prop · GC0378 · 1988-12-31 00:00:00 — Avsaknaden av regler på området innebär nämligen inte att HD skulle vara förbjuden att underrätta parterna om sin uppfattning i 114 Det äringet som hindrar HD att i de fall man är övertygad Prop. 1988/89:78 omprejudikatfrågans bedömning slutsatsen informerar parterna härom ianslutning till att parterna underrättas om att prövningstillståndet har utvidgatsoch om målets fortsatta handläggning. Det behöver inte ses som något annat änatt HD underrättar parterna om att man för sin del har tagit ställning till prejudikalfråganoch att man under den fortsatta handläggningen avser att inrikta sig på deåterstående frågorna. En sådan upplysning som givetvis bör omgärdas medlämpliga reservationer binder inte HD vid den fortsatta handläggningen.Samtidigt får parterna ett besked som gör det möjligt för dem att koncentrerasitt processande till en del av målet. Jag kan heller inte se det som någonstörre nackdel för prejudikatbildningen om parterna, trots beskedet efler pågrund därav, skulle välja att argumentera vidare i prejudikatfrågan i hopp omalt kunna övertyga HD om en annan bedömning. Motbakgrund av det sagda vidhåller jag det i remissprotokollel intagna förslagettill 55 kap. 12 a §. Härav följer också att jag inte biträder lagrådetsförslag till lydelse av 54 kap. 11 a § i denna del. Lagrådethar tillstyrkt förslaget i 3 kap. 6 § och har särskilt understrukit att deökade möjligheterna till dispensprövning med en enda ledamot väsentligt kommeratt bidra till att minska HD:s arbetsbörda. Jag ansluter mig helt tilllagrådets förslag om att vissa ytterligare frågor HD:s beslut att avvisa enrevisions- eller besvärstalan och HD:s förordnande om förening av mål enligt 14kap. 7 a § i enklare fall skall kunna avgöras med tre ledamöter och förordardärför att 3 kap. 6 § andra stycket utformas i enlighet med lagrådets förslag,vilket också innebär en annorlunda ordningsföljd än enligt remissprotokolletsförslag. Eftersom reglerna om resning och återställande av försutten tidrespektive besvär över domvilla regleras i skilda kapitel i RB föreslår jagdämtöver den redaktionella ändringen att dessa frågor regleras i skildapunkter. Hänskjutandeav prejudikatfrågor Jrån tingsrätt till HD Lagrådethar funnit förslaget vara av värde för att få fram fler prejudikat och har inte haft något att erinra mot förslagets allmänna inriktning. Jag ansluter mig till lagrådets synpunkter i fråga om skriftväxling i HD, rätte gångskostnader och rätten att överklaga (avsnitt IV och vid56 kap. 15 17 §§). Jag delar lagrådels uppfattning att den föreslagna lagtexten i 42 kap. 17 a § ger intryck av att det redan vid hänskjutandetidpunkten skulle vara klarlagt alt den hänskjutna frågan är en prejudikatfråga. Jag föreslår därför att ordet prejudikatfråga ersätts av ordet fråga. Jag vill påpeka att ordet fråga, och inte prejudikatfråga, använts i remissprotokollets förslag till 56 kap. 15 §. 56 kap. 17 § Prop. Lagrådethar föreslagit att 56 kap. 17 § kompletteras med en regel om att högstadomstolen får hålla förhandling i målet och anför som skäl att dennahandläggningsform inte står till förfogande enligt 56 kap. Enligt min meningfinns, om HD önskar ge partema tillfäfle att utveckla sin talan rättsligt,redan nu tillräckliga möjligheter till muntlig handläggning genom reglema i 56 kap.12 § och dess hänvisningar till bestämmelsema för besvärsmål i hovrätt. Någonsärskild regel om rätt att hålla förhandling i de nu aktuella fallen behövsdärför inte. Lagrådetinstämmer i förslagets syften och har ingen erinran mot lagreglernasutformning eller urvalet av måltyper. Såsom lagrådet påpekat skall det framgåav fullföljdshänvisningen humvida hovrätten beslutat tillåta överklagandeeller inte. Jagansluter mig heh till lagrådets förslag till justering i fråga om ändringen irättshjälpslagen. I detta sammanhang vill jag erinra om att regeringen på minhemställan tidigare denna dag beslutat att till överlämna enproposition om rättshjälpens organisation m. m. 1988/89:117) och att detäven i det sammanhanget föreslås en ändrad lydelse av 49 §. Den lagändringenföreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagändringarna torde kunnasamordnas i samband med riksdagsbehandlingen av propositionema. Såsom lagrådet påpekar föranleder den ändrade styckeindelningen i 54 kap.11 § RB en konsekvensändring i 10 a § andra stycket lagen om felparkeringsavgift. