prop · GC03124 · 1988-12-31 00:00:00 — förslag: Överensstämmer med mitt förslag med undanlagför att det vidgade användningsområdet begränsats till grovt narkotikabrottoch grov varusmuggling av narkotika. har dock framhållitatt man inte ansett sig ha anledning att ta ställning till det vidgadeanvändningsområdet i förhållande till annan brottslighet ännarkotikabrottslighet. Edenman-kommissionensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Alla som yttrat sig är positiva till en vidgning av användningsområdetför hemlig teleavlyssning till att omfatta förberedd- Prop. 1988/89:124 se,försök och stämpling till brott. Synpunkterna är blandade i frågan huruvida detvidgade användningsområdet skall begränsas till narkotikabrottslighet elleravse även andra typer av brott som grundar rätt till telefonavlyssning. Skälenför mitt förslag: I 27 kap. 16 § RB bestäms möjligheterna till telefonavlyssningså att man utgår från det minimistraff som är föreskrivet för brottet. För attavlyssning skall få ske, får för brottet inte vara föreskrivet lindrigarestraffan fängelse . Denna teknik för avgränsningen överensstämmer medden som gjorts i andra sammanhang i RB (jfr 24 kap. . 1 § andra stycket, 27kap. 2 § andra meningen och 36 kap. 5 § Ijärde stycket). Givetvis kan avgränsningentekniskt sett ske på andra sätt, t. ex. genom anknytning till straffskalansövre gräns. Emellertid kan straffskalorna vara vida och brottet i det enskildafallet vara mindre grovt. En regel som utgår från minimistraffet för brottetger därför en säkrare garanti för au endast de verkligt grova brotten kommer ifråga för hemlig teleavlyssning. Fängdsestraffltommitténhar i sitt huvudbetänkande (SOU 1986:14) Påföljd för brott. Om straffskalor,påföljdsval, straffmätning och villkoriig frigivning m.m., gjort bl.a. enöversyn av gällande straffskalor enligt (BrB). Förslaget bereds nuinom med siktet inställt på en lagrådsremiss under våren1989. I det sammanhanget får jag närmare ta ställning till de konsekvenser som straffskaleöversynenkan få för de straffprocessudla reglerna. Idet nu förevarande lagstiftningsärendet utgår jag följaktligen från de straffskalorsom gäller när jag diskuterar om tröskeln för avlyssningsgrundande brottligger på rätt nivå. Ilikhet med , tvångsmedelskommittén och remissinstansernakan jag konstatera att tvåårsgränsen enligt RB uttrycker att det är fråga omutredning av brott av så grov beskaffenhet att intresset av att vid behov kunna tillgripahemlig teleavlyssning för att fä brottet utretti princip undantagslöst måste anses väga tyngre än motstående intressen. Jaganser därför att det nuvarande kravet i RB att det skall vara föreskrivetfängelse för brottet alltjämt skall gälla (jfr 36 kap. 5 § fjärdestycket RB). Enligt1952 års lag kan enligt gällande ordning telefonavlyssning tillåtas även vid Jörsök.förberedelse och stämpling till vissa allmänfariiga brott, högmålsbrott ochbrott mot rikets säkerhet. I själva verket torde detta vara ett mycketbetydelsefullt inslag lag. Det är uppenbart att möjligheten attavslöja säkerhetshotande verksamhet innan den övergår i fullbordat brott är enviktig förutsättning för att säkerhetspolisen skall kunna lösa sina uppgifter.Jag anser inte att man kan avvara möjligheten att använda tvångsmedlet i dessafall. Detär oneklingen en svaghet med den i RB föreskrivna avgränsningen till brott med lägst två års fängelse i straffskalan att tillstånd tilltelefonav lyssning inte kan meddelas beträffande brott som ännu inte fullbordats. Det förekommer i praktiken fall då avlyssning skulle avsevärt öka möjlig heterna att komma åt narkotikadistributörer och andra som spelar en 41 dominerande roll i denillegala narkotikahandeln. Ett behov av avlyssning Prop.. 1988/89:124 kanexempelvis uppstå i samband med tips om att en transport av narkotika är attvänta eller att en överlåtelse av ett narkotikaparti kommer att ske. Brottetbefinner sig i sådana fall endast på stämplings- eller förberedelsestadiet.Införs möjlighet till hemlig