prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — En annan princip, som kan sägasdelvis ha samband med skyldigheten att begränsa en skada, är att denskadelidande partens eget medvållande till skadan kan föranleda nedsättningeller bortfall av skadeståndet. Ienlighet med vad som gäller enligt allmänna principer för ersättning ikontraktsförhållanden har den skadelidande parten rätt till ersättning bara 'Ändrad lydelse i propositionsförslaget. 13 1988/89. för sin faktiskanettoförlust. Detta betyder att om den skadelidande parten Prop. 1988/89:76med anledning av avtalsbrottet har befriats från kostnader som han skulle 67 § ha haft om köpeavtalet hade fullgjorts på ett riktigt sätt, skall dettabeaktas vid beräkningen av skadeståndet genom att ersättningen minskas medmotsvarande belopp. Ettundantag från principen om alt ersättning utgår för enbart faktiska förlusterföljer emellertid av bestämmelsen i 69 §, enligt vilken skadestånd vid hävningi vissa fall utgår med det belopp som motsvarar skillnaden mellan gängse prisoch det avtalade priset, utan att den skadelidande parten behöver visa attprisskillnaden motsvaras av hans faktiska förlust. Enligtförsta stycket omfattar skadestånd på grund av avtalsbrott ersättning förutgifter, prisskillnad, utebliven vinst och annan direkt eller indirektförlust på gmnd av avtalsbrottet. Medutgifter avses sådana direkta kostnader som avtalsbrottet har medfört för denskadelidande parten. Som exempel kan nämnas post-, lelefon-ochtransportkostnader som har uppstått i samband med avtalsbrottet eller kostnadersom har varit nödvändiga för att tillfälligt kompensera säljarens uteblivnaeller felaktiga prestation. Ersättningsgilla utgifter kan uppkomma t. ex.genom att köparen har gjort en extra resa för att avhämta en vara som inte harvarit färdig att avlämnas vid den avtalade tidpunkten eller genom att han harhaft utgifter för att låta installera en vara som sedan har visat sig varabehäftad med ett väsentligt fel. Utgifter för att tillfälligt kompensera enutebliven eller felaktig prestation kan uppkomma t. ex. genom att köparen måstehyra ett substitut eller anlita utomståendes tjänster som hansaknar varan. Genomersättning som utgår för prisskillnad får en part som har hävt köpet kompensationför oförmånliga prisfluktuationer och andra ändringar i prisnivån.Ersättningen för prisskillnad ger i vissa fall även kompensation för uteblivenvinst. Ersättning för prisskillnad fömtsätter alt parten har lidit en förlust iform av prisskillnad. En sådan ersättning blir aktuell t. ex. om köparen häverköpet på grund av säljarens dröjsmål och priset för varan har stigit efterköpslutet så att köparen är tvungen att betala ett högre pris då han efterhävningen köper samma vara på annat håll. På motsvarande sätt kan säljaren fåersättning för prisskillnad, om han har hävt köpet och prisnivån för varan harsjunkit så att en ny försäljning inbringar ett lägre pris än det som haravtalats med den förste köparen. Ersättningför prisskillnad bestäms enligt bestämmelserna i 68 eller 69 §. Ersättningför utebliven vinst kan bli aktuell i den mån förlusten inte har blivit kompenserad i form av prisskillnad. Som exempel kan nämnas det fallet att en köpare som har hävt köpet med säljaren på grund av dennes dröjsmål inte har kunnat göra täckningsköp innan en senare köpare till vilken han har sålt varan vidare har hävt sitt köp. 1 detta fall har den förste köparen inte lidit någon förlust i form av prisskillnad. Däremot har han gått miste om den vinst som han skulle ha gjort vid vidareförsäljningen ifall leveransen från säljaren hade blivit fullgjord i rätt lid. En liknande situation kan uppkomma, om köparen inte har haft rätt att häva köpet 194 men säljarens avtalsbrotthar lett till att varan endast har kunnat säljas Prop. 1988/89:76 vidare tillett lägre pris än om något avtalsbrott från säljarens sida inte 67 § hadeinträffat. Ersättning för utebliven vinst kan också bli aktuell i det falletatt säljaren häver eller