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring lagen (1970:741)om statlig lönegaranti vid konkurs, 5. lag om ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 6. lag om ändring irättshjälpslagen (1972:429), 7. lag om ändring i lagen(1972:206) om felparkeringsavgift samt 8. lag om ändring i bötesverkställighetslagen(1979:189). 3 Beslut Prop. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1988/89:78 Bilaga 1 Sammanfattning av rättegångsutredningens betänkande Utredningentillsattes för att göra en översyn av (RB). Vi skallmed utgångspunkt från de bärande principerna i RB utreda hur rättegångsväsendetbör vara utformat för att på bästa sätt fylla nutida krav. I enlighet med våraursprungliga direktiv (Dir 1977:10) har vi sökt bedriva arbetet i första handmed sikte på avsnitt där en revision kan bidra till att göra förfarandet meraflexibelt samt såvitt möjligt snabbare och billigare utan att befogaderättssäkerhetskrav sätts åt sidan. Våraursprungliga direktiv avsåg främst de mera allmänna processuella reglerna i RB samlreglerna om förfarandet i första instans, dvs. I vårt delbetänkande(SOU 1982:25-26) Översyn av 1 Processen i tingsrätt har vibehandlat de flesta av de frågor som aktualiserades genom dessa direktiv mennågra frågor återstår. Dessa är f.n. föremål för våra fortsatta överväganden.Tyngdpunkten i vårt nuvarande arbete ligger emellertid på processen i överrätl,dvs. hovrätt och högsta domstolen (HD) och på frågor om domslolsorganisationen.I den delen har vi genom tilläggsdirektiv (Dir 1981:47) fått ett flertal viktigafrågor alt utreda och vi har även lagt fram några deibetänkanden (Ds Ju 1983:1Processen i överrätt Några delreformer samt Ds Ju 1984:1 Domstolarna och derassammansättning i mål om ekonomisk brottslighet). nu aktuella betänkandet behandlar vi med förtur några frågor kring denhögsta domstolsinsiansen, HD. HDfick sin nuvarande roll genom en fullföljdsreform . Vid denna reformföreslogs att för en överprövning i HD på begäran av enskild pari som förutsättningskulle gälla att HD vid s.k. dispensprövning fann ett prejudikatintresse ellerett extraordinärt intresse av överprövning föreligga. HD blev vad sombetecknades som prejudikatinsians, dvs. en instans med uppgift att i förstahand åstadkomma för rättstillämpningen vägledande avgöranden av främsträttsfrågor (prejudikat). Denreform som ägde rum låg väl i linje med reformer som harförekommit i många andra länder. Prejudikaten utgör i del moderna samhället ettalltmera betydelsefullt komplement till lagstiftningen. Prejudikaten ledertill att rättstillämpningen blir enhetlig och likformig, och det är oftaprejudikaten som ger lagstiftningen dess fulla genomslagskrafl. Rättskipningenvinner i klarhet som man gör vinster genom att bedömningen avrättsliga frågor underlättas. Inomcivilrättens område leder en avsaknad av prejudikat i en viss fråga 1988/89:78 Bilaga 1 iallmänhet (liksom avsaknad av t.ex. lagstiftning) lill att ekonomiskt starkareparter fär ett övertag över mindre starka. En prejudikatbrisi kan också ledatill att avtal inte kan ges en adekvat utformning. väljer man vidosäkerhet om rättsläget en onödigt kostnadskrävande avtalslösning. Om detfinns bra prejudikat kan enskilda träffa rättvisa uppgörelser och undgårättsförluster. Många tvister behöver över huvud tagel inte dras inför domstol. Detär med hänsyn till det nu sagda viktigt alt det prejudikatbehov som föreliggerblir i möjligaste mån tillgodosett. Såvitt vi har kunnat finna förekommer detemellertid på vissa rättsområden - särskilt såvitt gäller civilrätten - en mycketstor brist på prejudikat. Delfinns också en tidsaspekt. 