prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Denärmare skälen för och innebörden av bestämmelserna i paragrafen framgår av denallmänna mofiveringen (avsnitt 2.9). 17 §Om den undersökte begär det, skall smittskyddsläkaren pröva för hållningsreglerna. Smittskyddsläkaren får ändra förhållningsreglerna på det sätt han finner mest ändamålsenligt. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag eller i gällandesmittskyddslag. Som framgår av bestämmelserna i 16 § skall den behandlandeläkaren meddela den undersökteförhållningsregler i syfte att förhindra smittsprid- Prop. 1988/89:5 ning.Patienten är skyldig att följa meddelade förhållningsregler (13 §). Om han inteföljer förhållningsreglerna och ohörsamheten innebär risk för smittspridning,kan han ytterst tvängsisoleras på sjukhus. Någonmöjlighet att överklaga meddelade förhållningsregler ges inte. Däremot innebärbestämmelserna i denna paragrafen möjlighet för pafienten att efter begäran fåförhållningsreglerna prövade av smittskyddsläkaren. Prövningeninnebär att förhållningsreglerna i deras helhet skall övervägas. Föratt kunna göra en meningsfull prövning av förhållningsreglerna kansmittskyddsläkaren behöva ett bredare beslutsunderlag än vad som framgår avbegäran om prövning. Sådana uppgifter kan lämnas av den som, begärt prövningeneller inhämtas av smittskyddsläkaren själv enligt bestämmelserna i 8 §. Detligger i sakens natur att den som begär prövningen skall uppge sin identitet,om denne inte tidigare är känd för smittskyddsläkaren. Omsmittskyddsläkarens beslut innebär ändring av meddelade förhållningsreglerersätter de nya förhållningsreglerna de prövade. Med hänsyn till främst syftetmed förhållningsreglerna skall smittskyddsläkarens beslut även kunna leda tillatt förhållningsreglerna skärps för den enskilde. Smittskyddsläkaren harsåledes att fritt bedöma vilka förhållningsregler som är lämpligast frånsmittskyddssynpunkt. Självklart skall smittskyddsläkaren underrätta denbehandlande läkaren om resultatet av sin prövning. Deav smittskyddsläkaren bestämda förhållningsreglerna består även om patientenbyter behandlande läkare. Någon särskild lagregel härom har inte bedömtsnödvändig. Om den läkare som övertar behandlingsansvaret för patienten anseratt förhållningsreglerna bör ändras fiU följd av att situationen förändratseller av något annat liknande skäl, kan han vända sig till nämndasmittskyddsläkare för att få fill stånd en ändring. Smittskyddsläkaren kannaturligtvis ompröva sitt beslut också efter framställning av patienten. Smittskyddsläkarensbeslut i anledning av prövningen kan inte överklagas. 18§ Om den undersökte har smittats av en samhällsfarlig sjukdom, skall denbehandlande läkaren genom att fråga den smittade söka få veta av vad eller vemhan kan ha blivit smittad och vilka andra som kan ha blivit smittade av sammasmittkälla. Han skall också söka få reda på till vem den smittade kan ha förtsmittan vidare. Paragrafenmotsvaras i stort av 7 § första stycket andra meningen utredarens förslag. 1gällande smittskyddslag finns inte några särskilda bestämmelser om skyldighetför läkare att bedriva smittspårning. I 7 § tredje stycketsmittskyddskungörelsen finns dock en bestämmelse om skyldighet för behandlandeläkare att bedriva smittspårning vid veneriska sjukdomar. Fråganom smittspårning behandlas i den allmänna mofiveringen (avsnin 2.9). 19 § Om den som smittatsav en samhällsfarlig sjukdom byter behandlan- Prop. 1988/89:5 de läkare,skall den läkare som övertar behandlingsansvaret underrätta dentidigare behandlande läkaren om detta. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag eller i gällandesmittskyddslag. Äv11 § framgår att behandlande läkare är den läkare som undersöker ellerbehandlar någon enligt smittskyddslagen. Den läkare som först undersöker någonvid misstanke om en smittsam sjukdom blir således behandlande läkare för denundersökte. Om någon annan läkare därefter övertar behandlingsansvaret förpatienten blir denne att betrakta som behandlande läkare. Denne läkare ärsjälvklart inte bunden av den tidigare läkarens åtgärder och bedömningar, t.ex. beträffande de förhållningsregler som skall gälla för patienten. Ävenden läkare som har övertagit behandlingsansvaret skall anmäla fallet tillsmittskyddsläkaren. Förutom andra uppgifter i en sådan anmälan skall han ocksåuppge från vilken läkare han övertagit uppgiften som behandlande läkare. Vidareskall han underrätta den tidigare behandlande läkaren om att han övertagitbehandlihgsansvaret för patienten. En bestämmelse om att en sådanunderrättelse skall göras har tagits in i denna paragraf. Om dentidigare behandlande läkaren inte får en sådan underrättelse skall han nämligenenligt 25 § anmäla för smittskyddsläkaren att patienten avbrutit pågåendebehandling hos honom. Anmälanom samhällsfarlig och annan anmälningspliktig sjukdom 20 §En läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och statens bakteriologiska laboratorium. Vidfall av samhällsfarlig sjukdom som avses i 1.2 bilagan till denna lag skallanmälan göras även till miljö- och hälsoskyddsnämnden. Anmälan till nämndenbehöver dock inte göras om omständighetet"na klart visar att smittkällanfinns utanför landets gränser. 21 § En anmälan som avses i 20 § skall innehålla uppgifter om 1. den smittades namn, personnummeroch adress, 2. den sannolika smittkällan, 3. de sannolika smittvägarna, 4. de förhållningsregler somläkaren har meddelat samt de behandlingsåtgärder och andra åtgärder som hanhar vidtagit för att hindra smittspridning, 5. andra uppgifter av betydelseför smittskyddet. Omanmälan gäller en sjukdom som avses i 1.3 bilagan till denna lag, skalluppgifter som avses i första stycket 1 och 2 inte lämnas i anmälan. 22 §En läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har smittats av en annan anmälningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sjukdom skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och statens bakteriologiska laborato rium. Anmälan skall göras även beträffande annan sjukdom som är eller som misstänks vara smittsam, om sjukdomen har fått en anmärkningsvärd utbredning inom ett område eller uppträder i en elakartad form. Vid fall av sjukdom somavses i 2.2 bilagan till denna lag skall anmälan Prop. 1988/89:5 göras äventill miljö- och hälsoskyddsnämnden. 23 §En anmälan enligt 22 § skall innehålla de uppgifter som behövs för att kunna följa sjukdomens utbredning. Den skall inte innehålla uppgift om den smittades identitet. På begäran av smittskyddsläkaren eller miljö- och hälsoskyddsnämnden är dock den läkare som gjort anmälan skyldig att lämna smittskyddsläkaren eller nämnden uppgift om identiteten samt and ra uppgifter av betydelse för deras smittskyddsarbete. Bestämmelserom anmälan av sjukdomsfall finns i 8 § första stycket utredarens förslag. 1gällande smittskyddslagstiftning har bestämmelserna om anmälan avanmälningspliktiga sjukdomar tagits in i smittskyddskungörelsen. De centralabestämmelserna finns i 8 § vad gäller veneriska sjukdomar och i 16 och 19 §§vad gäller övriga anmälningspliktiga sjukdomar. Änmälningsförfarandetredovisas utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.10). 24 §Om smittskyddsläkaren efter att ha fått en anmälan enligt 20 eller 22 § finner att ytterligare åtgärder behövs för att hindra smittspridning, skall han se till att sådana åtgärder vidtas. Bestämmelsenhar en viss motsvarighet i 10 § första stycket utredarens förslag. Bestämmelsenhar inte någon direkt motsvarighet i gällande smittskyddslag. 