köparen avbeställer ett köp som avser en specialtillverkadvara för vilken det inte finns någon alternativ avsättningsmöjlighet. Även omköpet avser en vara för vilken det finns en marknad, kan en säljare som harhävt köpet eller som har drabbats av avbeställning i vissa fall ha rätt tillersättning för utebliven vinst. En sådan ersättning kan ibland komma i fråga,om avsättningsmöjlighetema för varor av det aktuella slaget är begränsade ochsäljaren därför har gått miste om ett köp genom att den andra köparen tillvilken säljaren slutligen har sålt varan även annars hade ingått avtal medsäljaren om köp av en motsvarande vara. I detta fall utgör den uteblivnavinsten en mera indirekt följd av köparens avtalsbrott. Ersättningkan utgå även för annan förlust på grund av motpartens avtalsbrott. Som exempelkan nämnas förlust på gmnd av produktionsbortfall som har inträffat hosköparen till följd av säljarens dröjsmål med leveransen eller till följd av feli varan. Ett annat exempel är att fel i varan medför ökade driftkostnader förköparen. Åtgärder som måste vidtas på grund av avtalsbrottet, t. ex. för attminska förlusten, kan förorsaka några köpare direkta utgifter, medanmotsvarande åtgärder för andra köpare kan innebära ökade interna kostnader.Även andra kostnader är ersättningsgilla enligt de principer som i övrigtgäller vid skadeberäkningen. Omen parts avtalsbrott utlöser ett avtalsbrott i förhållandet mellan den andraparten och tredje man, t. ex. om säljarens uteblivna leverans leder till attköparen inte kan fullgöra sin prestationsskyldighet gentemot köpare i nästaled, kan tredje mannnens skadeståndskrav mot sin avtalspart utgöra enersättningsgill förlust i förhållandet mellan de förstnämnda parterna. Omköparen blir skadeståndsskyldig mot sin avtalspart i nästa led, kan han ha rättatt föra ansvaret vidare genom att rikta motsvarande krav mot säljaren, såvidainte annat följer t. ex. av hans skyldighet att begränsa förlusten. Om säljarentill följd av köparens betalningsdröjsmål har blivit oförmögen att fullgöra sinbetalningsförpliktelse gentemot tredje man, är det möjligt att hansräntebetalnings- och skadeståndsskyldighet mot denne i vissa situationer kananses utgöra en ersättningsgill förlust i förhållandet mellan säljaren ochköparen. I många fall torde en sådan skada dock ligga utanför adekvansgränsen,bl. a. med hänsyn till att säljaren bör anses själv svara för att hanslikviditet inte mbbas t. ex. av mindre betydande betalningsdröjsmål frånköparens sida. Omsäljaren häver vid ett lillverkningsköp lönar det sig inte alltid för honom att slutföra tillverkningen för att sälja den färdiga varan till någon annan. Särskilt gäller detta om varan har tillverkats för att passa köparens speciella behov och om tillverkningen inte befinner sig i slutskedet. Sälja ren har då i stället rätt till ersättning för utebliven vinst och för nedlagda kostnader, i den mån dessa inte kan komma till nytta på annat sätt i säljarens verksamhet. Ersättning vid tillverkningsköp torde ofta kunna beräknas så att från det avtalade priset dras inbesparade kostnader och värdet av produktionsinsatser och material som kan nyttiggöras på annat 195 Råvaror och materialsom visserligen har anskaffats för tillverkningen Prop. 1988/89:76 av denköpta varan men som kan komma lill användning i säljarens 67 § ordinarieproduktion ersätts således inte. Omen köpare avbeställer en vara, har säljaren enligt huvudregeln i 52 § rätt atthålla fast vid köpet och kräva fullgörelse. I sådana fall kan köparen drabbasav det strikta ersättningsansvar som stadgas i 75 § för säljarens kostnader förvård av varan. Om varan inte har betalats, har säljaren vid avbeställning ocksårätt att enligt 62 § häva köpet. Han kan i så fall göra enkompensationsförsäljning och under de fömtsättningar som framgår av 68 § krävaersättning för eventuell prisskillnad. Säljarenhar vidare rätt till ersättning för kostnader som har samband med köparensavtalsbrott, t. ex. kostnader med anledning av