1 det praktiska rätislivet sägs ofta all prejudikatenkommer . Vi menar att man måste tillvarata möjligheterna allåstadkomma ett bättre utnyttjande av HD:s resurser för rättsbildning. Samtidigtmåste man försöka finna nya metoder för att föra fram prejudikatfrågor lill HD.Vi vill redan nu framhålla all de förslag vi i delta syfte lägger fram inte lillnågon del är avsedda alt begränsa prövningsmöjlighelerna i de fall vilka HD mednu gällande regler skulle ta upp till prövning. Detrationaliseringsbehov som enligt vår uppfattning föreligger måste ses motbakgrund av att man i samband med reform hade starka förhoppningar omen betydande nedgång av antalet överklaganden till HD. Dessa förhoppningar harinte infriats. I stället'har antalet överklaganden efter en oavbruten stegringkommit att mer än fördubblas , till stor del beroende på en ökningav antalet hovrätlsavgöranden. Endastfå dispenser beviljas. I brottmål rör det sig om något sett iförhållandel till antalet överklaganden, dvs. dispens beviljas i stort settendast i vart trettionde mål. 1 övriga mål är andelen beviljade dispensernågot större men . Av hovrätternas domar i brottmål och tvistemålär det som ändras av HD. Ävenom dispensfrägor är enkla all pröva går totalt sett myckel av jusiilierådenslid ål för dispensprövningen. Det har sagts all det kan röra sig om bortemothälften av arbetstiden. För all HD skall kunna på ett effektivt sätt fullgörasina uppgifter inom rättsbildningen anser vi del ofrånkomligt au förhållandenaändras radikalt. Ledamöterna måste ges betydligt mera lid för att pröva främsträttsfrågor. Iavsnittet 7.2 ser vi därför närmare på olika metoder genom vilka man kanåstadkomma att HD:s resurser för rättsbildning utnyttjas bättre. förstahand gäller det metoder all begränsa tillflödet lill HD av sådana målsom HD med de regler som gäller ändå inte skulle la Del gäller också metoder att såvitt möjligt begränsa HD:sprövning av de upptagna målen till de frågor som föranleder att Förhållanden är sådana alt man behöver utnyttja flera 1988/89:78 Bilaga 1 Enmetod att begränsa överklagandefrekvensen till HD, dvs. minska andelenöverklagade hovrättsavgöranden, är att införa regler om att hovrätlsavgörandenskall få verkställas (se avsnittet 7.2.2). En stor andel avöverklagandena - framför allt i brottmål där verkställighet i princip inte fårske förrän målet har slutbehandlats - tillkommer nämligen uteslutande för attuppskjuta verkställighet av en ådömd påföljd. Viföreslår att hovrättsavgöranden i brottmål i princip skall få verkställasomedelbart, bl.a. såvitt gäller fängelse och böter. För all inte den tilltaladeskall drabbas av rättsförluster skall dock - om överklagande sker -verkställighet i praktiken aldrig kunna komma till stånd förrän HD haft enmöjlighet att behandla en av den tilltalade framställd begäran om inställandeav verkställighetsåtgärder (s.k. inhibition). Vi har övervägt en motsvarandelösning för tvistemålens del men funnit alt en sådan reform skulle ha betydligtmindre fördelar än när del gäller brottmålen. Detia har ett visst samband medalt i tvistemål en verkställighet kan inledas redan med de nugällande reglerna. Enligt vår mening bör några ändringar av tvistemålsreglernai vart fall inte ske förrän man kan bedöma utfallet av en reform i fråga ombrottmålen. Ettannat medel att begränsa överklagandefrekvensen är ändrade regler om rättshjälpoch om offentlig försvarare (avsnittet 7.2.3). Vi finner det uppenbart att denomständigheten alt en part beviljats rättshjälp med biträdesförordnande elleroffentlig försvarare bidrar till onödiga överklaganden, eftersom del i mångafall inte kostar parten något och inte heller är svårt eller besvärligt förhonom att överklaga till HD. Som reglerna är nu har den som förordnais sombiträde eller försvarare knappast några praktiska möjligheter alt förmå