prop · GC0367 · 1988-12-31 00:00:00 — Mitt forslag:Sekretessen till skydd för en underårig skall gälla även i förhållande tilldess vårdnadshavare, om det finns anledning att anta att den unge skulle lidabetydande men om uppgiften lämnades ut till denne. Den s. k. generalklausulen i14 kap. 3 § sekretesslagen om utbyte av sekretessbelagda uppgifter mellanmyndigheter skall ha kvar samma tillämpningsområde beträffande uppgifter ombarn som i fråga om uppgifterom vuxna. Utredningen om barnensrätt har lämnat ett förslag som i princip överensstämmer med mitt men med tvåtillägg. Dels föreslås att sekretess skall gälla gentemot vårdnadshavaren ocksåi de fall när uppgiften rör ett barn som har fyllt och har lämnats avbarnet eller inhämtats i en förtroendesituation. Dels föreslås att frågan närsekretessen kan efterges av barnet resp. vårdnadshavaren skall lagregleras. Remissinstanserna:Förslaget om att sekretess skall gälla gentemot vårdnadshavaren, om det finnssärskild anledning att anta att barnet skulle lida men om uppgiften lämnades tilldenne, har i allmänhet tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Ett parinstanser anser dock att frågan bör övervägas ytterligare. Flertaletremissinstanser är kritiska till förslaget om s. k. förtroendesekretess. Frånnågra håll påpekas att regeln om partsinsyn medför att bamet inte kan garanterasfull sekretess gentemot vårdnadshavaren. Deremissinstanser som har yttrat sig över förslaget om lagreglering om eftergiftav sekretess till skydd för ett barn ställer sig avvisande till det. De instanser som harberört frågan om generalklausulens tillämpningsområde delar uppfattningen attdetta bör vara detsamma i fråga om uppgifter om barn som beträffande uppgifterom vuxna. Skälenför mitt förslag: Enligt14 kap. 4 § sekretesslagen gäller sekretess till skydd för enskild inte i förhållandetill den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom.Undantag från detta kan dock föreskrivas i sekretesslagen. Detta har skett itre fall (7 kap. 3, 7 och 17§§). Undantagen saknar betydelse i dettasammanhang. 1 allmänhet är det alltså den person om vilken information finnshos en myndighet som förfogar över sekretessen. Så är emellertid intefallet när det gäller sekretess som är till förmån för en Prop. 1988/89:67 underårig. Enligt6 kap. 2 § har vårdnadshavaren ansvar för bamets personligaförhållanden och har i enlighet därmed enligt 6 kap. 11 § nämnda balk rätt ochskyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavarenskall i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyntill barnets synpunkter och önskemål. Det är således vårdnadshavaren som i sinegenskap av den unges ställföreträdare i personliga angelägenheter normaltutövar dess befogenheter vad gäller rätten att ta del av och förfoga över sekretesskyddadeuppgifter angående barnet. De förpliktelser som innefattas i vårdnadsskyldighetenfömtsätter att vårdnadshavaren har insyn i bamets angelägenheter. Förförhållandet mellan föräldrar och barn är det naturligtvis mycket viktigt attrelevanta uppgifter om barnet kan lämnas ut till föräldrarna. Denangivna principen är dock inte helt utan undantag. I7 kap. 5 § sekretesslagen finns sålunda en bestämmelse som direkt riktar sigmot föräldrarnas rätt till insyn. Av denna bestämmelse framgår att sekretess ivissa fall kan råda i förhållande till en underårigs förälder eller annan vårdnadshavarerörande uppgift om den underåriges vistelseort i de fall denne haromhändertagits eller vårdas enligt den särskilda lagstiftningen om vård avunga. Någonannan lagregel som uttryckligen reglerar förhållandet mellan barn och vårdnadshavarei fråga om sekretess till skydd för barnet finns inte i sekretesslagen. Iförarbetena till sekretesslagen (prop. 1979/80:2 Del A s. 330) berördes dennafråga i samband med frågan om när den som har en legal ställföreträdare harrätt att lämna samtycke till att uppgifter om honom lämnas ut. ansåg att tre fall kunde urskiljas. I fråga om den som på grund avbristande