kompensationsförsäljning. I52 § andra stycket finns en specialregel för det fallet att köparen avbeställeren vara som skall tillverkas eller skaffas särskilt för honom. I det fallet ärsäljaren under vissa fömtsättningar skyldig att avbryta tillverkningen avvaran och övriga förberedelser för att fullgöra avtalet. Säljaren har såledesinte i den situationen rätt att hålla fast vid köpet och kan därför inte göranågon kompensationsförsäljning. Skadeståndet får i dessa fall beräknas så, attdet omfattar de kostnader som förberedelserna för fullgörandet av avtalet harförorsakat jämte säljarens uteblivna vinst. 1fråga om en vara som tillverkas särskilt för köparen är det inte alltidändamålsenligt att avbryta tillverkningen med tanke på önskemålet att begränsaomfattningen av skadan. Som framhållits i specialmotiveringen till 52 § andrastycket kan skyldigheten att begränsa skadan innebära att säljaren efterköparens avbeställning bör fortsätta tillverkningen om det kan finnas andraköpare av varan och det är uppenbart att skadan skulle kunna begränsas genom enkompensationsförsäljning. Om man i sådana fall vid beräkningen av skadeståndetkan stödja sig på principen i 68 § eller om ersättningen måste beräknas påannat sätt är något som får avgöras med hänsyn till omständigheterna i detsärskilda fallet. Avgörandet får bero bl.a. av om kompensationsförsäljningenfömtsätter avvikelser från vad den ursprungliga försäljningen avsåg och ivilken utsträckning detta i så fall har påverkat tillverkningskostnaderna ochdet slutliga priset. Avförsta meningen i förevarande stycke framgår att de förluster som kan uppståtill följd av ett avtalsbrott delas in i två kategorier, direkta föriuster ochindirekta förluster. Vad som är indirekta förluster anges i andra stycket.Härav kan man motsatsvis få fram vad som är direkta förluster. Indelningeni direkta och indirekta förluster får betydelse på två olika sätt. Det ena äratt det framgår av 27, 40, 41 och 57§§ att det s.k. kontrollansvaret vidsäljarens dröjsmål, fel i varan och köparens bristande medverkan till köpetinte omfattar indirekta förluster. För att en part skall kunna få ersättningför indirekta förluster vid dessa typer av avtalsbrott krävs att avtalsbrotteteller föriusten beror på försummelse på säljarens sida eller - vid fel i varan- att varan vid köpet avvek från vad säljaren särskilt har utfast. Indelningenkan emellertid få betydelse också på det sättet att parter i 196 köpeavtalofta tar in avtalsvillkor i avtalet vari olika regler ges för direkta Prop.1988/89: 76 och indirekta förluster utan att förlusttyperna definieras. Isådana fall får 67 § lagens indelning användas för att klargöra den närmareinnebörden av avtalsvillkoren, om inte avtalet självt, handelsbruk eller andraomständigheter ger anledning lill annat. Vidköparens dröjsmål med betalningen saknar indelningen i direkta och indirektaförluster betydelse. Köparen har nämligen samma ansvar för såväl direkta somindirekta förluster med anledning av dröjsmålet (se 57 § forsla stycket). Vidett sådant avtalsbrott begränsas köparens skadeståndsskyldighel bara av vissakvalificerade hinder för betalning. Dessa hinder är närmast av forcemajeure-karaktär. Ävenom det alltså är så att köparens skadeståndsansvar vid betalnings-dröjsmål iprincip är strikt, får skadeståndsansvaret inte samma betydelse vid sådanadröjsmål som vid andra slag av avtalsbrott. Eftersom möjligheterna försäljaren att häva köpet med anledning av den försenade eller uteblivnabetalningen är begränsade (jfr väsentlighetskravet i 54 § första stycket; seockså fjärde stycket i samma paragraf), är det framför allt dröjsmålsränta somkommer i fråga för att läcka säljarens föriust på grund av dröjsmålet (jfr 71§). Omdäremot säljaren häver vid köparens dröjsmål med betalningen, har köparensskadeståndsskyldighel en mera reell betydelse. I fråga om varor som har enallmän efterfrågan är en försäljning till en annan köpare den åtgärd som iregel i första hand bör komma i fråga med