partatt avslå från ett onödigt överklagande. Mot bakgrund av HD:s funktion och denringa andelen dispenser i de överklagade fallen bör både rätlshjälpsresursernaoch HD:s resurser enligt vår bedömning kunna användas betydligt bättre än försådana överklaganden. Viföreslår därför att allmän rättshjälp och förordnande som offentlig försvarareskall omfatta rättegång i HD endast om HD lar upp målet till prövning eller isamband med dispensprövning finner särskilda skäl föie-ligga. Förslaget haravseende främst på själva överklagandet och innebär att parter - om det finnsanledning anta att dispensskäl kan föreligga -har ungefär samma möjligheter tilljuridisk hjälp pä statens bekostnad som . 1 annat fall kommer parten självatt få betala biträdes/ försvararkostnaderna vid ett överklagande lill HD. 1avsnittet 7.2.4 tar vi avstånd från tanken på att begränsa överklagandefrekvensengenom införandet av särskilda avgifter för överklagande till HD. Avsnittet7.2.5 ägnas en diskussion av möjligheterna att i större utsträckning än nuutnyttja regler om förbud mot överklagande lill HD. Prop.1988/89:78 Bilaga 1 Förbudsreglerfinns f.n. endast beträffande vissa målgrupper såsom lagsökningsmål, mål om belalningsföreläggandeoch mål om felparkeringsavgift. Vi menar att förbudsregler har fleranackdelar, åtminstone om de är så stela som de vilka finns . Del kansålunda uppstå betydande svårigheter när det gäller all få en enhetligrättstillämpning lill stånd, vilket förorsakar bl.a. ökade kostnader i domslolshanleringen. Vihar därför diskuterat olika möjligheter att förena regler om fullföljdsförbudmed en tillfredsställande prejudikalbildning. En möjlighet alt åstadkomma ensådan förening är all införa en sådan "venril" i fullföljdsförbudetatt en hovrätt i ett prejudikatvärt fall kan ge en part rätt alt fullföljatalan i HD. Om parten utnyttjar denna möjlighet, prövar HD i vanlig ordning omdispens skall beviljas. Vi föreslår att regler om fullföljdsförbud medmöjlighet för hovrätt att ge fullföljdsrätt skall gälla i de flesta mål omunderhållsbidrag till barn. Vi föreslår att metoden skall tillämpas ocksåsåvitt gäller sådana fall för vilka gäller strängare regler om fullföljdsförbud. Iavsnittet 7.2.5 behandlar vi även frågor om hur man i vissa fall kan vinnafördelarna av ett fullföljdsförbud på frivillighelens väg. Som reglerna nu ärhar parterna i vanliga tvistemål visserligen en möjlighet att träffa avtal omall överklagande inte skall få ske. Ett sådant avtal är emellertid giltigtendast om del träffas efter det att tvisten har uppstått. Denna begränsningleder till att möjligheten inte utnyttjas annat än i sällsyntaundantagsfall. Vi har inte kunnat finna något behov av alt ha kvar dennuvarande restriktiva regeln. Därför föreslår vi alt också sådana avtal somträffats före tvistens uppkomst, kanske i samband med ett grundläggandeaffärsavtal, skall gälla. Somett ytterligare led i åtgärderna för alt begränsa tillflödet av mål till HDförordar vi att informationen till parterna om HD-processen förbättras.Parterna får nu upplysning bara om vilka åtgärder de skall företa, om de vill överklagatill HD. Enligt vår mening bör parterna i samband med hovrättsavgöranden fåupplysningar också om den faktiska innebörden av möjligheterna alt få ett målupptaget av HD. Parterna bör vidare få upplysningar bl.a. om möjligheterna attfå rättshjälp vid ell eventuellt överklagande och om de regler som gäller iverkställighets-hänseende. Reglernaom domstolarnas skyldighet att informera parterna bör enligt vår mening intelas upp i lag. De kan i stället ges av regeringen eller . Frågorom huruvida man som ett komplement till regler, som syftar till en begränsning av antalet överklaganden till HD, bör ha regler, som be gränsar HD:s prövning, behandlar vi i avhilten 7.2.6 och 7.2.7. Det förra av dessa avsnitt ägnas åt dispensreglernas utformning. Vi har an ledning utgår ifrån bl.a. att man i den nuvarande dispensprövningen gör prioriteringar