex. en anhörig. Uppgifternaskall förekomma i den elevvårdande verksamhet inom utbildningen som intebedrivs av särskilda elevvårdsfunktionärer. Sekretessen hos dessa regleras ju iden oförändrade första meningen i stycket. Tillden elevvårdande verksamheten hör t. ex. olika gruppdiskussioner om elevernaoch sådan verksamhet som lärarnas inhämtande av uppgifter om kursdeltagarnaspersonliga förhållanden för att bl. a. försöka avhjälpa skolsvårigheter och gekursdeltagarna social träning. Ändringeni första stycket har behandlats i avsnitt 4. Den innebär att bestämmelsen är begränsad till uppgifter om personliga förhål landen rörande den som har dömts att undergå kriminalvård utan gäller 45 ocksåandra enskilda, i första hand besökare till den intagne. Uppgifter om Prop.1988/89:67 enskildas personliga förhållanden som finns i den intagnes akt ochfrån utredningar om besökstillstånd och tillstånd till telefonsamtal med den intagneomfattas härmed av sekretessbestämmelsen. Det blir här främst fråga omuppgifter om anhöriga och vänner, men kan också gälla t. ex. besökare frånideella organisationer. Sekretessen kommer också att gälla för uppgifter ompersonliga förhållanden i utredning av tilltänkta övervakares lämplighet. Iparagrafen, som är ny, föreskrivs att sekretess i vissa fall skall gälla i ärendenenligt namnlagen. Skälen för den nya regeln har redovisats i avsnitt 5. Somframgår där är de ärenden i vilka det kan bli aktuellt med sekretess framförallt ärenden om namnbyte med anledning av ändrad könstillhörighet och ärendendär någon förföljs antingen av en tidigare anhörig eller av politiska skäl. Detkan också vara fråga om ärenden där anhöriga till personer som begåttallvarliga brott vill byta namn eller där man förföljs av något annat skäl, t.ex. därför att man vittnat mot någon. Sekretesstidenär densamma som i fråga om folkbokföringssekretessen (se 7 kap. 15 § andrastycket). Ändringenhar behandlats i avsnitt 8. Genomtillägget i andra stycket slås det uttryckligen fast att sekretess till skyddför den underårige kan gälla också gentemot vårdnadshavaren. Bestämmelsen skallses som ett undantag från principen att sekretess till förmån för en enskildinte gäller gentemot den legale ställföreträdaren. För att sekretess skallgälla också gentemot en vårdnadshavare krävs att det skall finnas anledning attanta att den underårige skulle lida betydande men om uppgiften lämnades ut tilldenne. Den nya regeln kan ibland tillämpas i de fall som redan täcks av 7 kap.5 §. Sekretessen enligt de båda bestämmelserna sammanfaller dock inte helt,varför 7 kap. 5 § har lämnats oförändrad. 6, 8 och 10 §§ Ändringarnahar behandlats i avsnitt 9. Denändring som har skett i 6 § innebär vissa krav i fråga om handläggningen iärenden om utlämnande av allmänna handlingar när en tjänsteman eller annan somhar vården om en handling avslår en begäran om att den skall lämnas ut. Den nyahandläggningsordningen blir tillämplig på sådana ärenden om utlämnande avallmänna handlingar där prövningen av en utlämnandefråga sker efterlagändringens ikraftträdande. Ändringarnai 8 och 10 §§ är endast redaktionella och hänger samman med att ordet besvär inte längre används som beteckning på överklagande enligt förvaltningslagen. Motsvarande ändringar i 15 kap. 7 § sekretesslagen 46 har lagts fram i detförslag om överklagande av vissa förvaltningsbeslut av Prop. 1988/89:67 enskildaorgan som regeringen genom beslut remitterat tilllagrådet. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta förslaget till lag om ändringi sekretesslagen (1980:100). