prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Smiffskyddsläkaren bör då samgrupperas i eninom krigslänsstyrelsen tillsammans med militära myndigheter gemensamtorganiserad sektion som innehåller ansvariga representanter för bl. a.regionalt hälsoskydd, miljöskydd, veterinärverksamhet. Enfungerande krigsorganisation förutsätter förberedelser i fred. Det är allmänt omvittnat att förhållandena i krig skall avvika så litet som möjligt frän förhållandena i fred. Därför bör redan i fred medverka i smiftskyddsverksamheten särskilt i vad avser det objektinriktade smitt skyddet. Vadgäller ansvarsfördelningen mellan landsfinget och primärvården Prop. 1988/89:5anser att det i ett beredskaps- eller krigsläge inte torde varaBilaga 3 möjligt atf frän regional ledningsinsatans i detalj dirigera lokalaepidemier eller enskilda fall. I detta läge är det en uppenbar risk för ökadfrekvens av lokala epidemier. Detta talar för att det frän beredskapssynpunktär bättre med en decentralisering av det personinriktade smittskyddet fillprimärvärden. Vidofred torde ännu större problem uppstå med de dä ansträngda sjukvårdsförhållandenaoch besvärliga kommunikationsproblem. En regel är nämligen atf samma uppgift enverksamhet har i fred också skall fullgöras i beredskap och krig. Medtanke på vilka sjukdomar som regleras av International Health Regulations(IHR) instämmer i att en förenkling av förfarandet böreftersträvas. Karantänsreglernabehöver ses över i samband med beredningen av proposition om smittskyddslagén.Det är därvid angeläget aft reglerna ses i sitt internafionella sammanhang. Utredarenlämnar inga förslag till vad dessa föreskrifter skall innehålla men föreslåratt karantänväsendet bör förenklas och anpassas till bl. a. den föreslagnasmittskyddslagen och hälsoskyddslagen (1982:1080). Utredaren anser bl. a. atf iden omfattning en hälsodeklaration från fartygs- och luftfartygsbefälhavarebedöms behövlig också den istället bör kunna lämnas per radio i denförhandsanmälan som skall göras fill . Enligt 8 § tullordningen (TES1973:159) skall befälhavare på inkommande fartyg på förhand meddela närfartyget beräknas komma till tullkla-reringsområde och lämna uppgift omfartyget och dess last (förhandsanmälan). Detta gäller ej om fartyget går iregelbunden trafik enligt tidtabell som delgivits fullansfalten i förväg. Förhandsanmälan,som fär vara munfiig, skall göras hos någon av sambandscentralersamt göras timmar innan fartyget beräknas komma till tullplatsen. Förhandsanmälanskall innehålla uppgift om fartygets namn, slag, natio nalitet och storiek, ort eller orter som senast besökts, last och antal passagerare, tullklareringsomräde dit fartyget skall föras och den beräkna- 301 de tidenför ankomsten. Lasten behöver endast anmälas summariskt. 1988/89:5Medföres oemballerade smittfariiga varor eller hälso- och miljöfarliga va- Bilaga 3 ror skall detta alltid uppges särskilt. Motsvarande system finns för lufttrafiken. Förhandsanmälanskall göras för alla luftfartyg, linjefart undantagen, som ankommer fill andraflygplatser än de som ständigt är bemannade med tullpersonal. Den skall görassenast tvä timmar före beräknad ankomst till flygplatsen. För tullverkefs del kan hälsodeklaration mycket väl lämnassamtidigt som förhandsanmälan görs. bör sedan enligt utredarenkunna åläggas skyldighet att till smittskyddslåkaren vidarebefordra anmälan ommisstänkt karanfänsjukdom ombord,' vilket inte innebär någon större skillnadmot nuläget. Råttbekämpning som sker med stöd av bestämmelser ikarantänsförordningen anser utredaren bör kunna ske med stöd avhälsoskyddslagen. Det bör även fortsättningsvis ankomma pä tullmyndigheten attunderrätta miljö- och hälsoskyddsnämnden enligt vad som ovan sagts. Enligt generaltullstyrelsens mening bör fortsättningsvisocksä gälla att skall samråda med när föreskriftersom berör tullverkefs verksamhetsområde skall utfärdas. Utredarens förslag att karantänsväsendet förenklas ochanpassas fill den nya smittskyddslagen, tillstyrks av