så att ell mål med ett mindre prejudikatinlresse får stå tillbaka för ett mål med ett större sådant och så alt mål, vari prejudi kalfrågan är invävd i svårulredda sakfrågor, får stå tillbaka för utred- j] 1988/89:78 Bilaga 1 Vi menar att också andra prioriteringar behöver göras, bl.a.såvitt gäller förhållandel mellan olika rättsområden. Detta kan emellertid skeutan någon lagändring. Vi lägger därför inte fram något lagförslag angåendeprioriteringen mellan olika mål. Föratt underlätta bedömningen av vilka fall som bör tas upp av HD skulle detenligt vår bedömning kunna ha sitt värde - särskilt om HD tillförs nya typer avprejudikaifrågor - alt också andra än justitieråd medverkade i självadispensprövningen i HD. Vi anser dock att eventuella åtgärder i detta avseendebör anstå till dess att behovet av en reform kan bedömas klarare. Iavsnittet 7.2.7 tar vi upp frågan om HD:s prövning kan begränsas lilluteslutande rättsfrågor. Enligt de nu gällande reglerna måste HD, när enrättsfråga har prejudikatinlresse, ofta bedöma också de för prejudikatbildningenointressanta sakfrågor söm hänger samman med rättsfrågan. 1 många andra länderförekommer det att den högsta instansens prövningsrätt är begränsad tillrättsfrågor och det har diskuterats att införaen liknande ordning i . Del är inte bara resursskäl som talar för ensådan lösning ulan också rättviseskäl. Med de regler som gäller sedan år 1971är nämligen parterna i de allra flesta mål uteslutna från möjligheten att fåsina sakfrågor prövade i HD, medan parterna i nägra få mål, där målet av enslump innehåller en rättsfråga av prejudikatintresse, får sina sakfrågorprövade även i HD. Vianser att en reform bör komma till stånd, men vi anser alt man för svensk delinte bör gå så långt i en uppdelning som man har gjort i vissa andra länder.Detta skulle nämligen dels kunna vara till skada för ledningen avrättstillämpningen i vissa fall, dels kunna orsaka en hel delgränsdragningsproblem, ofta av mycket formell natur, I stället bör man enligtvår mening ge HD en ganska stor frihet alt inom ramen för ett överklagat målbestämma vilka frågor som bör omprövas av HD. Iförsta hand bör HD pröva sädana frågor som främst angår rättstillämpningen.Sådana frågor betecknar vi - med undvikande av termerna rättsfrågor och sakfrågor- prejudikatfrågor. Om HD har samma uppfattning som hovrätten när det gäller enprejudikalfråga (åtminstone såvitt gäller slutsatserna) behöver HD inte gå inpå övriga frågor i målet. Avgörandet rörande rättsfrågan får en särskildkaraktär och vi föreslår att avgörandet i denna del (prejudikaidelen) fårbeteckningen rältsförklaring. OmHD däremot har en annan uppfattning än hovrätten såvitt gäller prejudikatfråganmåste i de flesta fall den nya rättsliga bedömningen tillämpaspå de faktiska omständigheterna i målet och HD-prövningen mynnaut i ett avgörande av sedvanligt slag. Prövningen av de icke prejudikatintressantafrågorna i målet bör i den omfattning HD finner möjligtoch lämpligt kunna ske på grundval av hovrättens bedömning, dvs.HD bör såvitt möjligt undvika en omprövning av återstoden av målet. Omhovrätten av en eller annan anledning inte tagit ställning till de 122 1988/89:78 Bilaga 1 frågordet gäller skall enligt vår mening HD i enklare fall själv pröva dessa. I annatfall skall HD återsända målet till lägre rätt för att den instansen skallavgöra målet på grundval av HD:s bedömning av prejudikatfrågan. Våraförslag i den nu behandlade delen har lett oss vidare till frågor om man pågrundval av en ordning enligt vilken prövningen i HD begränsas lill prejudikaifrågorkan finna nya former när det gäller att föra fram olika rättsliga spörsmål tillHD i syfte att skapa prejudikat. I denna del (avsnitten 7.3 och 7.4) är våraöverväganden huvudsakligen av idékaraktär. Vi menar nämligen alt det inte börkomma i fråga att genast genomföra en nyordning enligt vilken HD får nyaarbetsuppgifter. Behövliga lagförslag bör utarbetas först efter enremissbehandling