prop · GC032 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1988/89:2 om omröstning i brottmål, m. m. Regeringenföreslår att anta det förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Omledamöterna i en domstol vid överläggning inför en dom eller ett beslut harolika meningar om hur frågorna i målet bör bedömas, skall omröstning ske. Ipropositionen föresläs ett nytt och enklare system för omröstning i brottmål.Förslaget ger större utrymme för principen att, när två olika meningar inomdomstolen samlar lika många röster, den mening som är lindrigast för dentilltalade skall gälla. Omenbart den tilltalade i ett brottmål har överklagat eller om åklagaren haröverklagat till hans förmån, är den högre rätten förhindrad att ändra den lägrerättens avgörande till den tilltalades nackdel, det s. k. förbudet motreformatio in pejus (ändring till det sämre). I propositionen föreslås lagändringarför att göra detta förbud mera verkningsfullt. Förslagenhänger delvis samman med de ändringar i rörande bl. a.graderingen av olika påföljder i svårhetshänseende som föreslagits i prop.1987/88:120 om påföljdsval och straffmätning. Denya bestämmelserna föreslås träda i kraft den . I 1988/89. Härigenom föreskrivs att 29 kap. 2-4 §S och 51 kap. 25 §rättegångsbalken skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Är fråga om ansvar för jlera brott, skall; om deterfordras, först i fråga om varje brott omröstning ske, huruvida den tilltaladeär skyldig till brottet, och därefter omröstning angående påföljdenföretagas. Uppkommer fråga, huruvida ett eller fiera brott föreligga, skallock därom röstas särskilt. Förekomma vid omröstning angående påföljden skiljaktigameningar, huruvida annan påföljd än straff eller sådan påföljd jämte hö-lereller skyddstillsyn jämte fängelse enligt 28 kap. 3 § bi-ottsbalken skall ådömas,skall, om det erfordras, särskild omröstning ske om varje mening av nu angiveninnebörd, beträffande vilken yrkande frainstäUes av någon av de röstande. Vadnu sagts gälle ock fråga, huruvida påföljd skall eftergivas eller huruvidatilltalad skall vaia fri från påföljd på den grund all han begått brottet underinjlytande av själslig abnormitet. Blir sådan mening ej gällande, skallsärskild omröstning ske om slrajf. Föreligga skilda meningar om storleken av böter som ådömasjämte annan påföljd än slrajf, om längden av fängdsestrafif som enligl 28 kap.3 § ådö-ines jämte skyddstillsyn eller om särskilda jöreskriftervid skyddstillsyn, skall, om det erfordras, särskild omröstning däromföretagas. Harnågon vid tidigare omröstning varit enwt det slut, vail de jlesta stannat,vare han skyldig att deltaga i senare omröstning; vid Över frågor som avser ansvar skall röstas i ettsammanhang, öm det kan päverka utgången i rnålet, skall dock röstas särskiltangående 1. frågan om den tilltalade be gått gärningen och hur denna i så dant fall skall bedömas, 2. frågorom åtgärder, som inte avser påföljd men som har omedelbar betydelse förbestämmande av påföljd, 3. fråganom påföljd, utom såvitt gäller storleken av dagsbot, föreskrifter, varning,övervakning, förlängning av prövotid eller verkställighet av påföljd, 4. återståendefrågor som avser ansvar. Anser någon ledamot att den tilltalade skall överlämnastill särskild vård, skall före omröstning enligt andra stycket 3 röstassärskilt angående denna mening. Senaste lydelse 1981:214. omröstning angående ådömande av straff eller beträffandefråga, huruvida påjöljd skall eftergivas eller huruvida tilltalad skcdl varafri från påföljd på den grund att lian begått brottet under infiytande avsjälslig abnormitet, skall dock den som tidigare /östat för den tilltaladesfrikännande anses hava biträtt den för den tilltalade lindrigaste meningen. Vidomröstning skall den mening gälla som omfattas av mer än hälften avledamöterna. Om någon mening har erhållit hälften av rösterna och denna är denlindrigaste, skall den meningen gälla. Vid särskild omröstning huruvida rättenskall meddela villkorlig dom eller döma