120-23 §§ finns bestämmelser om att inträffade sjukdomsfall skall anmälas tillbl.a. Genom anmälningarna kan smitt- skyddsläkarenfå en total och aktuell bild av smittskyddssituationen i landstingskommunen.Ett förebyggande och akfivt smittskydd förutsätter att smittskyddsläkaren inteendast noterar och registrerar inkomnaanmäl-ningar, utan att han noga tar delav uppgifterna i anmälningarna, bedömer dem och söker att analysera vilkakonsekvenser de kan få i smittskyddshänseende. Främstvid andra smittsamma sjukdomar än de sexuellt överförbara kan det vara svårtför den enskilde behandlande läkaren att upptäcka smittspridningsmönster m. m:om han kommer i kontakt endast med någon eller några få smittade vid ett störresjukdomsutbrott. Med sin vidare överblick och tillgång till en större mängdinformation har smittskyddsläkaren betydligt bättre fömtsättningar att snabbtkunna bedöma situationen på ett riktigt sätt. Bestämmelsen i paragrafen innebäratt smittskyddsläkaren i bl. a. sådana situationer skall se till att deytterligare åtgärder kommer till stånd som smittskyddssituationen kräver. Detkan härvid bli nödvändigt att t.ex. samordna flera miljö- ochhälsoskyddsnämnders smittskyddsåtgärder eller att informera smittskyddsläkarei andra landstingsområden som kan beröras av smittan. Biträde från statensbakteriologiska laboratorium kan behöva begäras om smittan är vidare spridd ilandet eller om laboratoriets speciella kompetens av något annat skäl behöverutnyttjas. Äveni det enskilda fallet kan det finnas ett behov av åtgärder frånsmittskyddsläkaren. Meddelade förhållningsregler kan behöva ändras eller kompletteras om de är förrestriktiva eller otillräckliga. Om smittskyddslä- Prop. 1988/89:5 karenfinner att brister finns i smittspårningen skall han se fill att enändamålsenlig smittspårning kommer till stånd. SärskUdaåtgärder vid vissa faU av befarad smittspridning 25§ Om en behandlande läkare har anledning anta att en patient som för ellermisstänks föra smitta av en samhällsfarlig sjukdom inte kommer att följa ellerinte följer meddelade förhållningsregler, skall han skyndsamt underrättasmittskyddsläkaren. Detta gäller också dä en sådan patient avbryter pågåendebehandling utan att den behandlande läkaren är införstådd med det. Förstameningen motsvaras i stort av 8 § andra stycket utredarens förslag. Ändrameningen har inte någon motsvarighet i utredarens förslag. I gällandesmittskyddslag finns inte några bestämmelser om anmälan från behandlande läkaretill smittskyddsläkare i dessa situationer. Däremot finns i 9 § första stycketsmittskyddskungörelsen en anmälningsskyldighet beträffande de veneriskasjukdomarna som i allt väsentligt överensstämmer med den som föreskrivs idenna paragraf. Syftetmed de förhållningsregler som den behandlande läkaren skall meddela är attförhindra smittspridning. För smittskyddet är det följaktligen viktigt att meddeladeförhållningsregler följs. Härav följer att åtgärder måste vidtas mot den somriskerar att sprida smitta genom att bryta mot de förhållningsregler som gällerför honom. Denbehandlande läkaren har inte befogenhet att vidta några särskilda åtgärder närhans patient bryter mot en förhållningsregel. De tvångsåtgärder som i en sådansituation kan bli nödvändiga kan däremot smittskyddsläkaren besluta om. Iparagrafen har tagits in bestämmelser om att den behandlande läkaren i vissasituationer skall underrätta smittskyddsläkaren när en patient riskerar attsprida smitta genom att inte följa meddelade förhållningsregler. Denbehandlande läkarens möjligheter att finna belägg för att patienten brutit moten förhållningsregel är i flertalet fall begränsade. Skyldigheten attunderrätta smittskyddsläkaren har därför utformats så, att den inträder redannär läkaren har anledning anta att patienten inte följer förhållningsreglerna.Vilka förhållanden som skall vara för handen för att underrättelse skall ske fåravgöras från fall till fall. Uppkommer misstanke om att patienten inte kommeratt följa förhållningsreglerna redan när de meddelas, skall den behandlandeläkaren också i detta fall underrätta smittskyddsläkaren. Underrättelse isistnämnda situation avser främst de fall då ett omhändertagande enligt 37 §bedöms nödvändigt. Smittskyddsläkarenskall underrättas skyndsamt också i ett par andra situationer. Om patienten utan att den behandlande läkaren är införstådd med det avbryter pågående behandling för sin samhällsfariiga sjukdom, skall den behandlande läkaren underrätta