styrelsen. Förenklingenav karantänsväsendet får dock infe drivas sä långt atf går ifrån detav WHO antagna International Health Regulations (IHR) som åtagit sigatf följa och det samarbetsavtal som tecknats med de övriga nordiska länderna.De uppgifter miljö- och hälsoskyddsnämnden har enligt karantänsförordningenbygger i gmnden på samhällets intresse att skydda sig mot smittsamma, ufifrånkommande sjukdomar. En internationell samstämmighet i lagsfiftning ochtillämpning bör eftersträvas. Det är beklagligt att utredningen ej lägger förslag omändringar av karantänsregler m m. Det förutsätts atf dessa ses över i sambandmed proposi-tionsarbetef. De internationella reglerna torde dock försvärasnabba förändringar. Det är beklagligt att utredningen ej lägger förslag omändringar av karan tänsregler m. m. Det förutsätts att dessa ses över i samband med proposi- tionsarbefet. De internationella reglerna torde dock försvåra snabba för ändringar. Skolhälsovårdenhar genom sin närhet i elevernas vardagliga arbetsmiljö stora möjligheter aftbedriva ett akfivt förebyggande och uppspårande smittskyddsarbete och attdärvid underlätta anpassningen i skolmiljön för elever med allmänfarligasjukdomar. På individnivå kan denna verksamhet förbättras genom attskolhälsovården får kännedom om inträffade fall. Det blir dä möjligt aft snabbtreagera vid t.ex. tendens till panikreaktion då skolan eller föräldrar trotssekretess får kännedom om allmänfarlig sjukdom hos elev. Sädana tendenser tillpanikreaktion som t. ex. uppstått kring elever med HTLV-3-smitta harframgångsrikt kunnat mötas rned hjälp av snabbt insatt riktad information.Anmälningsplikt till skolhälsovården (och även barnhälsovården) bör därförenligt SÖ:s mening införas för allmänfarliga sjukdomar hos skolbarn. Skolhälsovårdenbör även underrättas när skolbarn ingår i miljöundersökning av allmänfarligasjukdomar, framför allt de med lång inkubations-tid, t.ex. tuberkulos, hepatitB, typhoid, amöbadysenteri, parafyphoid. Meddelandet bör omfatta vem som haftsjukdomen och fidpunkten för exposition och ges även om undersökningen varitnormal. Härigenom får skolhälsovården ökade möjligheter att vara observant ochreagera snabbt om en elev senare fär symtom, som kan vara diffusa ochsvårtolkade. Fömtom smittskyddsläkaren bör även skolläkaren ges möjlighet atfremittera till undersökning på misstanken allmänfarlig sjukdom, dvs utan kostnadför patienten. Somliga föräldrar, såväl svenska som invandrare, finner det idagfrån praktisk och ekonomisk synpunkt oacceptabelt att hänvisas till ytteriigareen läkare enbart för att få en remiss till undersökning, t. ex. lungröntgen,hepatitprover och salmonellaprover. Det visar sig ibland omöjligt att motiveradem härtill, trots att de inte motsätter sig själva undersökningen. Skolhälsovårdenssmittskyddsstatistik över vissa årskursers vaccinationsstatus är ett vikfigtled i smittskyddsarbetet. Denna statistik har förts av SÖ, isamarbete med SBL:s epidemiolögiska avdelning. Medel bör tillsfällas SÖ fördetta arbete. Det är enligt SÖ önskvärt aft ett centralt vaccinationsregisterupprättas, t.ex. i , så aft uppgifter om varje patientsvaccinationsstatus finns tillgängligt för de olika sjukvårdsinrättningarna.Erfarenhetsmässigt glömmer man i stor omfattning vilka vaccinafioner man fått,och skriftliga besked tappas ofta bort. På detta sätt skulle man kunna undvikaatt "övervaccinera", sä som ofta sker med t. ex.stelkrampsvaccinering i akutvärden. Vårdutbildningarnaspraktikperioder kan innebära smittrisk för eleverna vid vård av patienter medallmänfarlig sjukdom. Det bör klarläggas vem som i detta läge har ansvaret förinformation till eleverria, sjukhuset eller skolan. Det är också angeläget attfrågan om ersättning till smittad elev utreds. Problem kring denna fråga harförelegat vid hepatifsmiffa hos elever. Sjukdomarsom inträffar vid bad är som regel varken allmänfarliga eller "aga ianmälningspliktiga. drabbas dock ett större antal badande av infektionersom kräver snabba ätgärder och