teleavlyssning i sådana fall, skulle det sannoliktavsevärt öka effektiviteten i brottsbekämpningen och även ha en viss preventiveffekt. Detnu sagda kan tillämpas även på andra typer av grova brott. Juristkommissionenmed anledning av mordet på statsminister nämner som exempel att detinte enligt nuvarande regler är möjligt att ingripa med telefonavlyssning medstöd av om det skulle komma fram uppgifter som tyder på att någonplanerar att begå mord. Både juristkommissionen och Edenman- kommissionen harframhållit att det bör övervägas om inte börutvidgas till att generellt omfatta s. k. förbrott till avlyssningsgrundadebrott. RÅoch m. fl. remissinstanser är inne på samma tankegångar. Dehar understrukit det angelägna i att avlyssning får sättas in redan vidstraffbara fall av försök, förberedelse eller stämpling till avlyssningsgrundandebrott även när det inte är fråga om narkotikabrottslighet. RÅ motiverar sittställningstagande med att han inte kan inse att det skulle vara mindreangeläget att kunna ingripa på ett tidigt stadium och eventuellt förhindrabrottets fullbordan vid gärningar som exempelvis mord eller människorov. Föregen del kan jag konstatera att de s. k. förbrott som det nu är fråga om mångagånger är så grova och har sådant straffvärde att det framstår som rimligt attkunna använda hemlig teleavlyssning som ett hjälpmedel vid förundersökningen.Det kan röra sig om försök, förberedelse eller stämpling till exempelvis mord,dråp, människorov, folkmord, våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig,grovt koppleri, grovt rån, grovt narkotikabrott och grov varusmuggling avnarkotika. Det kan också gälla vissa av de allmänfarliga brotten enligt 13 kap.BrB, t.ex. mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse och grovt sabotage och vissa avbrotten mot rikets säkerhet enligt 19 kap. BrB, t.ex. högförräderi och grovtspioneri. Attavlyssning enligt gällande regler inte är tillåten vid förundersökning rörandeförsök, förberedelse eller stämpling till sådana allvarliga brott får närmastses som en följd av den lagtekniska avgränsningen i 27 kap. 16 § RB. Sakligtsett kan det finnas lika starka skäl att tillgripa tvångsmedlet som vidmisstanke om fullbordat brott. Jag förordar därför att möjligheterna tillhemlig teleavlyssning utvidgas till sådana förbrott. Jagvill i det här sammanhanget understryka att hemlig teleavlyssning enligt RB ärett hjälpmedel i förundersökningen och inte får användas enbart i syfte attförhindra brottets fullbordan. En annan sak är givetvis att avlyssningen ivissa fall kan leda till att brottet inte kommer till fullbordan. På det sättetfår avlyssningen en preventiv bieffekt, som i det enskilda fallet kan vara avmycket stort värde. 3.3.4 Brottsmisstankensstyrka och utredningsläget Mittställningstagande: För att hemlig teleavlyssning skall få användas somtvångsmedel mot en person skall även i fortsättningen krävas att denne är skäligenmisstänkt för brott och att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Tvångsmedelskommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Kommittén föreslår dock enskärpning för det fall då åtgärden avser en telefon eller annan teleanläggningsom inte innehas eller huvudsakligen innehas av den misstänkte. Det skulle isådana fall krävas att sannolika skäl talar för att åtgärden kommer att geupplysning av synnerlig vikt för utredningen. Narkotikakommissionenanser att man skall kunna använda tvångsmedlet även vid en lägre grad avmisstanke, nämligen när någon kan misstänkas för brott. Remissutfallet ärblandat när det gäller vilken misstankegrad som skall krävas. Från domstolshållvill man över lag behålla den regel som gäller . Även JO, ,brottsförebyggande rådet och medborgarrättsrörelsen är av den uppfattningen,medan man från åklagar- och polishåll ansluter sig till narkotikakommissionensförslag om en sänkning av misstankegraden. Den av kommittén föreslagnasärregeln i fråga om telefoner som inte innehas av den misstänkte har kritiseratsfrån