till skyddsliUsyn eller skyddstillsynjämte fängelse enligt .28 kap. 3 § eller meddela förordnande omöverlämnande lill särskild vård skall dock den mening gälla som liar erhållithälften av rösterna, bland dem ordförandens. Detsamma gäller även i andra fallnär Inte någon mening kan anses som lindrigare. Vid omröstning skall den mening gälla som omfattas av merän hälften av ledamöterna. Om någon mening harfått hälften av rösterna ochdenna är den lindrigaste eller minst ingripande för den tilltalade, skall denmeningen gälla. Kan ingen mening anses som lindrigare . eller mindreingripande, gäller den mening som fått hälften av rösterna, bland demordförandens. Om delframförs fiera meningar än två ulan att någon av dem skall gälla, skall deröster som är ogynnsammast för den tilltalade läggas samman med de röster somär därnäst minst förmånliga för honom. Om det behövs, skall sammanläggningenfortsätta till dess någon mening skall gälla. Kan inte någon mening anses somogynnsammare för den tilltalade, skall den mening gälla som har fått fieströster. Har fiera meningar fiålt lika många röster, gäller den som biträtts avden främste bland dem som röstat för någon av dessa meningar. Ingen mening skall anses lindrigare eller mindreingripande än någon annan mening vid omröstning enligl 2 § tredje stycket. Om detvid omröstning eidigt 3 § framföis fiera än ivå meningar utan att någon skallgälla, skall de röster som är ogynnsammast för Enledamot som blir överröstad är skyldig all delta i senare omröstningar. Densom röstat för att den tilltalade skall frikännas helt skall - Senaste lydelse 1983:370. ' Senaste lydelse 1983:370. den tilltalade läggas samman med de röster som är därnästminst förmånliga för honom. Om det behövs skall sammanläggningen fortsättasefter samma grund till dess någon mening skall gälla. Om inte någon mening kananses som ogynnsammare för den tilltalade, skall den mening gälla som har fåttfiest röster eller, om det fimns fiera meningar som harfått lika mångaröster, den mening som har biträtts av den främste bland dem som röstat förnågon av dessa meningar. dock vid senare omröstning, om någon mening därvid kananses som lindrigast eller minst ingripande för den tilltalade, anses ha röstatför denna mening. Ej måhovrätten / anledning av den tilltalades talan eller talan, som av åklagareföres till hans förmån, döma till brottspåföljd, som är att anse såsom svårareän den, vartill underätten dömt. Härden tilltalade av underrätten dömts tillfängelse, äge hovrätten förordna om villkorlig dom, skyddsliUsyn eller överlämnandetill särskild vård, så ock jämte villkorlig dom, skyddsliUsyn elleröverlämnande lill vård inom döma lill böter ävensom jämteskyddstillsyn döma till fängelse enligt 28 kap. 3 § . Harunderrätten meddelat förordnande som sagts äge hovrätten döma till annanpåföljd. Hovrätten får inte heller med anledning av talan somanges i första stycket besluta om utvisning, om underrätten inte meddelatsådant beslut, eller bestämma än underrätten gjort för förbud förden tilltalade att återvända till . Hovrätten/ö/-inte med anledning av den tilltalades talan eller sådan talan, som åklagarenför till hans förmån, döma till en brottspåföljd som är att anse som svårare eUermer ingripande för den liUlålade än den som tingsrätten dömt ////. Hovrätten/å/-dock besluta om överlämnande till särskild vård eller, om tingsrätten beslutatom sådan vård, döma till annan påföljd. Hovrätten får inte heller med anledning av talan somanges i första stycket besluta om utvisning, om tingsrätten inte meddelatsådant beslut, eller bestämma än tingsrätten gjort för förbud förden tilltalade att återvända till . Denna lag träder i kraft . Lydelse enligl prop. 1987/88:120. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 22 juni1988 Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden ,, , , , , , R. ,, , , G. , Lönnqvist Proposition om omröstning i brottmål, m. m. Om en domstol består av flera ledamöter, som har olikameningar om hur en fråga i målet bör bedömas, mäste i allmänhet en omröstningske för att fastställa vad domstolens beslut skall bli. Regler angåendeomröstning i brottmål finns i 29 kap. (RB). Reglerna bygger bl.a.på principen att vid lika röstetal den mening skall gälla som är lindrigast förden tilltalade. Reglema är tillämpliga för alla tre instanserna, tingsrätter,hovrätter och högsta domstolen (HD). Omröstningsreglerna brukar anses komplicerade till sinuppbyggnad och ibland svåra att tillämpa. Den kritik som har förekommitbeträffande reglerna har emellertid inte så mycket riktats mot att systemet ärinvecklat som mot att reglerna kan leda till att vad som enligt gängse värderingarmåste bedömas vara en lindrigare mening inte blir utslagsgivande vid likaröstetal. Det är dock inte bara omröstningsreglerna som medverkartill sådana resultat. En grundläggande brist kan i stället sägas vara att det ibrottsbalken (BrB) inte funnits någon annan uttrycklig bestämmelsesom graderar påföljderna inbördes i fråga om svårhet än regeln i I kap. 4 § BrBom att fängelse är att anse som en svårare påföljd än böter. Problemen med att gradera påföljder inbördes framträder ocksåi de regler som finns om högre rätts möjligheter att ändra lägre rättsavgörande till den tilltalades nackdel när enbart den tilltalade självöverklagat eller när åklagaren överklagat till hans förmån. Principiellt råderenligt 51 kap. 25 § och 55 kap. 15 § RB ett förbud mot sådana ändringar(förbudet mot reformatio in pejus). Den högre rätten har dock åtminstoneformellt ganska stora möjligheter att ändra den lägre rättens avgörande tillnågot som faktiskt sett framstår som mer till den tilltalades nackdel. har på förslag av regeringen antagit nyaregler om straffmätning och påföljdsval (prop. 1987/88:120, JuU 45, rskr. 404).De nya reglema, som träder i kraft och som bygger på ett förslag frånfängelsestraffkommittén, innebär att en ytteriigare gradering Prop. 1988/89:2 skerav olika påföljders inbördes svårhetsgrad. Enligt de nya reglerna skall sålundafängelse vid påföljdsvalet anses som en svårare påföljd än villkorlig dom ochskyddstillsyn. Villkorlig dom och skyddstillsyn skall vara inbördes jämställdai svårhetshänseende och anses som svårare påföljder än böter. Vidare företasockså bl. a. en justering av förbudet mot reforma-fio in pejus med hänsyn tillmöjligheten för domstolen att utvisa den tilltalade ur riket. Idet betänkande från fängelsestraffkommittén, som den nya lagstiftningen byggerpå, fanns även förslag som syftade till att anpassa om omröstning ibrottmål och om reformatio in pejus till det föreslagna nya påföljdssystemet.Några förslag i dessa delar upptogs emellertid inte i propositionen ompåföljdsval och straffmätning. Med hänvisning till den kritik som vidremissbehandlingen riktats mot kommitténs förslag rörande dessa frågoranförtrodde regeringen i stället åt en särskild utredare ()' att, inomramen för ett uppdrag att utreda vissa andra processrättsliga frågor,undersöka hur dessa regler bör utformas. Uppdraget redovisades idelbetänkandet (Ds Ju 1987:19) Omröstning i brottmål m. m. som överlämnades inovember 1987. Betänkandet har remissbehandlats. Jagavser nu att ta upp de frågor som den särskilde utredaren har behandlat idelbetänkandet. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels utredarens lagförslagsom bUaga I och dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 2. Ensammanställning av remissyttrandena har gjorts inom ochfinns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 87-3781). Regeringenbeslöt att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag omändring i . Förslaget, som hade upprättats inomjustitiedepartementet pä grundval av det nyssnämnda delbetänkandet ochremissyttrandena, är likalydande med det som läggs fram. Lagrådet godtogförslaget men lämnade vissa synpunkter som jag återkommer till i samband med attjagbehandlar sakfrågan. Lagrådets yttrande, som avgavsden 14juni 1988, börfogastill protokollet i detta ärende som bi/ogrt 3. 