mognad saknade all förmåga till bedömning av sekretessfrågan gälldeatt ställföreträdarens samtycke till utlämnandet krävdes och var tillräckligt.Beträffande t. ex. ungdomar måste å andra sidan, beroende på ålder ochutveckling, vederbörandes eget samtycke vara tillräckligt. Häremellanlåg de fall då samtycke för utlämnande borde krävas både från den omyndige ochhans ställföreträdare. Eftersomvårdnadsrätten uttunnas då barnet blir äldre kan således föräldrar inte alltidgöra gällande att de har rätt att ta del av alla sekretesskyddade uppgifterrörande ett barn som uppnått en viss mognad och utveckling. Det kan t. ex. gällauppgifter som den unge har lämnat till en läkare eller en socialsekreterare. Någonfast åldersgräns finns inte för detta fall eftersom barn mognar och utvecklasså olika. Då barnet kommit upp i tonåren får det emellertid ansesha nått en sådan mognad att det bör åtnjuta visst skydd för sin integritetgentemot sina föräldrar. Det är givet att det här uppkommer svåragränsdragningsproblem. Detangivna synsättet har t. ex. ansetts innebära att uppgift om att en underårig flicka har sökt eller genomgått en legal abort normalt inte utan 36 hennes samtycke fåravslöjas för vårdnadshavaren. Däremot har sekretess- Prop. 1988/89:67 senhittills inte ansetts gälla gentemot vårdnadshavaren när det har varit fråga ombarnpsykiatriska undersökningar av mindre bam. Fråganom sekretesskydd för uppgifter om bam visavi deras vårdnadshavare har senareaktualiserats på nytt. proposition om ändring i sekretesslagen såvitt gällde bl. a. reglerna för hälso-och sjukvården och (prop. 1981/82:186 s. 36) behandlades frågan,i vilken utsträckning uppgifter som ett barn har lämnat till en myndighet kanlämnas ut till föräldrama mot barnets önskemål. Föredragande statsrådet ansågatt frågan inte lämpade sig för en närmare reglering. gjorde intenågon erinran mot denna bedömning (KU 1982/83:12). Medanledning av ett beslut av justitieombudsmannen fick utredningen (Ju1977:08) om barnens rätt genom tilläggsdirektiv (dir. 1984:34) iuppdrag att överväga om det för vissa områden behövdes särskilda lagregler somger myndigheter stöd att vägra lämna ut uppgifter om mindre barn till dess vårdnadshavare.Utredningens förslag i frågan har lagts fram i delbetänkandet (SOU 1987:7) Bametsrätt 3 Om bam i vårdnadstvister talerätt för barn m. m. Som redovisatsföreslår utredningen vissa regler i ämnet. Föregen del vill jag först framhålla att det här - vilket torde ha framgått rörsig om en komplicerad lagstiftningsfråga. Givetvis är det ett önskemål attsekretesslagen ger ett så klart och tydligt svar som möjligt på spörsmålet om ivilken mån ett barns vårdnadshavare skall kunna disponera över uppgifter somrör barnet. Det kan emellertid förekomma en rad skiftande situationer som börbedömas olika och som det kan vara svårt att med tillräcklig grad av precisionreglera i lagtext. Det kan då vara en fördel att man överlämnar åträttstillämpningen att göra de olika hänsynstaganden som behövs i stället föratt åstadkomma en kanske alltför stelbent lagreglering. Åandra sidan kan jag dela uppfattningen att det är angeläget att i möjligastemån reglera vissa praktiskt betydelsefulla situationer där nuvarande avsaknadav bestämmelser kan anses ha lett till otillfredsställande resultat genom attutlämnandet kan antas skada barnet. Om det går att finna en lämplig lösning påbehovet att åtminstone delvis reglera frågan om barns sekretesskydd gentemotderas vårdnadshavare, är jag därför beredd att förorda en sådan reglering. Ilikhet med utredningen anser jag att utgångspunkten precis som skallvara att vårdnadshavaren skall ha insyn i sekretesskyddat material som gällerbarnet för att kunna fullgöra sina åligganden enligt . Meneftersom ett barn ibland kan ha behov av ett sekretesskydd även i förhållandetill sin vårdnadshavare bör det emellertid finnas undantag från denna princip. Det finns emellertidsituationer, vilket utredningen också pekat på, där vårdnadshavare och barn