hänsyn till säljarens skyldighet attbegränsa sin skada. Vid en sådan försäljning kan det ofta inträffa att säljarenfår mindre betalt för varan än enligt avtalet med den förste köparen. I sådanafall har säljaren rätt till ersättning för prisskillnaden. Denna beräknasenligt reglerna i 68 §. Ivissa fall kan emellertid en kompensationsförsäljning vara en olämplig åtgärdmed hänsyn till säljarens skyldighet att begränsa sin förlust. kan enkompensationsförsäljning över huvud taget inte ske. Även i sådana fall harsäljaren rätt till ersättning för prisskillnad, om varan har ett gängse pris(beträffande beräkningen av prisskillnaden, se 69 §). I annat fall har säljareni stället rätt till ersättning för utebliven vinst. I34 § tredje stycket finns en regel som ger köparen rätt till ersättning för försvarliga kostnader för att avhjälpa ett fel, om inte säljaren fullgör den skyldighet att avhjälpa felet som enligt första stycket i nämnda paragraf åvilar honom. Rätten att få sådan ersättning är direkt knuten till säljarens skyldighet att avhjälpa felet. Är säljaren inte skyldig att avhjälpa felet, föreligger inte heller rätt för köparen alt få ersättning med stöd av 34 § tredje stycket. I så fall kan köparen i stället använda sig av bestämmelserna i förevarande stycke för att få ersättning för sina kostnader för att avhjälpa felet. Det kan exempelvis vara fråga om fall där det på grund av säljarens förhållanden skulle förorsaka honom oskälig kostnad eller olägenhet att avhjälpa felet men där det är fullt möjligt och motiverat att köparen avhjälper felet. Köparen har då rätt till ersättning enligt 40 §, och det är fråga om en direkt förlust. Även i det fall som avses i 36 § andra stycket och i fall när köparen har rätt att vägra godta avhjälpande från säljarens sida skall kostnaden ersättas på motsvarande sätt som en direkt förlust. Såväl när säljaren enligt34 § första stycket är skyldig att avhjälpa ett fel Prop. 1988/89:76 som närhan enligt 36 § har rätt att avhjälpa det, skall avhjälpandet ske på 67 §säljarens bekostnad. Det innebär att säljaren skall betala både de direktakostnaderna för avhjälpandet (t. ex. reparationskostnader) och andra kostnader(t. ex. transportkostnader) som avhjälpandet föranleder. I dessa fall utgårersättning till köparen för sådana kostnader med stöd av 34 resp. 36 §, ochnågon tillämpning av reglerna om skadeståndets omfattning i 67-70 §§ blir inteaktuell. Detsammaavses gälla vid omleverans. Inte heller vid omleverans blir det därför aktuelltatt tillämpa reglerna i 67 70§§ på de kostnader som föranleds av omleveransen. Vadsom nu har angetts beträffande kostnaderna för avhjälpande och omleverans gälleräven för det fallet att säljaren inte fullgör sin skyldighet att avhjälpa ettfel utan att köparen gör det i hans ställe enligt 34 § tredje stycket. Detanförda hindrar dock inte att köparen med stöd av reglerna i 67 70 §§ kräverskadestånd av säljaren för andra förluster än sådana som utgör kostnader föravhjälpandet eller omleveransen. Ensärskild fråga är i vilken utsträckning de köprällsliga reglerna skalltillämpas på s. k. produktskador. Den frågan har behandlats utförligt i denallmänna motiveringen (se avsnitt 2.5.3). 1 andra meningen av förevarandestycke anges att skadestånd på grund av avtalsbrott inte omfattar ersättningför förlust som köparen tillfogas genom skada på annat än den sålda varan. Delinnebär att förluster som hänför sig till skador på person eller annan egendomän den sålda varan inte skall ersättas enligt de köprällsliga reglerna utanenligt de regler som gäller för produklskador. Enligt gällande rätt innebär detatt det i första hand är skadeståndslagens s. k. culparegel (se 2 kap. 1 §skadeståndslagen) som blir tillämplig. Som har berörts i den allmännamotiveringen kan rättsläget emellertid delvis komma att ändras på denna punkt,om det genom ny lagstiftning införs strikt ansvar för i vart fall vissaproduktskador. Utformningenav lagtexten i andra meningen medför en viss justering av