2 Nuvarande ordning 2.1 Omröstning i brottmål allmänna domstolarna (tingsrätter, hovrätter och HD) deltar i allmänhetflera ledamöter vid avgöranden av brottmål. Innan rätten beslutar dom ellerslutligt beslut skall i sådana fall överläggning hällas (30 kap. 7 resp. 10 § RB).Om det vid en sådan överläggning framförs skiljaktiga meningar, skallomröstning ske. Regler om omröstning i brottmål finns, som tidigare nämnts, i29 kap. RB. Den i RB underförstådda huvudregeln för omröstning i brottmål äratt det skallske en enda, samlad omröstning i målet. Denna omröstning Prop. 1988/89:2innefattar därför såväl skuldfrågor som päföljdsfrågor. 1 viss utsträckning fårdock frågor ställas upp till särskild omröstning. Detta regleras i huvudsak i29 kap. 2 § RB. En typ av frågor som alltid kan ställas upp till särskildomröstning är rättegängsfrägor. När oenighet råder i mål om ansvar för flera brott skallförst ske en omröstning i skuldfrågan för varje brott och därefter röstasangående påföljden. Påföljdsfrågan kan enligt 29 kap. 2 § också i annat fallbehöva en särskild omröstning. En sådan måste nämligen hållas om någon ledamothar en skiljaktig mening och därvid förespråkar villkorlig dom, villkorlig domi förening med böter, skyddstillsyn eller skyddstillsyn i förening med bötereller fängelse enligt 28 kap. 3 § BrB. Detsamma gäller om någon ledamot anseratt påföljd skall efterges eller att den tilltalade skall vara fri från påföljdpå grund av att denne begått brottet under inflytande av själslig abnormitet. Varje mening av nu angivet slag tas upp till omröstningför sig. Man röstar alltså ja eller nej till de olika meningarna och ställerdem aldrig mot varandra. Om de särskilda omröstningarna inte ger majoritet förnågot av de nämnda alternativen - alltså villkoriig dom, skyddstillsyn osv. -skall en särskild omröstning ske för att bestämma det straff (dvs. böter ellerfängelse) som i sådant fall skall utdömas. Om istället majoritet har uppnåttsför annan påföljd än straff kan ytterligare en omröstning behöva hållas för attfullständigt precisera påföljden, t. ex. när den tidigare omröstningen innebäratt påföljden skall vara skyddstillsyn jämte böter. En ledamot skall ta del i en omröstning även om han vid entidigare omröstning röstat mot den mening som fått majoritet. Han har därvidatt godta resultatet av den tidigare omröstningen. Vid omröstning angående ådömandeav straff eller beträffande frågan om påföljd skall efterges eller om dentilltalade skall vara fri från påföljd på grund av själslig.abnormitet, skalldock den som tidigare röstat för frikännande anses ha biträtt den för dentilltalade lindrigaste meningen och skall alltså inte delta i den senareomröstningen (29 kap. 2 § femte stycket RB). Reglerna angående bestämmande av omröstningsresultat finnsi 29 kap. 3 och 4 SS RB. Av den förra paragrafen framgår att en mening som fåttabsolut majoritet eller en mening som fått hälften av rösterna och är denlindrigaste för den tilltalade skall gälla. Vid särskild omröstning huvuvidarätten skall meddela villkorlig dom eller döma till skyddstillsyn ellerskyddstillsyn jämte fängelse eller meddela förordnande om överiämnande tillsärskild vård gäller dock den mening som fått hälften av rösterna, inklusiveordförandens. Ordföranden har utslagsröst även i andra fall när ingen meningkan anses vara lindrigast. Enligt 4 § skall, om det vid omröstning framförs flermeningar än tvä utan att någon av dem skall gälla enligt 3 §, de röster som ärogynnsammast för den tilltalade läggas samman med de röster som är därnästminst förmånliga för honom. Om det behövs fortsätter sammanläggningen eftersamma princip till dess någon mening skall gälla. Om inte någon mening kananses som ogynnsammare gäller den mening som fått flest röster eller. om det finns meningar somfått lika många röster, den mening som biträtts Prop. 1988/89:2 av denfrämste bland dem som röstat för någon av dessa meningar. Förekommerdet olika uppfattningar angående hur omröstning skall gå till