står i motsatsförhållande till varandra och där det i vissa fall, oavsett barnets ålder, skulle vara till skada för barnet att lämna ut sekretesskyddade uppgifter till föräldrarna. Det kan vara fallet i t. ex. vårdnads- och umgängestvister, vid behandling av sådana störningar 37 hos barnet som har sittursprung i familjeförhållandet och i omhänderta- Prop. 1988/89:67 gandesituationer. Vidmina överväganden huruvida sekretesskydd för en underårig gentemot vårdnadshavarenbör regleras generellt eller endast för vissa områden, såsom inomsocialtjänsten, hälso- och sjukvården och i skolan, där det ju främst kan bliaktuellt, har jag funnit att det kan finnas behov av sekretess till skydd förett barn gentemot vårdnadshavaren också på andra områden. Som ett exempel kanhär nämnas uppgifter i ärenden om rättsligt biträde hos allmän advokatbyrå förvilka det finns en sekretessregel i 9 kap. 9 § sekretesslagen. Jagdelar därför utredningens uppfattning att ett sekretesskydd för ett barngentemot vårdnadshavaren bör omfatta alla uppgifter om barnet som kan sekretessbeläggasenligt sekretesslagen. Någon avgränsning till uppgifter inom vissa områden böralltså inte göras. Ensådan sekretess bör lämpligen i enlighet med utredningens förslag utformas medett rakt skaderekvisit, vilket innebär presumtion för att uppgifter skalllämnas ut till vårdnadshavaren. Sekretess bör alltså endast gälla, om det kanantas att den underårige lider men om uppgiften röjs. För att ytterligarebegränsa de situationer där uppgifter skall kunna hemlighållas bör detdessutom krävas att det men som kan befaras vid utlämnande skall varabetydande, t. ex. genom att den unge kan skadas allvarligt psykiskt, fysiskt ellerpå annat sätt om uppgiften lämnas. Det torde i praktiken betyda att det i detenskilda fallet skall finnas speciella skäl som tyder på att en uppgift om den underårigekan komma att missbrukas av vårdnadshavaren i något avsevärt hänseende. Jagvill särskilt betona att det skall kunna antas att barnet tar allvarlig skadaav att en uppgift lämnas till vårdnadshavaren. Att den unge finner detobehagligt eller tror att vårdnadshavaren kommer att vidta åtgärder som hanmotsätter sig men som inte kan anses medföra betydande men för honom är intetillräckligt. Jag vill i detta sammanhang erinra om den skyldighet som harinförts i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare(se SFS 1988:822) att underrätta vårdnadshavaren i de fall någon som intefyllt är skäligen misstänkt för brott. Enligt bestämmelsen (6 c §)föreligger underrättelseskyldigheten endast om det inte finns särskilda skälmot det. Bestämmelserna behöver således inte komma i konflikt med varandra. Ensekretessregel med den nu angivna innebörden tar sikte på de mest angelägnafallen där behov kan finnas att skydda barnet mot vårdnadshavaren, främstantingen därför att det är fråga om särskilt integritetskänsliga uppgiftereller därför att även andra uppgifter kan missbrukas av vårdnadshavaren på ettsätt som allvarligt skadar barnet. Som jag ser det kan befogade invändningarinte göras mot en sådan regel som knappast kan vålla stora problem itillämpningen. Motsvarande sekretess finns i flera andra fall (t. ex. 7 kap. 25§, 9 kap. 19 och 20 §§ och 11 kap. 4 §). Jag förordar därför att en sådansekretessbestämmelse införs. Dennu förordade regeln innebär inte något avsteg från principerna om vem som företräder en underårig. Även om sekretess enligt den nya regeln inte skulle gälla gentemot en underårigs vårdnadshavare, är det liksom 38 beroende på denunges utvecklingsgrad och mognad, om han eller Prop. 1988/89:67 vårdnadshavareneller eventuellt båda i förening disponerar över sekretessen. Skillnadengentemot det nuvarande rättsläget blir närmast att prövningen av om uppgifter,som omfattas av sekretess till skydd för en underårig, får lämnas till dennes vårdnadshavare,måste göras för alla barn oavsett ålder. Även uppgifter som rör små barn skallalltså med mitt förslag i vissa undantagsfall kunna