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag föredraganden har lagt fram. Prop.1988/89:67 Bilaga 1 Angående förstärkt sekretesskydd för uppgift om enskilds personliga förhållandenhos skolpsykolog Psykologerär legitimerade och har som tillsynsmyndighet ifrågor som rör vård och behandling. Detta innebär bl. a. en viss journalföringspliktenl. Den del av skolpsykologens verksamhetsom utgör hälso- och sjukvård skall dokumenteras. Uppgifthos skolpsykolog om elevers eller närståendens personliga förhållanden fårinte lämnas ut till enskilda eller myndigheter enligt sekretesslagen, 7 kap. 9§, 1 st om det inte står klart att det kan ske utan men för den som uppgifternarör eller någon honom närstående. Motsvarandesekretesskydd saknas dock i skolans interna verksamhet dvs. i förhållandetmellan skolpsykologen och den övriga personalen i skolan (rektor, lärare, administrativpersonal m. Uppgiftom elevers och närståendes personliga förhållanden hos skolpsykologen är oftaav mycket känsligt slag. Skolpsykologen är ofta den befattningshavare i skolansom i förtroende kontaktas för hjälp i svåra personliga situationer. Skolpsykologenmåste för att kunna upprätta en förtroendefull relation till den enskilde kunnagarantera åtminstone det sekretesskydd som gäller för elevhälsovårdspersonalen,skolsköterska, skolläkare (7 kap. 1 §). Såär det inte . Elevenslärare kan t. ex. begära att få ta del av psykologens journaler eller andraallmänna handlingar med känsliga uppgifter lämnade i förtroende om personligaförhållanden. Om då psykologen av etiska eller andra skäl vägrar att lämna ut uppgiftemakan läraren gå till rektor/skolchef som i sin tur kan ålägga psykologen attlämna ut uppgifterna. Mednuvarande tillämpning av lagstiftningen kan dessutom en skolpsykolog utan attbryta mot sekretesslagen på eget initiativ lämna ut sekretessbelagda uppgiftertill alla i skolan som på något sätt anses bedriva elevvård, dvs. till samtligalärare, syokonsulenter, vaktmästare etc. som på något sätt har kommit iberöring med eleven. Dessauppgifter skyddas sedan endast gentemot allmänheten och andra myndigheter avden betydligt svagare sekretessen enligt SekrL 7 kap. 9 § 2 st. Dettorde vara uppenbart för alla att uppgift hos psykolog om människor i kriseller andra svårigheter måste ha starkast möjliga sekretesskydd. Åtgärderbör därför vidtas för att garantera sekretessskyddet även för uppgift omenskild hos skolpsykolog. Förbundethar vid sammanträffande med generaldirektör 11 18 redogjort för förbundets inställning varvidErland för SÖs del uttalade en positiv förståelse för Prop.1988/89:67 förbundets önskemål om förstärkt sekretesskydd samt angavpropositions- Bilaga 1 uttalanden som en möjlig lösning. Kontakt i ärendethar även skett med . hemställer således att åtgärdervidtas för att garantera sekretesskyddet för uppgift om enskild hosskolpsykolog. Förbundet hemställer vidare att företrädare förorganisationen bereds möjlighet att vid personligt besök hos Er ytterligare fåutveckla våra synpunkter i denna för förbundet mycket angelägna fråga. 4 1988/89.1 saml Nr 67 Förteckningöver remissinstanser som yttrat sig Prop.1988/89:67 över framställningen från g2 om ändring i sekretesslagen Remissyttrandenhar avgetts av justitiekanslern, kammarrätten i , ,, , justitieombudsmannen ,, , , och kommuner.Tjänstemännens , Centralorganisationen /SR, Svenska hälso-och sjukvårdens tjänstemannaförbund, socionomers personal- ochförvaltningstjänstemäns riksförbund och . Yttrande hardessutom inkommit från några enskilda personer. Bilaga3 Till regeringen och chefen för Hemställanom ändringar i sekretesslagen InomAMU-Gruppen bedrivs en kurativ och hälsovårdande verksamhet. Sekretessbestämmelsernaför denna verksamhet finns i 7 kap. 1 § och 9 § tredje stycket sekretesslagen.Kursdeltagarna är till största delen anvisade från länsarbetsnämnderna men AMUsäljer även utbildning till t. ex. privata företag. För att denna verksamhetska kunna bedrivas på ett ändamålsenligt sätt måste den sjuk vårdandepersonalen och kuratorn kunna samarbeta med utbildningspersonalen. Dettagäller t. ex. vid disciplinproblem där läraren, för att förstå enkursdeltagares beteende, kan behöva känna till dennes bakgrund. Skapas en sådanförståelse kan pedagogiken förbättras genom att utbildningen anpassas tillkursdeltagarens situation. För att en öppen diskussion skall kunna föras mellanå ena sidan sjukvårds- och kuratorspersonal och lärarna å andra sidan måsteäven lärarna ha tystnadsplikt, vilket de inte har . Om lärarna hadetystnadsplikt skulle detta också bidra till att skapa större förtroende mellanlärare och kursdeltagare. Vid t. ex. ett personligt samtal dem emellan kanlärare behöva försäkra kursdeltagaren om att