bl.a. polis-och åklagarhåll. Skälen för mittställningstagande: Enligtgällande rätt krävs för att telefonavlyssning skall få användas att förundersökningenhar fortskridit så långt att någon är skäligen misstänkt för brottet. Skäligmisstanke krävs även vid sådana åtgärder som reseförbud och anhållande. Förhäktning krävs enligt huvudregeln én starkare misstanke, nämligen sannolikaskäl; endast i undantagsfall får häktning ske på skälig misstanke. Den iförhållande till sannolika skäl och skälig misstanke lägre misstankegraden kanmisstänkas gäller däremot i fråga om skyldighet för den som kan misstänkas förett brott att stanna kvar för förhör viss (23 kap. 9 § RB). Såväl i narkotikakommissionenspromemoria som i särmeningar. till tvångsmedelskommitténs delbetänkandeföreslås att kravet på misstankens styrka när det gäller telefonavlyssningskall sänkas. anser att telefonavlyssningens syften äratt nå ett bevisläge där man kan ingripa med andra åtgärder, t. ex. beslag ochhäktning. Har man väl beslutat sig för att ett visst tvångsmedel skall fåbegagnas, bör man enligt kommissionen också se till att det kan utnyttjas påett rationellt sätt och där det gör störst nytta. Jag kan i och för sighålla med om att det i vissa fall skulle vara till fördel förbrottsutredningen, om avlyssning kunde sättas in på ett tidigare stadi- um än när någon blivit skäligenmisstänkt för brottet. Jag kan också Prop. 1988/89:124 vitsorda vad somsagts bl.a. i reservationer till tvångsmedelskommitténs delbetänkande atttelefonavlyssning skiljer sig från andra tvångsmedel i så måtto att det inte iförsta hand utnyttjas för att skaffa fram bevis mot den misstänkte att åberopavid rättegången. Emellertidskulle man med en sänkt misstankegrad öka risken för att avlyssning äger rum ifall där brottsmisstanken visar sig obefogad och avlyssningen rikta sig mot enoskyldig. Denna risk kan naturligtvis aldrig elimineras, men den bör igörligaste mån begränsas. I likhet med en stor majoritet av remissinstansernaanser jag att vid denna avvägning främst integritetsaspekterna bör ges störsttyngd och att hemlig teleavlyssning således även i fortsättningen bör fåanvändas endast mot den som är skäligen misstänkt för brottet. Dettaställningstagande överensstämmer för övrigt med den uppfattning som redovisadesav den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären (SOU 1968:4) och avutredningen om telefonavlyssning (SOU 1975:95). Enligtgällande ordning krävs för att telefonavlyssning skall få användas attavlyssning är av synnerlig vikt for utredningen. Innebörden av detta rekvisitär inte närmare utvecklad i RB:s förarbeten men har självfallet genom årenpreciserats genom domstolarnas tillämpning. Utredningen om telefonavlyssningredovisade en analys i ämnet, som jag till stor del kan anknyta tillnär jag nu skall redogöra för hur uttrycket bör uppfattas vid prövningen avärenden om hemlig teleavlyssning. Uttrycketsynnerlig vikt för utredningen behöver inte nödvändigtvis avse att avlyssningenskall ge avgörande bevisning som kan leda till fällande dom. 1 deflesta fall har telefonavlyssning en indirekt verkan: den bidrar till attkartlägga kontaktvägar och förehavanden, ger uppslag till vidare spaning ochbildar underlag för andra åtgärder. En annan, främst i fall enligt lagförekommande verkan är att avlyssningen kan föra en på olika sätt uppkommenmisstanke till nolläget, dvs. rentvå den misstänkte. Synnerligvikt för utredningen inrymmer ett kvalitetskrav beträffande de upplysningar somavlyssningen kan ge. Dessa får sålunda inte inskränka sig till obetydligadetaljer, som man kan både ha och mista. Uttrycket innefattar emellertiddärutöver ett krav på att utredningsläget gör avlyssningen nödvändig. Vad somkan vinnas genom åtgärden får i princip inte vara åtkomligt med andra, mindreingripande metoder. En slentrianmässig bedömning får inte förekomma i fråga omvare sig utredningsläget eller de andra förutsättningarna som gäller förtvångsmedlet. En granskning av utredningsmöjligheterna i det enskilda falletmåste alltid verkställas. Granskningen måste mynna ut i bedömningen attutredningen i princip inte kan föras framåt med andra medel och att det finnsskäl att räkna med att avlyssningen ensam eller i förening med andra åtgärder verkligen kan få effekt. 