kvalificerad specialisthjälp. Åtgärderna motdem är i huvudsak objektrelaferade och måste vidtagas med annan lagstiftning ånsmittskyddslagén. Symptomen på dessa infektioner är dock ofta ospecifika ochallmänpraktiserande läkare har svårigheter att ställa rätt diagnos ochlokalisera smittkällan. Desmitfproblem som uppkommer vid bad är oftast en följd av brister i teknisktavseende. Enligt lagsfiftningen är naturvärdsverket och länsstyrelsentillsynsmyndighet vad gäller badvattenfrågor. I samband med attlänsläkarorganisationen avskaffades överfördes länshälsovärdskonsulen-ternatill länsstyrelserna 1981. Därefter har i flera län dessa tjänster förändratsoch helt annan kompetens safts in. har miljö- och hälsoskyddsnämndernakunnat få råd och hjälp pä regional nivå. Kompetensbristen belastarnaturvårdsverket som tvingas ge service i detaljfrågor till kommunerna istället för att arbeta med vikfiga centrala tillsynsfrågor som allmänna råd,information och utbildning. Närdet gäller den lagtekniska utformningen vill hovrätten anföra följande. Hovrättenär principiellt tveksam till att i lagtexten införa sådana allmännaprogramförklaringar som anges i 1 §. Denna paragraf saknar varje betydelsefrån juridisk synpunkt och kan lämpligen utmönstras ur förslaget. Hovrättenvill i detta sammanhang också peka pä aft ordningsföljden i 2 § bör kastas omsä att kriterierna nämns först. Vidare bör det i 19 § konkret anges att, istället för "den som", det är den smittade som straffas. Hovrättenfinner också att 22 § 4. är alltför lösligt formulerad. Varken lagtexten ellermotiven ger svar på om "till skydd för enskilda" avser att skydda densmittade eller övriga medborgare. Överhuvudtaget är lagtextens utformningsådan att den bör bli föremål för en språklig uppstramning och bearbetning,varvid man bör byta ut exempelvis sådana utttryck som "objektinriktadeåtgärder" och "explosiv", som mera hör hemma i politiker- ochjournalistjargong än i en seriös lagtext. Länsrättensaknar i betänkandet en redogörelse för regeringsformens bestämmelser om fri-och rättigheter, i den utsträckning de berörs av behövliga inskränkningar frånsmittskyddssynpunkt, och en analys av de avvägningar som måste göras mellanfri- och rättigheter, på den ena, och smitt-skyddsaspekfer pä den andra sidan. Påsamma sätt saknas i betänkandet en redovisning av regeringsformens föreskrifter om fördelningen av lagsfiftningskompetensen mellan riksda gen, regeringen och regeringen underställda myndigheter och betydelsen därav för smittskyddsömrådet. Förslagen i betänkandetsynes på ett antal punkter oförenliga med före- Prop. 1988/89:5 skrifternai regeringsformen. I andra hänseenden kan förslagen starkt Bilaga 3ifrågasättas. Deverkningsfulla medel och åtgärder som behövs för ett effektivt smitt- , . skydd kommer i hög grad i konflikt med de regler och principer somgäller i fråga om integritet och sekretess. Länsrätten saknar i betänkandet enanalys och en avvägning även av dessa intressekonflikter. Ensädan analys hade ocksä bort omfatta frågan om lämpligheten av att dela upplagstoffef i två lagar en som innehåller de direkta smiftskyddsreg-lerna och enannan med bestämmelserna om tvånget (jfr lösningarna i de -socialavärdlagarna). Behovet av särbestämmelser eller särlagsfiftning för viss eller vissasjukdomar, t.ex. HTLV-III-infektion hade ocksä bort övervägas. Länsrättensaknar i betänkandet en samordning mellan smittskydds-lagen och övrigsmittskyddslagstiftning. Länsrätten saknar också en samordning medvärdlagarna. Samordningen brister vidare mellan allmänfariiga och övrigasmittsjukdomar liksom med karanfänslagsfiffningen och hälso- ochsjukvårdslagen. Denföreslagna smittskyddslagén saknar en godtagbar disposition. Den brister därföri överskådlighet. Härtill kommer atf den har en rad häpnadsväckande luckor.Den har vidare en terminologi som avviker från närliggande områden och frånvad som är vedertaget. Språket är rättsligt oprecist. Länsrättensaknar i lagförslaget en heltäckande redovisning av erforder-,, liga