smittskyddsläkaren om detta. Den som efter eget godtycke lämnar ett sjukhus där han tagits in för vård, skall naturiigtvis anses ha avbrutit pågående behandling. Skälet till under- 124 rättelsei dessa fall är den risk för smittspridning som finns när patienten på Prop.1988/89:5 eget bevåg väljer att avbryta pågående vård och behandling. Det äruppenbart att underrättelse inte skall ske i det fall behandlingskontakternamed läkaren bryts med anledning av att patienten har valt en annan behandlandeläkare. För att underrättelse skall underlåtas i sistnämnda fall krävs dock attden läkare som övertagit behandlingsansvaret för patienten anmält detta enligt19 §. 26 §Om den behandlande läkaren i sitt arbete med smittspårning enligt 18 § finner att någon har anledning anta att han smittats av en samhällsfar lig sjukdom och han inte utan dröjsmål låter sig undersökas av läkaren själv eller av en annan läkare, skall den behandlande läkaren underrätta smittskyddsläkaren om detta. Bestämmelsenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag men motsvaras i huvudsak avbestämmelser i 8 § smittskyddskungörelsen, vad gäller veneriska sjukdomar. Enligt13 § är var och en som har anledning anta att han har smittats av ensamhällsfarlig sjukdom skyldig att utan dröjsmål uppsöka läkare för att utrönaom han smittats eller ej. Om den behandlande läkaren i sitt arbete med attspåra smitta finner att någon har anledning anta att han har smittats av ensamhällsfarlig sjukdom skall läkaren självklart meddela denne detta samtuppmana honom att utan dröjsmål uppsöka läkare för undersökning eller erbjudasig att själv utföra undersökningen. 1 den allmänna motiveringen redogörs föri vilka situationer en person har anledning anta att han smittats av ensamhällsfarlig sjukdom. Om den som misstänks vara smittad vägrar eller annarsunderlåter att genomgå undersökning utan dröjsmål, skall den behandlandeläkaren underrätta smittskyddsläkaren om detta. Om den som misstänkts varasmittad genomgått undersökning hos en annan läkare, skall han för den läkaresom uppmanat honom att låta undersöka sig visa att så har skett. Detta kan sket. ex. genom att han företer ett skriftligt bevis om undersökningen eller genomatt den läkare som svarat för undersökningen informerar den andre läkaren omatt undersökning har gjorts. 27 §I en underrättelse enligt 25 eller 26 § skall den behandlande läkaren ange den smittades eller misstänkt smittades namn, personnummer och adress samt andra uppgifter som bedöms kunna vara av betydelse för smittskyddsläkarens fortsatta åtgärder. En underrättelse enligt 26 § skall alltid innehålla uppgift om de omständigheter på vilka den behandlande läkaren grundar sin misstanke om smitta. Iutredarens förslag finns inte någon bestämmelse av motsvarande innebörd. I 8och 9 §§ gällande smittskyddskungörelse finns med avseende på veneriskasjukdomar bestämmelser av likartad innebörd. Underrättelserenligt 25 och 26 §§ har ett annat syfte än de anmälningar som de behandlandeläkarna skall göra till smittskyddsläkaren vid konstaterade sjukdomsfallenligt 20 och 22 §§. Till skillnad mot de sistnämnda anmälningarna är detprimära syftet med en underrättelse enligt 25 eller 26§ att påkalla smittskyddsläkarens ingripande i ett enskilt fall. 1988/89:5 rättelse enligt 25 eller 26 § skall därför innehålla uppgift ombl. a. namnet på den som avses med underrättelsen. Också personnummer, adressoch andra uppgifter som kan vara av betydelse för smittskyddsläkarens åtgärderskall anges. Om den behandlande läkaren inte känner fill och inte heller kaninhämta nämnda uppgifter, skall han i underrättelsen ange de kändaomständigheter och andra uppgifter som kan vara av betydelse för smittskyddsläkarennär det gäller att fastställa idenfiteten på den som avses med underrättelsen.Den behandlande läkaren får således inte underlåta att underrättasmittskyddsläkaren av det skälet att han inte känner till identiteten på densom misstänks vara smittad. 