han har tystnadsplikt. Detär inte endast uppgifter hos utbildningspersonalen som bör kunna sekretessbeläggas.Uppgifter av känslig natur kan också finnas hos t. ex. administrativ personal,t. ex. läkarintyg och uppgifter som gäller en kursdeltagares eventuella avskiljningfrån utbildningen. Över huvud taget är det viktigt att kursdeltagarna kananförtro sig åt AMU:s personal utan att riskera att uppgifterna förs vidare.Många av AMU:s kursdeltagare lever under socialt pressade förhållanden. AMU-Styrelsenhemställer därför att sekretesslagen ändras så att sekretess gäller inom AMU-Gruppenför uppgifter som rör kursdeltagares personliga förhållanden om det kan antasatt kursdeltagaren eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Kursdeltagarnainom AMU-Gruppen lever ibland under sådana sociala förhållanden att det kanvara en förutsättning, för att de skall kunna gå på AMU, att derastelefonnummer, adress m. m. inte lämnas ut till vem som helst. Även blottauppgiften om att de går på AMU kan ibland behöva hemlighållas för att intevederbörande skall riskera att utsättas för våld. Detta gäller bl. a. vidskilsmässor och vid bråk mellan olika ungdomsgäng. Frånskilda kvinnor kan t.ex. behöva vara helt försäkrade om att deras före detta män inte kan finna dem. AMU-Styrelsenhemställer därför att även administrativa uppgifter om kursdeltagarna skallkunna sekretessbeläggas om det kan antas att en kursdeltagare eller någonnärstående till honom utsätts för våld eller annat allvarligt men. Dettaärende har avgjorts av . Förteckningöver remissinstanser som yttrat sig °p- 1988/89:67 överframställningen från AMU-styrelsen om Bilaga4 Remissyttrandenhar avgetts av justitiekanslern, kammarrätten i , ,, , justitieombudsmannen ,, . CentralorganisationenSACO/SR och . Riksdagensombudsmän () Prop. Framställningom ändring i 7 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100) Underklagomålsprövningen här har gjorts vissa iakttagelser som enligt min mening kanmotivera en ändring av sekretesslagen. Sekretessen inom kriminalvården regleras huvudsakligen i 7 kap.21 § sekretesslagen. Föremålet för sekretessen är uppgifter om den som hardömts att undergå kriminalvård. också uppgifter om andra än de intagna. Enligt 29 § andra stycketlagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, vilket stycke tillkommit eftersekretesslagens ikraftträdande, skall inom kriminalvårdens utredningar görasrörande sådana personer som intagna vill motta besök av. Det skall undersökasom den tilltänkte besökaren har dömts eller är misstänkt för allvarligbrottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs och lämpligen kan ske skallupplysningar också inhämtas om hans personliga förhållanden i övrigt. Bestämmelsernai 7 kap. 21 § sekretesslagen torde inte kunna tillämpas på uppgifter om enbesökare annat än om denne också är dömd till kriminalvård, vilket naturligtviskan förekomma. Sekretess kan också i vissa fall, t. ex. i fråga omregisteruppgifter, gälla på gmnd av andra bestämmelser. Det kan emellertidockså förekomma att man inhämtar uppgifter som inte omfattas av någonsekretessbestämmelse. Fråganom sekretess för uppgifter av detta slag berördes inte vid tillkomsten avbestämmelsen i lagen om kriminalvård i anstalt. Med hänsyn till syftet medkriminalvårdens utredning i sammanhanget torde det dock stå klart att det oftakan vara fråga om från integritetssynpunkt känsliga uppgifter. Motbakgrund av det anförda anser jag att det behövs en sekretessbestämmelse somomfattar uppgifter av det nu aktuella slaget. 1 samråd med de andrajustitieombudsmännen har jag därför beslutat att genom denna framställningväcka frågan om utsträckning av sekretesskyddet. Erforderligförfattningsändring synes kunna göras i 7 kap. 21 § sekretesslagen. 