åtgärderfrän smittskyddssynpunkt och av uppgiftsfördelningen mellan olika inblandadeorgan. Tvångsåtgärderna är i betydande omfattning ofullständigt reglerade. Manhade i betänkandet mera bort utgå från faktiska behov och vad som är möjligtenligt regeringsformen än från nuvarande ordning. Behandlingenav HTLV-III är närmast upprörande. Kommittén lägger fram ett förslag till en nysmittskyddslag i en fid dä man vet eller borde veta atf infektion av HTLV-IIIär en stor farsot utan bot med starkt stigande spridning utan aft ta ställningens till om sådan infektion bör hänföras till allmänfarlig smittsjukdom, änmindre fråga sig vilka krav som HTLV-III ställer pä smittskyddslagsfiftningen. Länsrättendelar inte ett antal värderingar eller uppfattningar som kornmer till uttrycki betänkandet och i förslaget fill smittskyddslag. Vissa av de uppfattningarsom redovisas i betänkandet bygger enligt länsrättens uppfattning på rena"flumresonemang". Ävenen ny smittskyddslag bör enligt länsrättens uppfattning utgå från atf envar somvet eller har anledning anta atf han eller hon är smittad av (allmänfarlig)smittsjukdom skall vara skyldig aft söka läkare och underkasta sig erforderligundersökning och behandling. Talet om atf allsmitfskyddsvård och smittskyddsbehandling skall vara frivillig därför aft vård enligt hälso- och sjukvårdslagen är frivillig är häpnadsväckande. Det innebär inte annat än en ren kapitulation för smitt skyddet som den enskilde kan isoleras (enligt lagförslaget även den som bara är misstänkt smittad). 20 1988/89. Länsrätten finner det vararesursslöseri och uttryck för grav byråkrati Prop. 1988/89:5 attsmittskyddsläkaren i stället för vårdläkarna primärt skall meddela för- Bilaga 3 hållningsregler för behandling av vårdläkarnas patienter. Påanförda skäl finner länsrätten att betänkandet inte är ägnat att läggas tillgrund för lagsfiftning. Bristerna är så stora atf det krävs en genomgripandeomarbetning som infe kan ske inom ramen för arbetet på en lagrådsremiss.Länsrätten tar sig friheten framhålla att det lämpligen borde ske under ledningav en juridiskt skolad person med erfarenhet av lagstiftningsarbete. Länsrättentillåter sig framhålla att samhället infe är betjänt av något lapptäcke ellernågon ad hoc-lagstiftning vare sig på smittskydds- eller missbruksområdef. Debehov som föreligger atf kraftfullt motverka spridning av HTLV-III får inteföranleda att man tappar koncepterna och glömmer bort aft HTLV-III är ett, lätvara, mycket allvarligt specialproblem både på smitfskyddssidan och inommissbruksområdet. Grundregleringen både i fråga om smittskydd ochmissbruksvärd måste ha en helt annan och mycket bredare träffyta. De krafttagsom krävs för aft hindra spridning av HTLV-III krävs av allt aft döma långtifrån över hela smittskydds- eller missbrukslinjen. Genombetänkandet och av vad som kommer fram vid remissbehandlingen av detta kommerman emellertid sannolikt att få fram underlag för erforderliga beslut för attsnabbt komma till rätta med de värsta bristerna i den nuvarande lagsfiftningen. Vadsom enligt länsrättens uppfattning framstår som mest angelägetär att undanröja de värsta hindren för en effektiv bekämpning av spridningenav HTLV-III. För övriga smittsjukdomar kan vi utan vidare leva med nuvarandelagstiftning som det tar att ersätta denna med en ny somuppfyller de krav som från olika utgångspunkter bör ställas. Frågormed anknytning fill regeringsformen Varjemedborgare är enligt 2 kap. 8 § regeringsformen gentemot det allmänna skyddadmot frihetsberövande och även i övrigt tillförsäkrad frihet atf förflytta siginom riket. Medborgarna är vidare enligt 2 kap. 6 § regeringsformen skyddademot bl.a. kroppsligt ingrepp. Dessa fri- och rättigheter kan, förutom i någrahär infe aktuella undantagssituationer, enligt 2 kap. 12 § regeringsformenbegränsas endast genom lag. Enligt8 kap. 3 § regeringsformen skall föreskrifter om förhållandet mellan enskildaoch det allmänna