rättsläget jämförtmed gällande rätt. Fram till nu torde säljarens skyldighet att ersättai vart fall vissa s.k. ingrediensskador ha bedömts enligt de köprättsligareglerna (se avsnitt 2.5.3 i den allmänna motiveringen). Bestämmelsen i andrameningen innebär emellertid att skyldigheten alt ersätta sådana skador iprincip inte längre skall bedömas med ledning av köprättsliga regler. Det får istället bli de regler som gäller för produktskador i allmänhet som tillämpasom inte annat har avtalats. Omen skadad produkt har satts samman av skilda beståndsdelar, varav en är denköpta varan som är behäftad med fel, torde frågan om köplagens regler skalltillämpas på skadan på produkten få avgöras efter en bedömning av om det finnsidentitet mellan den beståndsdel som utgör den köpta varan och slutprodukteneller om sådan identitet inte föreligger. Om den köpta varan utgör den heltdominerande delen av slutprodukten, kan sådan identitet ofta anses föreligga.Köplagens regler bör då tillämpas vid bedömningen av skyldigheten att ersättaskadan. 1988/89: 76 Andrastycket innehåller en uttömmande uppräkning av vad som skall 67 § ansesutgöra indirekta förluster. Det som inte nämns där är därför att anse somdirekta föriuster. Vidbedömningen av huruvida en skada skall anses utgöra direkt eller indirektförlust gör det ingen skillnad om den skadelidande parten har haft direktautgifter till utomstående eller om skadan har uppkommit inom förelaget som enintern extrakostnad. Har köparen t. ex. utan nytta ordnat med transportmedelför att hämta en vara som på grund av säljarens dröjsmål inte kan avlämnas vidden avtalade tidpunkten, är köparens rätt till ersättning för de extrakostnaderna i form av direkt förlust inte beroende av om han har använt egnatransportmedel eller om han har anlitat en utomstående transportör. Enligt denna punkt anses som indirekt en förlusttill följd av minskning eller bortfall av produktion eller omsättning. Det ärfråga om en föriusl som följer av att köparen på grund av säljarenskontraktsbrott har gått miste om möjligheter att i sin tur ingå avtal elleruppfylla löpande leveransåtaganden. En indirekt förlust kan också uppkomma, om omsättningenminskar på grund av brister i produktions- eller lagerkapacitet som beror påsäljarens avtalsbrott. Om köparen går miste om kontrakt avseendevidareförsäljning därför att han inte kan hålla sina normala leveranstider,ersätts den skada som härigenom uppstår som en indirekt förlust. Punkt1 tar primärt sikte på en kvantitativ nedgång i produktion eller omsättning,men det synes naturligt att regeln även kommer till användning vid motsvarandenedgång i kvalitativt hänseende. Har exempelvis en försåld maskin fel som ledertill försämrad kvalitet på den vara som produceras med hjälp av maskinen, bördetta, om ett oförändrat antal produkter kan avsällas endast med en lägreprissättning, innebära att skadan som följer av den minskade intäkten behandlassom en indirekt förlust. Enannan typ av indirekt förlust är den som uppkommer när priserna vid säljarensdröjsmål sjunker efter den avtalade leveranstiden och köparen erhåller ettlägre pris vid vidareförsäljning än han skulle ha fått om säljaren hadelevererat . Köparenkan i många fall begränsa en förlust av den typ som avses under punkt 1. Hankan t. ex. hyra en vara som ersättning för den felaktiga eller ännu ejlevererade, anlita utomståendes tjänster eller genom interna åtgärderkompensera effekten av säljarens avtalsbrott. Kostnader av detta slag äremellertid att betrakta som direkta förluster. Enligt denna punkt skall som indirekt förlust anses även annan förlust tillföljd av att varan inte kan utnyttjas på avsett sätt än sådan som avses i punkt1. Bestämmelsen fångar upp faktiska förluster som inte är direkt knutna tillproduktion eller omsättning. Det kan exempelvis vara fråga om att en inköptdatoranläggning inte kan tas i bruk på det sätt som var avsett och att dettadrabbar företagets administrativa funktioner utan att det inverkar påproduktion