sekretesskyddas gentemot vårdnadshavaren. Jagföreslår således att sekretesslagen kompletteras med en bestämmelse som ger ettsekretesskydd för underåriga gentemot vårdnadshavaren i vissa speciellasituationer. Bestämmelsen skall ses som ett undantag från huvudregeln att vårdnadshavarenhar rätt att ta del av uppgifter som är sekretesskyddade till förmån för denunge. Den kan lämpligen tas in i 14 kap. 4 § sekretesslagen. Föratt missförstånd inte skall uppstå vill jag tillägga följande. Att en vårdnadshavareinte alltid kan förfoga ensam över den sekretess som gäller till förmån för denunderårige innebär inte att vårdnadshavaren är helt avskuren från att fåinformation om sina barn. Enligt1 kap. 5 § sekretesslagen kan en myndighet lämna ut sekretessbelagda uppgifterom det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgörasin verksamhet. Bestämmelsen skall visserligen tillämpas restriktivt, men denkan bli tillämplig om en myndighet anser det nödvändigt att lämna ut sekretesskyddadeuppgifter om ett barn till en vårdnadshavare för att myndigheten skall kunnafullgöra sina uppgifter. Så kan det t. ex. för att de sociala myndigheternaskall kunna hjälpa en ung person som missbrukar narkotika vara nödvändigt att föräldramainformeras om den unges missbruk. Likaså kan en skola behöva lämna ut uppgiftertill vårdnadshavaren för .att kunna fullgöra den elevvårdande verksamhetenavseende en elev som har missbruksproblem eller missköter sig i skolan även omuppgifterna är sekretessbelagda. Detfinns också vid tillämpning av skaderekvisit ett större eller mindre utrymmeför myndigheter att lämna i och för sig känsliga uppgifter om en vårdnadshavare som inte själv kan efterge sekretess för uppgifterna. Det kannämligen förhålla sig så att den nackdel för den unge som uppgiftslämnandet kananses medföra mer än väl uppvägs av den fördel för honom som får bedömas följaav det. Sammantaget uppstår i så fall inte något men för den unge, och uppgiftemafår lämnas ut. Avslutningsvis bör ocksåberöras frågan om ett liknande sekretesskydd, som det som jag förordat, kan behövas för en enskild person som har en legal ställföreträdare som inte är vårdnadshavare. Vad jag tänker på är god man enligt och det nya rättsinstitutet förvaltare som har föreslagits bli infört (prop. 1987/88:124). I de flesta fall anses godmansinstitutet och det nya förvaltarskapsinstitutet som en rent ekonomisk förvaltning. Det finns då i regel inte något intresse från ställföreträdarens sida att få ta del av integritetskänsliga uppgifter om huvudmannens person, t. ex. uppgifter i en patientjournal. I de fall den legale ställföreträdarens uppdrag också avser att sörja för huvudmannens person kan det i och för sig finnas ett berättigat intresse för honom att även 39 få ta del av sådanauppgifter om huvudmannen om de behövs för att han Prop. skall kunna fullgöra sittuppdrag. Det torde dock i allmänhet inte finnas några motstående intresseni dessa fall. Risken för att huvudmannen skulle komma att skadas om de sekretessbelagdauppgifterna lämnades ut till den gode mannen ellerförvaltaren får dock anses vara så liten att det inte finns tillräcklig anledning attinföra en speciell lagreglering om sekretesskydd även för dessa relationer. Särskildjörtroendesekretess till skydd för unga Fråganom sekretess till skydd för underåriga mot deras vårdnadshavare när det gälleruppgifter som lämnats till myndigheter i förtroendesituationer har tagits uppav utredningen utan att den omnämnts i direktiven. Enligt utredningens meningbör uppgifter om den som har fyllt inte få lämnas ut till vårdnadshavarenutan den unges medgivande, om uppgiften har lämnats i förtroende ellerinhämtats i samband med att den unge vänt sig till myndigheten i förtroende.Utredningen har framhållit att det är av stor betydelse att en ung människa iförtroende kan vända sig till t. ex. med sina problem. Förmin del vill jag erinra om att frågan om lämpligheten av en sekretessregleringsom skiljer mellan förtroendesekretess