som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avseringrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden meddelas genomlag. Efterbemyndigande i lag kan regeringen utan hinder av 8 kap. 3 § regeringsformengenom förordning meddela föreskrifter som avser skydd för bl.a. liv ellerhälsa. Då ställs i gengäld upp krav pä bemyndigandets innehall och utformning. Fleraav föreskrifterna i den föreslagna nya smittskyddslagén är ofören- 306 liga med eller betänkligamed hänsyn till innehållet i de angivna paragrafer- Prop. 1988/89:5 na i regeringsformen. Skyldighetenaft låta sig tvängsisoleras utgör en klar frihetsinskränkning. Huvudregelnmåste därför vara aft det skall anges i lag för vilka sjukdomar somtvångsisolering får tillgripas. Kommittén har inte anfört tillräckliga skäl föratf detta skall bestämmas av regeringen. Därtill kommer att formuleringarna iden föreslanga 2 § är vaga och oprecisa. Länsrätten kan infe dela kommitténsståndpunkter när det gäller vilka sjukdomar som täcks respekfive infe täcks avrekvisiten. Till yttermera visso skall det ankomma på regeringens fria skönhuruvida en sjukdom som uppfyller rekvisiten skall förklaras som allmänfariigeller ej. Karantänsfrågornaföreslås i sin helhet falla in under bemyndigandet i 22 § p. 1 i den föreslagnasmittskyddslagén. Länsrätten kan inte finna annat än attkarantänsbestämmelserna mäste innehålla såväl frihets- som egendomsinskränkningar.Frihetsinskränkningarna kräver villkorslöst lagform. För egendomsinskränkningarframstår det som helt ofillräckligt att de skall härledas ur endelegationsbestämmesle av helt allmänt innehåll. Dennuvarande smittskyddslagén upptar i II § en bestämmelse enligtvilken regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, undervissa angivna förutsättningar kan förordna bl. a. om isolering av befolkningeninom visst område. En sådan föreskrift kräver lagform. Det är sä dags aft börjafundera pä ett riksdagsbeslut när en epidemi har bmtit ut. Till skillnad fränkommittén anser länsrätten att en sådan föreskrift inte kan undvaras. Dennuvarande smittskyddslagen innehåller i 10 § föreskrifter om smittrening ellerförsförande av egendom samt om intrång i enskilds utrymmen. Kommittén harfunnit att dessa föreskriften i sin helhet kan ersättas av hälsoskyddslagen igällande lydelse. Länsrätten finner aft sä inte är fallet men har inte gått inpä någon närmare granskning av vare sig lagstiftningstekniken eller av vad somfäller bort. Allmäntanser länsrätten att det i den föreslagna lagen saknas en stor mängd föreskriftersom bör ges i lagform. Redan en ytlig jämförelse med LVU eller LVM bestyrkerdetta påstående. I stället har de föreslagna delegationsbestämmelserna gjortsbetänkligt vidlyftiga. Kommitténhar inte bara gjort ett stort antal mofivuttalanden som bör tas in i lagtexten.I något fall har kommittén t.o.m. gjort undantag från lagtexten imofivuttalanden. Länsrättenvill då helt allmänt om lagförslaget anföra att det tyvärr måste anses mindre väl tillgodose de krav som måste ställas på en lag av detta slag. Kommittén har inte förmått atf frigöra sig från den nu gällande smittskyddslagén som i sin fur bygger pä ålderstigna förlagor. Man skriver helt enkelt inte en lag så som kommittén gjort och man gör det så mycket mindre som socialberedningen lagt ner ett stort arbete pä att få fill stånd moderna lagar på det sociala fältet och det därför finns goda förebilder att följa. Länsrätten vill därför starkt understryka att lagförsla- 307 get är ibehov av en genomgripande omarbetning för atf kunna läggas fill Prop.1988/89:5 grund för en ny lag som fyller de krav som måste ställas och att LVUoch Bilaga 3 LVM därvid bör tjäna som förebilder i lagtekniskt hänseende. Landstingen har ålagts huvudansvaret för smittskyddet.Frågorna om långsiktig planläggning och om kostnaderna för värd som uppkommerpä grund av en allmän farsot eller en beredskap mot en sädan är emellertid intelösta. Enligt länsrättens uppfattning bör dessa frågor nu utredas. Det börockså ges centrala föreskrifter om planläggning för nuvarande