eller angåendevilken mening som skall gälla, skall enligt 5 § röstas särskilt om detta.Enligt en hänvisning som görs i 6 § till reglerna för omröstning i tvistemål i16 kap. RB gäller vid en sådan omröstning bl. a. alt ordföranden harutslagsröst. Av6 § framgår också att omröstning beträffande skadeståndsanspråk m. m. somhandläggs i brottmålet följer bestämmelserna för tvistemål. Bestämmelsernai 29 kap. RB om omröstning i brottmål kan också få tillämpning i entvistemålsrättegång om det i en sådan rättegång är fråga om ansvar för t.ex.rättegångsförseelse, utdömande av viteeller någons hållande i häkte (16 kap. 6§ RB). Minredogörelse visar att omröstningsreglerna är komplicerade och svåra attbeskriva pä ett lättillgängligt sätt. Det är emellertid sällan som de behövertillämpas i praktiken. Den helt övervägande andelen brottmål avgörs i fullenighet mellan rättens ledamöter, och de gånger man inte blir ense är detsällan som man behöver tillgripa omröstningsreglerna i hela dess vidd. 2.2 Förbudet mot reformatio in pejus Enregel om förbud för hovrätten att döma till en strängare påföljd än den som denlägre rätten dömt till, när enbart den tilltalade överklagat eller näråklagaren överklagat till hans förmån, tas upp i 51 kap. 25 § första meningen RB. två senare meningarna i 51 kap. 25 § RB anges vissa typer av ändringar somfår ske. Sålunda fär hovrätten, när tingsrätten dömt till fängelse, förordna omvillkorlig dom, skyddstillsyn eller överlämnande till särskild vård eller jämtevillkoriig dom', skyddstillsyn eller överiämnande till vård inom socialtjänstendöma till böter eller jämte skyddsstillsyn döma till fängelse enligt 28 kap. 3§ . Vidare får hovrätten, när tingsrätten meddelat ett förordnandeav det slag som sagts, döma till annan påföljd. Dessa regler gör förbudetmot reformatio in pejus i praktiken avsevärt mindre verkningsfullt för den tilltaladei vissa fall. Förbudetmot reformatio in pejus gäller endast brottspåföljden, däremot inte t. ex.bedömningen av själva gärningen. Det är alltså möjligt att bedöma brottet somgrövre i högre rätt. Vad som i tingsrätten ansetts som snatteri kan i hovrättenbedömas som stöld, utan att förbudet mot reformatio in pejus överträtts. Omtingsrätten för snatteriet dömt till böter, får hovrätten inte ändra påföljden tillfängelse eller utdöma ett strängare bötesstraff (jfr i fråga om utvisning prop.1987/88:120). Reglernaom reformatio in pejus gäller även för HD (55 kap. 15 S RB). 3.1 Reformbehov m. m. relativt ovanliga fall där det förekommer meningsskiljaktigheter inom rättenom hur ett brottmål skall bedömas kan det uppstå svårigheterattbestämma vad som skall gälla som rättens mening. 1988/89:2angående omröstning är, som framgår av min redogörelse, relativtkomplicerade, och detta beror till stor del på påföljdssystemets differentiering. När omröstningsreglerna ändrades i samband med tillkomstenav är 1965 uttalade föredragande statsrådet i propositionen attreglerna var förhållandevis komplicerade. Med hänsyn till att de måste täckavitt skilda omröstningssituationer var någon förenkling av dem dock inte möjlig(NJA II 1964 s. 156). Han påpekadesamtidigt att reglerna gjorts till föremål för rättsvetenskapliga analyser ochatt dessa analyser närmast syntes ge vid handen att en utbyggnad ochkomplettering av reglerna skulle kunna undanröja viss tvekan om deras rättatillämpning. Föredraganden ansåg det dock angeläget att reglerna inte erhöll envidlyftigare och mera svåröverskådlig avfattning . Han uttaladevidare att någon tvekan om omröstningsreglernas innebörd inte skulle behövauppstå annat än i undantagsfall. Som framhålls av den särskilde utredaren finns det tydligatecken på att svårighetema att rätt tillämpa omröstningsreglerna underskattadesi samband med brottsbalksreformen. Det torde t. ex. inte sällan förekomma attdomstolar - i enlighet med vad som kan förefalla naturligt - bestämmerbrottsrubriceringen för en viss gärning, alltså för vilket brott en tilltaladskall dömas, innan särskild