och andra fall diskuterades vidsekretesslagens tillkomst (prop. 1979/80:2 Del As. 161 f) såvitt avsåg hälso-och sjukvården samt . Någon särskild förtroendesekretess bordeenligt föredragande statsrådets mening inte gälla inom dessa områden. Som skälanfördes bl. a. att bestämmelser om förtroendesekretess är svårtillämpade. Detkan ofta uppkomma tveksamhet huruvida uppgifter har lämnats i enförtroendesituation eller inte. Det är inte heller säkert att de uppgifter somlämnats eller inhämtats i en förtroendesituation är de mest skyddsvärda.Riksdagen anförde inte någon annan uppfattning i denna fråga. Visserligenhar, som utredningen också påpekar, en konstruktion med sekretess förförtroendesituationer inte helt kunnat undvikas i sekretesslagen. Sådansekretess förekommer vid den kommunala familjerådgivningen (7 kap. 4 §) ochhos allmän advokatbyrå (9 kap. 9 §). Det är dock här fråga om klart avgränsadesituationer vid verksamhet särskilt inriktad på rådgivning e. d. Enligt utredningensförslag skulle förtroendesekretess i förhållande till en vårdnadshavare gällahos alla myndigheter dit den unge vänder sig. Jag anser att de skäl somanfördes vid sekretesslagens tillkomst mot en särskild förtroendesekretess görsig gällande med samma styrka i det nu behandlade fallet. Förslagetkan vidare leda längre än vad som är lämpligt och möjligt, om vårdnadshavaren skall kunna fullgöra sina skyldigheter enligt föräldrabal ken. Det är självklart i och för sig av betydelse för barnet att dess uppgifter till t. ex. en kurator eller läkare i vissa fall inte blir tillgängliga för vård nadshavaren. Utgångspunkten måste emellertid vara att familjen ses som en enhet, och det skulle enligt min mening bli svårt att på lämpligaste sätt hjälpa t. ex. ungdomar som vänt sig till de sociala myndigheterna, om möjlighet aldrig skulle finnas att lämna sådana uppgifter till vårdnads- 40 havaren som den ungelämnat i en förtroendesituation. Den föreslagna Prop. 1988/89:67 regelnöverensstämmer inte med tankegången att det i första hand är föräldrarna somhar ansvaret för barns och ungdoms vård och fostran. Enligtmin uppfattning torde de principer som tidigare angetts i fråga om vem somdisponerar över sekretess till skydd för en underårig ofta ge resultatet attett samtycke från den unge krävs för att uppgifter som denne lämnat i en häraktuell situation skall få lämnas till vårdnadshavaren. I allmänhet kan mannämligen räkna med att det inte är barn som till fullo representeras av sin vårdnadshavaresom uppsöker en myndighet. I de fall där det är fråga om ett mindre barn börman vidare kunna utgå från att det regelmässigt rör sig om såintegritetskänslig information eller annars sådana uppgifter att den av mig fömtföreslagna nya regeln om sekretess vid risk för betydande men kommer att kunnatillämpas. Jag menar därför att det inte krävs någon särskild bestämmelse föratt tillgodose det syfte utredningen har haft med sitt förslag. och vissa remissinstanser har påpekat hindrar sekretess i principinte att en part i ett mål eller ärende hos en domstol eller en myndighet tardel av en handling eller något annat material i målet eller ärendet (14 kap. 5§sekretesslagen). Om det uppkommer ett mål eller ärende som rör ett barn och ivilket även dess vårdnadshavare är part, har denne därför i regel rätt att tadel av alla relevanta uppgifter om bamet. Det finns dock vissa möjligheter atthemlighålla uppgifter även i ett partsförhållande. Om det med hänsyn till ettallmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagdauppgifter i materialet inte röjs får de inte lämnas ut. En vissintresseavvägning måste här göras mellan vårdnadshavarens intresse av insyn pågrund av sitt föräldraansvar och barnets intresse av integritet gentemot vårdnadshavaren.Uttrycket "synnerlig vikt" innebär emellertid att denna bestämmelseskall användas endast i mera utpräglade undantagsfall. Rättatt efterge sekretess till skydd för unga Tillfrågan om i vilken utsträckning uppgifter som en underårig