värd av kändariskgrupper, t.ex. injektionsnarkomaner, eftersom narkomanvården är långtifrån tillräckligt utbyggd. Karantänväsendet, tullen och andra offenfiiga organ kankomma att få viktiga uppgifter när det gäller att öka skyddet mot att smittainföres i landet. Också dessa frågor bör ägnas uppmärksamhet. Enligt anvisningar om tillämpningen avnuvarande smittskyddslag vid HTLV-III-infekfion bör var och en som har haftsexuellt umgänge med en person ur en riskgrupp eller som har använt någonannans injektionsspmta söka läkare för att kontrollera om han är smittad. Enligt 5 § andra stycket utredningsförslaget jämställs medsmittad den som skäligen kan misstänkas ha en allmänfarlig sjukdom eller bäraett smittämne som kan orsaka en sädan sjukdom. 1 specialmotiveringen sägs påsid 153 aft det inte räcker med ett obestämt antagande om smitta utan att detskall föreligga en medicinskt välgrundad misstanke. Utredarens förslag är mindre preciserat änsocialstyrelsens anvisningar. Länsrätten anser att det i specialmotiveringentill 5 § bör göras förtydliganden sä atf de gmpper som omfattas av nämndaanvisningar faller in under begreppet smittad i smittskyddslagén. Bestämmelser saknas om smittskyddsläkarens kontroll av attgivna förhållningsregler följs. Enligt länsrättens mening bör det övervägas omdet inte är lämpligt att utöka den kontroll som medicinalpersonal helt allmänthar aft göra enligt 6 § smittskyddsförordningen. Enligt 14 § nu gällande smiftskyddslag kan länsstyrelsebesluta aft den skall inställas hos läkare för undersökning eller behandling som underlåter aft följa anmaning om sädan inställelse. Vidare kan länsrätt besluta om intagning på sjukhus, om det finns grundad anledning befara att vederbör rande skall sprida smitta. Kan det skäligen befaras att anmaning icke skulle efterföljas, fär beslut som sagts meddelas utan atf anmaning har skett. Utredningsförslaget saknarmotsvarighet till sistnämnda bestämmelse. 1988/89:5 Länsrätten anseratt en liknande regel bör inarbetas i den kommande Bilaga 3smittskyddslagen. Innebördenoch omfattningen av regeringens befogenheter bör förtydligas. Kan t. ex. ibefogenheterna inrymmas rätt att förordna om tvångsvaccinering eller omavspärrning av ett område, där ett stort antal smittade befinner sig? Utredningenhar nämnt att miljö- och hälsoskyddsnämnd är lokal tillsynsmyndighet för bl.a.miljöskyddslag och livsmedelslag. Dock har infe nämnts att de lokala nämndernainte är fillsynsmyndighet för epizootilagen, köttbesiktningslagen och vissadelar av miljö- och hälsoskyddslagstiftningen. Ej heller skall anmälan om ochåtgärder vid anmälningspliktiga sjukdomar hos djur gå via miljö- ochhälsoskyddsnämnd. I stället är det och länsveterinären som enligtepizootilagen har såväl tillsynsansvar som visst verkställighetsansvarbeträffande smittskyddsätgärder. Landstingsförbundetkonstaterar att kommittén i sitt arbete utgått från det förhållandevisgynnsamma epidemiläge som rådde första är. Därigenom harförslagen kommit aft till stor del styras av intresset av att förenkla ochrationalisera. Under utredningsarbetets, gång har dock flera påtagligaförändringar inträffat när det gäller epidemiläget som belyser riskerna medatt anpassa smittskyddet till ett alltför gynnsamt läge. Värt aft särskiltnämnas är difteriepidemin 1984 och det förhållandet att HTLV-III-infektion/AIDSkommit atf alltmer uppmärksammas som ett allvarligt smittskydds- ochvårdproblem. Det begränsade antal telefonintervjuer med vissapersonalkategorier verksamma inom smittskyddet som utredningen vidtagit 1982 ärdärför av begränsat värde som en av utgångspunkterna för reformering avsmittskyddet. Tillstora delar kan emellertid likväl tillstyrka de avsmittskyddskommittén redovisade förslagen inom ramen för ett vidgatlandsfingsansvar. Vifinner det olyckligt, att anmälningarna till smittskyddsläkaren skall betraktassom allmänna handlingar enligt tryckfrihetsförordningen. I betänkandet förs diskussioner kring ett antalfrågeställningar (t. ex. pati- °