28§ Efter att ha fått en underrättelse enligt 25 eller 26 § skall smittskyddsläkarenvidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare smittspridning respektiveför att få till stånd läkarundersökning av den som misstänks vara smittad.Innan smittskyddsläkaren tillgriper en tvångsåtgärd bör han söka nå rättelsepå frivillig väg, om det kan ske utan risk för smittspridning. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag. I sakligt hänseende harparagrafen en viss motsvarighet i 13 och 14 §§ gällande smittskyddslag vadgäller veneriska sjukdomar. Paragrafeninleds med en erinran om att smittskyddsläkaren skall efter en anmälan enligt25 § vidta de åtgärder som behövs för att hindra vidare smittspridning ochefter en anmälan enligt 26 § se till att den som misstänks vara smittad blirundersökt av en läkare. Bestämmelser om de tvångsåtgärder som kan komma i frågafinns i 36-39 §§. Iparagrafens andra mening framhålls betydelsen av att frivilliga åtgärder iförsta hand kommer till användning. Enligt gällande smittskyddslag skall etttvångsingripande av smittskyddsläkaren vid de veneriska sjukdomarna föregås aven anmaning till den berörde. Bestämmelserna om att ett tvångsingripande alltidskall ha föregåtts av en formell anmaning har inte fått någon motsvarighet iden nya smittskyddslagen. Detta innebär dock inte att smittskyddsläkarensingripanden i dessa fall skall ske utan att den berörde getts tillfälle tillfrivillig rättelse. Också i fortsättningen bör ingripanden avsmittskyddsläkaren föregås av en anmaning, såvitt detta kan ske utan risk försmittspridning. I brådskande fall eller i fall då det finns skäl anta att enanmaning inte skulle följas, bör åtgärden dock vidtas utan föregående anmaning. Särskildaunderrättelser vid infektion av HIV 29§ Beträffande den som för smitta av infektion av HIV är följande personer ochmyndigheter skyldiga att på begäran av smittskyddsläkaren lämna honom deuppgifter som han behöver för att kunna fullgöra sina åligganden enligt dennalag: 1. myndigheter som genom sinverksamhet får kännedom om uppgifter av betydelse för smittskyddet och 2. personal inom enskild hälso-och sjukvård som i sin yrkesutövning stårunder tillsyn av . 30 § Omsmittskyddsläkaren har fått en underrättelse från en behandlan- Prop.1988/89:5 de läkare om att en patient som för smitta av infekfion av HIV inte har följt ellermisstänks inte ha följt meddelade förhållningsregler, skall smittskyddsläkarenunderrätta berörd socialnämnd, polismyndighet och skyddskonsulent. Därvid skallhan lämna uppgift om vem förhållningsreglerna gäller och innebörden av dessa.Underrättelse behöver inte lämnas om smittskyddsläkaren bedömer att en sådaninte behövs för att fillse att förhållningsreglerna följs. 31 §Uppmärksammar socialnämnden, polismyndigheten eller skydds konsulenten, efter att ha fått underrättelse enligt 30 §, i sin verksamhet förhållanden som tyder på att förhållningsreglerna inte följs, skall detta anmälas till den smittskyddsläkare som har lämnat underrättelsen. Om denne har överlämnat ärendet till en smittskyddsläkare i en annan lands tingskommun, skall anmälan i stället göras till den smittskyddsläkaren. Närsmittskyddsläkaren anser att socialnämndens, polismyndighetens ellerskyddskonsulentens medverkan inte längre behövs, skall han meddela myndighetendetta. Bestämmelsernai 29-31 §§ har överförts i sak väsentligen oförändrade från gällandesmittskyddslagsstiftning. Paragraferna har inte någon motsvarighet iutredarens förslag. En redaktionell anpassning av bestämmelserna har dockgjorts. I gällande smittskyddslag motsvaras 29 § av 18 §, 30 § av 28 § förstastycket och tredje stycket första meningen och 31 § av 28 § andra stycket ochtredje stycket andra meningen. Beträffandemotiven till bestämmelserna i paragraferna hänvisas till prop. 1986/87:2, SoU9. 