1och för sig behöver något absolut hinder inte föreligga mot att få fram 44 information på andravägar. Det krävs dock att hindret är sådant att det inte skäligen kan begäras atlman skall avstå från teleavlyssning. Kan personlig övervakning (skuggning)eller andra åtgärder användas som alternativ, bör det ändå vara tillåtet medteleavlyssning, om alternativen skulle kräva en orimligt hög personalinsatseller vara förenade med avsevärd risk att den pågående utredningen avslöjasför . Utgångspunkten bör dock vara att i första hand-pröva andra metoder. 3.3.5Vems teleanläggning skall kunna avlyssnas? Mittställningstagande: Nuvarande regel om att avlyssning endast får avse en telefonsom innehas av den misstänkte eller som annars kan antas komma att användas avhonom behålls i sak oförändrad. förslagöverensstämmer i princip med mitt förslag. Kommittén föreslår dock en särskildregel för fall som avser avlyssning av teleanläggning som inte innehas av denmisstänkte och som inte huvudsakligen används av honom. 1 det fallet krävsenligt kommittéförslaget att sannolika skäl talar för att åtgärden kommer atlge upplysning av synnerlig vikt för utredningen. Narkotikakommissionenanser att en reform i enlighet med tvångsmedelskommitténs förslag skulleförsvåra brottsutredningarna på ett icke önskvärt sätt och föreslår i ställetatt det ovillkoriiga kravet på att brottsmisstanken skall vara knuten till enviss person frångås på så sätt att misstanken alternativt skall kunna knytas viss plats eller telefon. hartagit upp en fråga som väckts av juristkommissionen, nämligen huruvida manskall kunna avlyssna en telefon UU vilken man med säkerhet vet att denmisstänkte brukar ringa. har uttalat tveksamhet inför ensådan möjlighet. Remissutfallet är blandat.Från åklagar- och polishåll förordar man förslag ochfrån domstolshåll tvångsmedelskommitténs förslag. Flertalet av de instansersom har yttrat sig i frågan om att utvidga avlyssningsmöjligheterna till attomfatta inte enbart telefoner som den misstänkte själv använder utan även telefoner//// vilken den misstänk te kan förväntas ringa anser att sådana regler intebör införas. Skälen för mittställningstagande: Tillstånd till telefonavlyssning får avsesamtal till och från en telefonapparat som innehas av den misstänkte eller someljest kan antas komma att bli begagnad av honom. Genom att regeln anknyter tilltelefoner som kan antas bli begagnade av den misstänkte kan avlyssning ske av t.ex.en telefon som innehas av den misstänktes sambo, en telefon på den misstänktesarbetsplats eller en telefon i en telefonkiosk dit den misstänkte regelbundetgår för att ringa. En telefon som den misstänkte inte innehar eller kan antasbegagna men som han kan förväntas ringa UU får däremot inte avlyssnas. När det gäller frågan omatt utvidga möjligheterna till avlyssning att omfatta också telefon //// vilkenden misstänkte kan förväntas ringa är det enligt min mening uppenbart att ensådan utvidgning skulle vara till fördel utredningsmässigt i vissasituationer. Å andra sidan skulle risken för att för brottsutredningen heltovidkommande personer utsätts för avlyssning öka avsevärt med en sådan ordning.Jag ansluter mig för min del till samma mening som de flesta remissinstanseruttalat och vill således inte förorda någon ändring på denna punkt. De av tvångsmeddskommitlénföreslagna förutsättningarna för avlyssning av en telefon eller annan teleanläggningsom inte innehas av den misstänkte innebär en inskränkning i förhållande tillgällande rätt. har visat belysande exempel på desvårigheter som här skulle kunna uppkomma i praktiken. Att man vidtillståndsprövningen bör göra skillnad på telefoner, som innehas ellerhuvudsakligen brukas av den misstänkte, och telefoner, som