omröstning hålls rörande påföljden, och detta trotsatt frågan om vilket brott domen skall avse formellt sett inte kan fastställasförrän påföljden redan har bestämts och då egentligen bara domskälsvis.Utgången av omröstningen i påföljdsfrägan blir nämligen bestämmande fördomsmotiveringen inklusive brottsrubriceringen. Varje ledamot skall alltså ipåföljdsfrågan rösta frän den utgångspunkten att hans uppfattning i enrubriceringsfråga är riktig (jfr NJA 1968 s. 327 och 1987 s. 414). Irättspraxis finns vidare exempel på att särskild omröstning, som bort hållasdärför att den kan päverka omröstningsresultatet, inte kommer till stånd (jfrt. ex. NJA 1967 s. 181). Någon klar bild av hur vanliga omröstningsfelen är gårknappast att få. Härtill bidrar inte minst att många omröstningsfel aldrigtorde uppmärk--sammas. Det kan i detta sammanhang påpekas att omröstningsfeloftast utgör domvilla, även om en dom som tillkommit efter omröstningsfel intealltid behöver undanröjas (jfr NJA 1974 s. 248 och s. 290). Det finns också några situationer för vilka det trotsuttalanden i doktrinen och en relativt rikhaltig prejudikatbildning inte tordegå att med full säkerhet ange vad som är gällande rätt. Reglerna i 34 kap. 1 § BrBom domstolens skyldighet att vid påföljdsbestämningen beakta tidigare ådömdpåföljd har berett stora bekymmer i omröstningssammanhang. Detsamma gällervissa av de fall där det förekommer anledning att. döma någon till flerapåföljder för samma brott med stöd av I kap. 6 § andra stycket BrB (jfr NJA1968 s. 327). De praktiska svårigheterna vid omröstningsreglernastillämpning är allvarliga nog. Än värre är att de i vissa fall leder tillmindre lämpliga slutresultat. Orsaken härtill är i första hand att påföljdersom t. ex. fängelse, skyddstillsyn och villkorlig dom formellt sett hittillsinte ansetts kunna jämförasi svårhetshänseende och därför inte kan ställas upp mot varandra Prop.1988/89:2 i en samlad omröstning. Omröstningarnaangående de många olika typer av påföljder som är tänkbara som alternativ tillböter eller fängelse har enligt gällande ordning i huvudsak anordnats så attomröstning sker beträffande en påföljd i taget, dvs. man röstar enligt en s. k.ja- eller nej-metod om "A eller icke-A" och inte om "A ellerB". Den ordningen (som för övrigt i princip överensstämmer med den somförekommer i ) torde vara ofrånkomlig i den mån de olika påföljderna intekan jämföras med varandra i svårhetshänseende. Den är dock ingalunda alltidproblemfri. a. kan det vara svårt att bestämma i vilken ordning man skallta upp de olika päföljdsalternativen till omröstning. Detta är mindretillfredsställande av det skälet att själva omröstningsordningen kan påverkautgången i målet. För att få systemet att fungera måste man också som en utvägi sista hand (om ingen annan påföljd vunnit majoritet) rösta om det straff,dvs. böter eller fängelse, som då skall följa. Detta framstår som egendomligt,särskilt i sådana fall där ingen av ledamöterna anser att den tilltalade skallha en sådan påföljd. Innebördenav de nu gällande reglerna kan belysas av ytterligare ett par exempel. Om tvåav fyra ledamöter röstar för fängelse medan två röstar för villkorlig dom, harordföranden utslagsröst. Ingen mening anses sålunda lindrigast. Detsamma gällerdet fallet att två ledamöter vill utvisa den tilltalade ur riket med stöd avutlänningslagen, medan två ledamöter menar att utvisning inte bör ske.Omröstning angående frågor om utvisning skall ådömas eller ej anses nämligenböra ske enligt samma principer som gäller för t. ex. villkorlig dom, dvs.utvisning anses inte strängare än icke-utvis-ningCfrNJA 1974 s. 290). Somjag redan har varit inne på skall dock problemens omfattning och praktiskabetydelse inte överdrivas. Omröstningar är inte särskilt vanliga, och i deflesta fall där det sker omröstning förekommer endast två olika meningar.Består rätten av ett udda antal ledamöter som oftast i hovrätten och HD finnsdet därför i allmänhet en röstövervikt för endera meningen.