32 §Om någon som för smitta av infektion av HIV tas in på en kriminal vårdsanstalt eller med tvång på en annan vårdinrättning, skall den läkare som där ansvarar för hälso- och sjukvården underrättas av den behandlan de läkaren om smittan och om de förhållningsregler som gäller för den intagne. Kanden intagne inte tas om hand på ett sådant sätt på anstalten eller inrättningenatt smittspridning kan förhindras, skall den där ansvarige läkaren underrättaden behandlande läkaren om detta. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag eller i gällandesmittskyddslag. Enligt 16 § andra stycket skall den behandlande läkaren så långt detär möjligt se till att patienten följer meddelade förhållningsregler. Läkarensmöjligheter att göra detta är begränsade. Om patienten tas in på enkriminalvårdsanstalt eller tvångsvis på en annan vårdinrättning blir denbehandlande läkarens uppgift i detta avseende än svårare. För att minska riskenför smittspridning vid sådana tvångsomhändertaganden finns i detta stycke enbestämmelse om att den läkare som vid vårdinrättningen ansvarar för hälso- ochsjukvärden skall underrättas om smittan och om de förhållningsregler som gällerför den intagne. Underrättelsen skall lämnas av den behandlande läkaren. Medannan vårdinrättning avses LVM-hem, insfifutioner som lämnar vård enligt lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga och vårdinrättningar förpsykiatrisk tvångsvård. Också vårdhem och spe- cialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda omfattas under ett övergångs- Prop. 1988/89:5 skede. Denbehandlande läkaren kan på olika sätt få kännedom om att patiententvångsintagits. Vid HIV-smitta är det nödvändigt att den behandlande läkarenoch patienten har relativt täta kontakter. Om patienten blir tvångsintagen pånågon vårdinrättning torde detta oftast föranleda honom att informera denbehandlande läkaren. Om så inte sker, skall den behandlande läkaren anmälatill smittskyddsläkaren att patienten avbrufit pågående behandling (25 §).Vidare kan den vårdansvarige läkaren på vårdinrättningen vända sig till denbehandlande läkaren för att få uppgifterna. Vid en kriminalvårdsanstalt skallden vårdansvarige läkaren i sin tur underrätta styresmannen om att en intagenför smitta, om det behövs med hänsyn till fara för att smittan skall spridas(37 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt). Under den intagnes vistelse på anstalten eller inrättningen skall dendär vårdansvarige läkaren vara uppmärksam på risken för smittspridning. Om detvisar sig att den intagne inte kan tas om hand på ett sådant sätt attsmittspridning kan förhindras, skall den vårdansvarige läkaren underrätta denbehandlande läkaren om detta. Sedanden behandlande läkaren har fått en sådan underrättelse från den vårdansvarigeläkaren, skall han vidta lämpliga åtgärder. Eftersom bestämmelserna iparagrafen gäller endast vid infektion av HIV torde risken för smittspridningregelmässigt vara föranledd av att den intagne inte har följt meddeladeförhållningsregler. Detta innebär att den behandlande läkaren skall anmälasaken fill smittskyddsläkaren enligt 25 §. Det blir därefter en uppgift försmittskyddsläkaren att avgöra vilka åtgärder han bör vidta med anledning avsmittspridningen. Ytterst kan tvångsisolering på sjukhus komma i fråga. 33§ får meddela de förelägganden och förbud sombehövs i enskilda fall för att hindra spridning av en samhällsfarlig sjukdom. Ettföreläggande eller förbud får förenas med vite. Omnågon inte följer ett föreläggande eller förbud, får miljö- och hälsoskyddsnämndenförordna om rättelse på hans bekostnad. Ett sådant beslut får också meddelasutan föregående föreläggande eller förbud, om nämnden med hänsyn till riskenför smittspridning finner att rättelse bör ske utan dröjsmål. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag. 1 gällande smittskyddslag harparagrafen en viss motsvarighet i 9 §. Bestämmelserna i paragrafen harutformats med förebild i nyare lagstiftning inom näraliggande områden, t. ex.18 § hälsoskyddslagen (1982:1080), 14 § lagen (1985:295) om foder och 16 §lagen (1985:426) om kemiska produkter. Enligt9 § i förslaget skall miljö- och hälsoskyddsnämnden vid smitt- 128