har lämnat till enmyndighet kan lämnas ut till föräldrama mot dennes önskemål hör också vem somskall kunna efterge den sekretess som gäller till förmån för en underårig. Somjag tidigare redovisat diskuterades i förarbetena till sekretesslagen tretypfall vad gäller omyndigs rätt att lämna giltigt samtycke. Utredningenhar föreslagit att också frågan om vem som skall kunna efterge sekretessenskall lagregleras. Den föreslår att ett barn som har fyllt själv skallfå förfoga över sekretess till skydd för det. Sekretessen skall följaktligenkunna efterges av bamet. Vårdnadshavaren ges också generell rätt att eftergesekretessen om det är fråga om en uppgift som kan lämnas ut till denne. Enligtmin mening bör frågan om i vilka fall bamet resp. vårdnadshava ren får efterge sekretess inte lagregleras så som utredningen föreslagit. Jag instämmer i den uppfattning som en remissinstans redovisat, nämligen att frågan bör som prövas från fall till fall med hänsyn tagen till den 41 unges mognad ochomdömesförmåga och till karaktären på den uppgift det Prop. 1988/89:67 gäller.Jag kan således inte biträda utredningens förslag i denna del. Rättenför vårdnadshavaren att efterge den sekretess som gäller till förmån för barnetbör emellertid i denna del korrespondera med den rätt han har att ta del avuppgifter om barnet. Är det fråga om en uppgift som inte kan lämnas ut till vårdnadshavarenpå grund av det här föreslagna sekretesskyddet, bör han givetvis inte heller harätt att efterge sekretessen. Beträffande en sådan uppgift bör den myndighetsom har den sekretess-skyddade uppgiften vara medveten om att bamets samtyckeatt lämna en uppgift till vårdnadshavaren kan ha getts efter påtryckningar fråndennes sida (jfr RÅ 1984 Ab 57). Sekretessentill skydd för unga i förhållandet myndigheter emellan Somjag har nämnt (se avsnitt 2) tillåter generalklausulen i 14 kap.3§ sekretesslagen att sekretessbelagda uppgifter lämnas från en myndighet annan efter en avvägning mellan motstående intressen. Den gäller dock inteinom bl. a. hälso- och sjukvården samt . Regeringengav i ett beslut (dnr 830-85) utredningen om barnens rätt iuppdrag att utreda frågan om 14 kap. 3 § sekretesslagen borde göras tillämpligäven på hälso- och sjukvårdens, omsorgsverksamhetens och socialtjänstensområde, i fråga om förhållanden som rör barn . Beslutet varföranlett av att justitieombudsmannen i ett beslut som hanöverlämnat till regeringen ifrågasatte om inte generalklausulen borde utvidgasför att underlätta samarbetet mellan olika myndigheter då det gällde skyddetför barn och ungdom. Utredningenhar avvisat en lösning som skulle medföra att generalklausulen blev tillämpligpå uppgifter om barn, oavsett deras ålder, inom hälso- och sjukvården samtsocialtjänsten. Enligt utredningen bör man i första hand försöka lösamyndighetemas problem med samarbetet genom att berörda föräldrar, och iblandockså den underårige, lämnar sitt samtycke till att uppgifter lämnas till enannan myndighet. Vidare framhålls att det i 71 § socialtjänstlagen (1980:620)finns en skyldighet för bl. a. myndigheter vars verksamhet berör barn ochungdom att göra anmälan till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedomom något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigsskydd. Om en myndighet i annat fall behöver lämna en uppgift om ett barn annan myndighet, kan uppgiften i vissa fall lämnas ut också med stöd av Ikap. 5 § sekretesslagen, nämligen om det är nödvändigt för att den utlämnandemyndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Om det för vissa situationerfinns ett behov av uppgiftsskyldighet, finns också möjligheten att särskihföreskriva om detta i lag eller förordning. Jagdelar uppfattningen att det inte finns någon anledning att göra generalklausulengenerellt tillämplig på uppgifter om bam. Huvudskälet är att barn i princip harsamma behov av sekretesskydd som vuxna har. 9 Rätten att få en begäran om utlämnande av en allmänhandling hänskjuten till myndigheten m. m.