av vårt betänkande och sällas ikraft först efter det att våranu presenterade lagförslag genomförts och kunnat bidra lill en betydande avarbetningav balanser inom HD. Att de antydda reformerna enligt vår uppfattning sålundakan anstå någon lid innebär inte att reformbehovet skulle vara mindreframträdande. Tillbristerna i den nuvarande prejudikalbildningen hör som redan nämnts bl.a. attdet inom stora rättsområden, främst inom civilrättens område, finns alltför fåprejudikat och all prejudikalbildningen med nuvarande metoder kan ta lång tid.Den förra bristen beror delvis på alt de för prejudikatbildningen lämpligamålen inte hanleras inom det allmänna domstolsväsendet utan i skiljeförfarandeeller av en rådgivande nämnd av ett eller annat slag, l.ex. allmänna reklamalionsnämnden.Den brist som ligger i att prejudikatbildningen kan la lång lid beror riil stordel på att det mål som skall tjäna som underlag för prejudikalbildningen måstehandläggas i både tingsrätt och hovrätt innan HD kan göra några uttalanden i prejudikalfrågan.Bl.a. detta förhållande gör också att prejudikatbildningen tar stora ochdyrbara resurser i anspråk. Underårens lopp har många utredningar sysslat med frågan om hur man bl.a. med hänsynlill prejudikatbehovei skall kunna föra över skiljeförfarandets tvister lillde allmänna domstolarna. Arbetet har inte lett till resultat. Vi uppfattningen att man nu bör pröva nya vägar och söka finna en metod attsmälta samman en i grunden privat tvisllösning genom skiljeförfarande med en prejudikalbildninggenom HD. Ifråga om de tvister i övrigt som handläggs utanför domstolsväsendets ram är detframför allt de konsumenltvister som handläggs av allmänna reklamationsnämndensom är betydelsefulla. 1978 presenterat utredningsbetänkande föreslogsall prejudikatbildningen i konsument-rättsliga frågor skulle förbättras genomall KO gavs rätt alt medverka som ombud på konsumentens sida. Förslaget mötteganska stark kritik. Vi anser att även förhållandena på det konsumenlrätlsligaområdet motiverar att man nu söker finna alternativa metoder förprejudikatbildningen. Den i avsnittet 7.2.7 förordade lösningen med en HD-prövningsom begränsas lill de egentliga prejudJkatfrågorna öppnar härvid nya reformmöjlig-heler. 1988/89:78 Bilaga 1 Enviktig fråga är hur man skall kunna - helst utan nya resurser - öppna möjlighetför HD alt i ökad utsträckning ägna sig åt sin prejudikatbildande uppgift. Vitror att de av oss i avsnittet 7.2 presenterade förslagen skapar ett sådantreformutrymme att nya metoder för prejudikatbildning kan införas. (Våraförslag i avsnittet 7.2.5 om fullföljdsförbud med "ventil" kanknappast sägas innefatta någon ny sådan metod även om vissa av förslagen kanleda till att prejudikatbildning kan ske på nya områden). Enmöjlighet att åstadkomma en snabb, billig och effektiv prejudikatbildningligger enligt vår uppfattning i att en tingsrätt (inklusive fastighetsdomstoloch vattendomstol) får hänskjuta en prejudikatfråga till HD redan underhandläggningen av ett mål. Vi förordar att en möjlighet härtill öppnas, menatt en begränsning sker till sådana fall i vilka det föreligger särskilda skälatt hänskjuta prejudikalfrågan direkt lill HD. Det är alltså inte meningen attdomstolen mera allmänt skall sända invecklade rättsfrågor lill HD förbesvarande. En förutsättning för hänskjutande bör också vara att parternasamtycker till ett all hänskjutande sker. Prejudikatfråganbör formuleras av rätten i samråd med parterna. En framställning från domstolenbör inte göras förrän utredningsläget i målet är sådant att man klart kanbedöma att ett HD-uttalande skulle passa in vid målets senare avgörande. FörHD:s hantering av en framställning bör vanliga regler om prejudikat-dispensgälla i tillämpliga delar. Båda parterna bör beredas tillfälle att yttra sig iHD över prejudikatfrågan. HD:s uttalanden rörande isolerade prejudikatfrågorkommer att passa in under den tidigare nämnda beteckningen rättsförklaring.