har en lösareanknytning till den misstänkte, ligger emellertid i sakens natur. Med den proportionalitetsregdsom jag förordar kan en sådan avvägning göras utan att man uttryckligen ställerupp särskilda förutsättningar för t.ex. avlyssning av en telefonautomat. Härtillkommer att man med hjälp av yttre spaning kan begränsa avlyssningen av samtalfrån telefonautomat till sådana samtal som rings av den misstänkte. Jag ansermot denna bakgrund att tvångsmedelskommitténs förslag inte bör följas i dennadel. Den föreslagna lösningen att "knyta misstanken tilltelefonen" skulle i och för sig kunna medföra en effektivare brottsbekämpning.Men förslaget innebär att itian går ifrån principen att avlyssning får skeendast beträffande den som är skäligen misstänkt för brott. Av skäl som jagtidigare redovisat ärjag inte beredd att förorda en sådan lösning. Mitt förslag:Hemlig teleavlyssning förbjuds uttryckligen när det gäller samtal ellermeddelanden mellan den misstänkte och hans försvarare. Tvångsmedelskommttténsförslag överensstämmer i princip med mitt förslag men innebär en annanlagteknisk lösning. Remissinstanserna ärallmänt sett positiva till den princip som kommittén angett som grund för sinlösning, nämligen att det bör råda överensstämmelse mellan begränsningarna ivittnesplikt och begränsningarna i möjligheten att få fram motsvarandeuppgifter genom tvångsmedelsanvändning. Skälen för mitt förslag:Enligt 36 kap. 5 § RB får bl. a. försvarare inte höras som vittne om vad som anförtrottshonom för uppdragets fullgörande, om inte den misstänkte medger det. Dettagäller oberoende av brottets beskaffenhet. Den som är misstänkt förbrott måste kunna förlita sig på att det han säger till sin försvarare intekommer till de brottsutredande organens kännedom utan hans samtycke. Dettagäller oavsett på vilket sätt han meddelar sig med försvararen. Mot denbakgrunden får det enligt min mening anses rimligt nu inför en uttrycklig regel som förbjuder hemlig teleavlyssning av samtaloch andra meddelanden mellan den misstänkte och hans försvarare. Under beredningen av dettalagstiftningsärende har tagits upp vissa praktiska problem som hänger sammanmed införande av skyddsregler av det slag som jag nu föreslår. Till en delberor dessa på formerna för avlyssningen och närmare bestämt det förhållandetatt telefonsamtal till eller från berörd apparat i regel spelas in på band ochavlyssnas först . Detta anser jag dock inte behöva föranleda någon annanlagreglering i ämnet än den jag har förordat. Det ligger i sakens natur attsenare avlyssning av inspelat band skall avbrytas i det fall som det nu ärfråga om och det aktuella avsnittet förstöras. Mitt förslag:Regler om hemlig teleövervakning införs i 27 kap. RB efter mönster av reglernaom telefonövervakning lag. Med hemlig teleövervakning avsesavstängning av teleanläggning eller inhämtande av uppgift om vilka samtal ellermotsvarande som förekommit till eller från viss teleanläggning.Förutsättningarna för hemlig teleövervakning skall i huvudsak överensstämma meddem för hemlig teleavlyssning. Hemlig teleövervakning skall dock kunnatillgripas även vid misstanke om mindre grova brott än som föreslås gälla förhemlig teleavlyssning. Tvångsmedelskommitténsförslag innebär att hemlig teleövervakning skall kunna användas när någon kanmisstänkas för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse i minst sexmånader. Dessutom skall sannolika skäl tala för att åtgärden kommer att geupplysning av synnerlig vikt för utredningen om brottet. Narkotikakommissionensförslag tar generellt sett sikte endast på narkotikabrottslighet. Också ikommissionens förslag förutsätts att tvångsmedlet kan riktas mot den som kanmisstänkas för brottet. Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna är positiva till att utvidga möjligheterna attanvända telefonövervakning. Remissutfallet är blandat när det gäller vilkaförutsättningar som skall gälla för att använda tvångsmedlet. Skälen för mitt förslag:Enligt gällande rätt får telefonövervakning bara användas i de fall somregleras av lag och lag. 1 5 § andra stycket i 1952års lag sägs att rätten, på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren,om det finnes vara av synnerlig vikt för utredningen av brott som anges i I §samma lag, får meddela tillstånd till att expedieringen av samtal till och fråntelefonapparat, som innehas av den som skäligen misstänks för brottet ellereljest kan antas komma att begagnas av honom, inställs eller fördröjs eller atttelefonapparaten avstängs för samtal eller att uppgift från telefonanstaltlämnas på samtal, som expedierats eller beställts till och från nämndatelefonapparat. tredje stycket samma lagfår giltighetstiden för tillstånd till sådan åtgärd Prop. 1988/89:124 bestämmastill högst en månad från den dag då tillståndet delgavs telefonanstaltensföreståndare. Enligt paragrafens tredje stycke får undersökningsledaren elleråklagaren besluta om telefonövervakning, om det kan befaras att inhämtande avrättens tillstånd skulle medföra sådan tidsutdräkt eller annan olägenhet somär av väsentlig betydelse för utredningen. Föresekretesslagens tillkomst kunde polisen få.uppgifter från om samtal tilloch från viss telefon. Det ansågs kunna ske utan hinder av då gällandesekretessbestämmelser. Polisen använde sig också av denna upplysningskälla isitt spaningsärbete. Det kunde röra sig om hundratalet fall . Gällandesekretesslag är emellertid så utformad att den hindrar att lämna utuppgifter av detta slag, om inte polisen kan stödja sig på en rätt enligt 14kap. I § sekretesslagen att få ut uppgifterna. Detta innebär för denbrottslighet som inte omfattas av lag att sådan övervakning förnärvarande inte kan utnyttjas i brottsutredningssyfte. När tillstånd tilltelefonavlyssning meddelats, torde dock med stöd av tillståndet uppgift ocksålämnas om de sanital som ringts till eller från den avlyssnade apparaten. Rikspolisstyrelsenhar i olika sammanhang framhållit att inhämtande av uppgifter om vilkasamtal som har ringts till eller från en viss telefon ibland kan fylla enmycket viktig funktion och ofta vara ett alternativ till telefonavlyssning. Somexempel nämns främst att tvångsmedlet kan på ett effektivt sätt medverka tillatt kartlägga en misstänkt narkotikalangares kontaktkrets. Andra brottstyper avintresse i sammanhanget är grova hälerier eller omfattande spritlangning. Enligt min mening skulle en utvidgning av möjligheterna till telefonövervakningi många fall vara till stor fördel från brottsutredningssynpunkt. Debetänkligheter med hänsyn till integritetsintressena som kan anföras mottelefonavlyssning som tvångsmedel gör sig inte gällande med riktigt sammastyrka i fråga om telefonövervakning. Jag förordar därför att sådan övervakninginförs som ett tvångsmedel i RB vid sidan av hemlig teleavlyssning. Regleringenbör ske med utgångspunkt från reglerna om hemlig teleavlyssning, även omvillkoren för att få tillgripa teleövervakning inte behöver vara lika stränga.Jag återkommer till detta i det följande. Det nya tvångsmedlet bör, somkommittén föreslagit, kallas hemlig teleövervakning. Detförslag som tvångsmedelskommittén presenterade delbetänkandeinnebar att hemlig teleövervakning skulle kunna användas redan innan det fannsnågon som var misstänkt för brottet. När det gäller brottets grovhet skulle deträcka med att fängelse skulle vara föreskrivet för brottet. Vidare föreslogsatt en polis skulle kunna besluta om när befogenheten skulle tas i anspråk.Förslaget utsattes för stark kritik från många håll. Det förslag somtvångsmedelskommittén förde fram i sitt slutbetänkande hade jämkats iåtskilliga hänseenden för att tillmötesgå kritiken mot det förra förslaget. Jagkan i fråga om rekvisilen för hemlig teleövervakning i stort sett ansluta mig till den lösning tvångsmedelkommiltén slutligen stannat för och som i allmänhet godtagits av remissinstanserna. En första förutsätt- 48 ning för att teleövervakningskall få ske bör alltså vara att någon är Prop. 1988/89: 124 misstänkt förbrottet.