5 1988/89. Förteckningöver remissinstanser som yttrat sig pop- 1988/89:67 över framställningen från justitieombudsmannen 6 om ändring i sekretesslagen Remissyttrandenhar avgetts av justitiekanslern, kammarrätten i , ,, , kriminalvårdsnämnden, Sverigesadvokatsamfund. Svenska röda korset. Övervakares ochkontaktpersoners/familjers , Föreningen och Assistenter m.fl. vid Kriminalvårdsanstalterna och . Kriminalvårdsstyrelsenhar bifogat yttrande från styresmännen vid riksanstalterna , Kumla ochTidaholm. Patent-och registreringsverket Prop. Bilaga 7 JustitiedepartementetFack 103 33 Angåendesekretess i ärenden rörande PR V:s tillämpning av namnlagen Frågorom byte av namn hanteras, förutom av allmänna domstolar, av pastorsämbeten ochav patent- och registreringsverket. , länsskattemyndighetema, riksskatteverketsfolkbokföringsenhet, polismyndigheterna samt är också direkteller indirekt berörda. Förvissa av dessa myndigheter finns uttryckliga bestämmelser om sekretess isekretesslagen. har i sin handläggning avnamnärenden ansett 7 kap. 15 § i denna lag tillämplig. I detta lagmm stadgasföljande: "Sekretessgäller i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registreringav befolkningen, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det avsärskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lidermen om uppgiften röjs. Ifråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst ." Fråganom lagmmmets tillämplighet har dock inte prövats av högre instans förrän heltnyligen, då en person till kammarrätten i överklagade ett beslut,enligt vilket verket med hänvisning till nyssnämnda paragraf vägrade attutlämna handlingama i ett namnärende. Kammarrätten fann i sitt beslut att detåberopade lagrummet inte kunde tillämpas i namnärenden vid verket. Kopia avbeslutet bifogas. Enligtkammarrättens beslut äger sålunda verket inte tillämpa 7 kap. 15 §sekretesslagen. I vissa fall torde 7 kap. 14 § samma lag, som behandlar utlänningarsom riskerar politisk förföljelse, kunna tillämpas i verkets handläggning avnamnärenden. Hämtöver har verket inte funnit något stöd för att hemlighållauppgifter i sådana ärenden. Enligtnamnlagen skall sökande hos verket uppge skäl för sin ansökan om namnbyte. Ivissa fall krävs särskilda skäl och i andra synnerliga skäl för att ansökanskall kunna bifallas. Till följd av dessa regler innehåller även skenbart enklaärenden ofta uppgifter av ytterst privat och känslig natur. I många fall måstedet vara till stor skada för den enskilde, om skälen till namnbytet kommer tillandras kännedom. Tillde skäl som anförs i namnärenden hör sådana uppgifter som sökande lämnat tillandra myndigheter, exempelvis polisen, sociala myndigheter och/ellerfolkbokföringsmyndigheten. Eftersomsekretess endast kan överföras från en myndighet till en annan i vissa här ejaktuella fall innebär kammarrättens dom att även sådana uppgifter om enpersons förhållanden, som hos andra myndigheter är hemligstämplade, skulle blioffentliga hos patent- och registreringsverket. Exempelpå namnärenden där sådana uppgifter kan förekomma är namnbyten, somsammanhänger med beslut i om fastställande avkönstillhörighet. Vid är både diarier och akter för dessa ärenden sekretessbelagda(7 kap. 1 § sekretesslagen, 6 § sekretessför- Prop. 1988/89:67 ordningen,29 § verksinstruktionen för SFS 1981:683). Detär knappast troligt att en domstol skulle finna att det åberopade lagrummet isekretesslagen skulle kunna anses omfatta också namnärendets handläggningenligt namnlagen vid PRV. Andra exempel hör samman med ärenden med polisiäranknytning. Ett vanligt exempel är att den sökande måste skaffa sig en nyidentitet för att kunna undgå förföljelse och misshandel. Slutligen kan nämnasnamnbyten, som invandrare vill genomföra för att undgå politisk förföljelse. Isamtliga nu nämnda fall kan länsskattemyndigheten förordna om hemligstämplingav uppgifter i olika dataregister. Avhänsyn till individens integritet måste enligt verkets mening, uppgifter somrör personliga förhållanden kunna hemlighållas även så vitt avser namnärenden iverket. Verketanser att det därför är nödvändigt att lagstiftningen kompletteras på lämpligtsätt med bestämmelser som gör det möjligt för verket att hemlighålla uppgifteri namnärenden. Först och främst måste sekretessen avse sådana uppgifter somredan är hemligstämplade av andra myndigheter. Därutöver bör möjlighet finnasatt hemlighålla uppgifter i namnärenden hos verket i den omfattning som ärmöjlig för de myndigheter för vilka 7 kap. 15 § är tillämpbar.