eller omsättning. Ett annat exempel är att en för sen leverans aven maskin utan att menligt inverka på produktion elleromsättning medför att avsedda rationaliseringsvinster Prop. 1988/89:76 inte uppnås. Nären köpare för att bedriva sin verksamhet på det sätt som han har avsett ellerför att begränsa sin föriusl hyr en ersättningsvara, anlitar någon utomståendestjänster eller vidtar interna åtgärder, utgör emellertid kostnaden härför endirekt förlust. Denna punkt gäller fall där ett kontraktsbrott får följdverkningar förmotpartens avtal med tredje man. Enligt ordalydelsen anses som indirekt förlustutebliven vinst lill följd av att ett avtal med tredje man har fallit borteller inte har blivit riktigt uppfyllt. Ett typiskt exempel är att köparen harträffat avtal med en tredje man om vidareförsäljning av en vara och attsäljarens kontraktsbrott orsakar att avtalet om vidareförsäljning hävs. Ersättningför indirekt förlust utgår även med avseende på den vinst som köparen går misteom på den gmnden alt ett planerat avtal med en tredje man inte har kommit tillstånd därför att säljarens avtalsbrott har inverkat på köparens möjlighetertill fullgörelse. Delär endast den uteblivna vinsten som utgör indirekt förlust. Övriga förluster iförhållandet till en tredje man räknas som direkt förlust i den mån de inteomfattas av någon av de övriga punkterna i andra stycket. Delta betyder bl.a.att den ersättning för direkt förlust vid fel eller dröjsmål som köparen kanbli skyldig att utge lill tredje mannen räknas som direkt förlust också i frågaom säljarens ansvar. Enligt denna punkt skall också andra förluster än de som avses i punkterna 13 anses som indirekta, om de är svårfömtsebara och de till sin art kanjämställas med de som anges i de nämnda punktema. Eftersom det inte är möjligtatt uttömmande räkna upp alla tänkbara indirekta förlustposter, är. dennakompletterande bestämmelse nödvändig för att medge en nyanserad avgränsning ochförhindra att inte alla de förlustposter som inte uttryckligen har behandlatsi de föregående punkterna skall utgöra direkta skador. Det får överlämnas tillrättstillämpningen att närmare precisera vilken typ av förluster som börjämställas med de i andra stycket angivna och som därigenom skall varaersättningsgilla enligt reglerna om indirekta förluster. Tredjestycket innehåller en bestämmelse som begränsar området för de indirektaförluster som definieras i andra stycket. Denskadelidande parten har enligt 70 § en generell skyldighet att genom skäligaåtgärder begränsa sin skada. Om han därvid handlar så att en förlust av den typsom omfattas av andra stycket uppkommer för honom som hans direktaförlust minskar, skall enligt bestämmelsen den ifrågavarande förlusten ersättassom en direkt förlust trots att den i och för sig är hänföriig till en sådanindirekt förlust som avses i andra stycket. Denskadelidande skall således inte komma i ett sämre läge när han för att begränsaen direkt förlust väljer ett handlingsalternativ som medför en förlust somenligt andra stycket skall anses vara indirekt. Omen köpare i stället för att häva ett köp och företa täckningsköp eller hyra en ersättningsvara minskar sin produktion, skall således förlusten till 200 följdav produktionsbortfallet ersättas som direkt förlust trots att en sådan Prop. 1988/89:76 förlust enligt andra stycket i och för sig utgör en indirekt förlust. Avbestämmelsens ordalag följer att de kostnader som avses skall ha lett till enbegränsning av den direkta förlusten. Den skadelidande parten kan alltså intefå ersatt kostnader såsom en direkt förlust om inte det altemati-vet är det förmotparten förmånligaste. Detta innebär att ersättning enligt bestämmelsen förförluster, som enligt andra stycket i och för sig anses som indirekta, aldrigkan överstiga minskningen av den direkta förlusten. Denindelning i direkta och indirekta förluster som görs i förevarande paragraf kanbehöva kommenteras ytterligare såvitt gäller vissa särskilda situationer. Detgörs i det följande.