prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Samtnanfattningav organisationernas grundläggande inställning till JÖrslagel Avvad ovan anförts framgår att organisationerna inte anser att del för 41 svenskdel föreligger ell angeläget reformbehov som motiverar en så genomgripanderevision av köplagen som den föreslagna. Motdet ringa behovet av en mera omfattande revision måste emellertid Prop.1988/89:76 vägas det stora värdet av en nordisk rättslikhet på köprättensområde. En Bilaga 3 realistisk bedömning av lagsliftningssituationen i Nordenger vid handen att förmodligen kommer att införa en köplag inom enganska nära framtid, även om övriga länder skulle avstå från en reform. Ensådan finsk köplag skulle förmodligen bygga på det förslag som presenterats.Kanske är också ytterligare något nordiskt land berett att introducera en nyköplag, även om inte skulle gå på denna linje. Settmot denna bakgrund, dvs. att den nordiska rättslikheten på köprättens områderiskerar att omintetgöras, anser organisationerna att arbetet på en ny nordiskköplag måste drivas vidare. Gransknigen av i första hand det svenskalagförslaget sker från denna utgångspunkt. Ävenom lagförslaget ger anledning till delvis allvarlig kritik har del också betydandeförtjänster på många punkter. Ett flertal förbättringar i förhållande tillnuvarande regler kan noteras, t. ex. vad gäller avhjälpande-bestämmelserna,hävningsfömtsättningarna m. m. Organisationernaanser att de nordiska förslaget i huvudsak kan utgöra en god grund för ettfortsalt lagstiftningsarbete inriktat på att få till stånd närmast identiskanordiska köplagar. Organisationerna vill emellertid understryka alt dennapositiva inställning till ett fortsatt köplagsarbete fömtsätter samnordiskadirektiv om en väsentligt bättre samordning av köplagarna än vad som präglarförslagen. I det fortsatta arbetet måste också de enskilda bestämmelsernaförses med betydligt mera utförliga motiv. Organisationernavill avslutningsvis framhålla vikten av att man på svensk sida inte föregriperoch försvårar arbetet på den nya gemensamma nordiska köplagen genom att antanya konsumenlköpsbeslämmelser innan det nordiska projektet slutförts. Föreningenhar tagit del av Industriförbunds m.fl. näringslivsorganisationersgemensamma remissyttrande och instämmer i de synpunkter som där finns angivna. Syftetmed reformarbetet måste ha varit alt åstadkomma en köplag som i allt väsentligtär likalydande i de nordiska länderna. bör eftersträvas att så långtmöjligt åstadkomma regler som motsvarar ominternationella köp. Förslaget borde även utformas på ett sätt som förenklardess tillämpning som utformning och motiv bättre anknyter lill denpraxis som utbildats inom köprättens område. Denklarhet och lättillgänglighet som bör eftersträvas i en lagstiftning av modell, är enligt organisationerna ej uppfylld med föreliggande förslag. gällande köplag upptar i vissa fall regler som är stränga för säljaren. Som exempel kan åberopas bestämmelsema om skadestånd vid säljarens dröjsmål. Regeln är emellertid enkel att tillämpa och tvistigheter angående regelns tolkning och innebörd uppkommer . Del nya för slaget lill köplag beträffande skadestånd på gmnd av säljarens dröjsmål är emellertid synnerligen komplicerad och svåröverskådlig. Säljaren kan en ligt förslaget bli fri från skadestånd om fyra stycken svårtillämpade fömt- 42 Del är inte lätt för varken den enskilda näringsid- Prop.1988/89: 76 karen, konsumenten eller domstolen att med någon grad av säkerhetpå Bilaga 3 förhand avgöra huruvida säljaren blir skadeståndsskyldig. Detkommer att la avsevärd tid innan rättstillämpningen genom praxis ger parternavägledning för hur denna del skall tolkas. Detta är inte acceptabelt. Organisationernahar inget att erinra mot lagförslagets dispositioner och rubriksätlning. KFkan konstalera, att flertalet av de synpunkter som KF framförde på enskildabestämmelser i sitt yttrande förslag till köplag är tillgodoseddai del nu framlagda förslaget. Den tveksamhet, som KF då anförde gentemot entill utökad preskriptionstid för rätlen att reklamera vid fel i varan,har KF sedermera frånfallil och godtar sålunda den förlängdapreskriptionstiden. Några vägande invändningar mot enskilda bestämmelser iövrigt kvarstår inte för KF:s del. Avslutningsviskan KF inte underlåta att beröra en fråga. Distributionsteknik, ekonomisk ochfinansiell teknik har förändrats starkt sedan tillkomsten av köplag.Trots detta har, med undantag för några få ekonomer under köplagsutredningensarbete , nästan uteslutande jurister varit delaktiga iarbetet med översyn av lagstiftningen. Trots den förtjänstfulla strävan motett mer tidsenligt språkbruk som ådagalagts i föreliggande förslag, återspeglasnyssnämnda förhållande i många hänseenden alltjämt. exempel härpå är faktisktlagens rubrik. Bestämmelserna i lagen handlar i väl så stor utsträckning omförsäljning som om köp. Rubriken översätts också till engelska språket med"of goods Act", utan all denna inadvertens, såvitt KF kunnatfinna, någonstans kommenteras. KF kan i och för sig inte i delta sammanhangföreslå någon mer adekvat rubrik delta är kanske inte heller möjligt ellerens eftersträvandsvärt men KF har inte önskat låta frågeställningen passerautan kommentar. Sammanfattningsvistillstyrker KF att det i betänkandet framlagda förslaget till ny svensk köplagläggs till grund för ny lagstiftning och att en ny konsumentköplag utarbetas ihuvudsaklig överensstämmelse med konsu-mentköpsulredningens förslag. Dennu gällande svenska köplagen tillkom . Behovet av en översyn och en meratidsenlig lagstiftning på detta område har länge varit påtagligt.Sparbanksföreningen hälsar därför med tillfredsställelse att det nu lagts framell förslag som förhoppningsvis kan leda till lagstiftning. Sparbanksföreningenhar vid en genomgång av det svenska lagförslaget inte funnit anledning tillerinran mot några enskildheter i detsamma. Föreningen tillstyrker därför altförslaget förverkligas. Förbundetansluter sig- till vad Näringslivets delegation för nadsrätt (se näringslivsorganisalionerna) anför i sill yttrande över köp lagen.----------------- 43 2 Detinternationella samarbetet Prop.1988/89:76 köplag bör självfallet också så nära som möjligt överensstämma med deplanerade köplagarna i våra nordiska grannländer. Hovrätten är medveten om denmöda och det mångåriga arbete som ligger bakom det nu aktuella betänkandet.Ytterligare försök bör ändå göras att jämna ut de skillnader som fortfarandefinns mellan de olika nordiska förslagen och som tyvärr i vissa hänseenden ärrätt betydande. För svensk del bör man på de punkter där skillnader föreliggersöka närma sig det nordiska förslag som ligger närmast , i denmån inte goda skäl talar för en avvikelse från konventionens modell. Skälettill hovrättens ställningstagande i nu berört avseende är främst de uppenbarafördelar som ligger däri att likartade regler om köp tillämpas i olika stater ien värid där handelsutbytet mellan länderna ökar. Av särskilt värde är dettanaturiigtvis för de köpare och säljare som idkar handel såväl nationellt ochnordiskt som internationellt. I sammanhanget bör också uppmärksammas altFN-konventionen har arbetats fram genom samförståndslösningar. 1 arbetet hardeltagit ell stort antal länder med olika rättssystem och politiskavärderingar. Det finns i vårt land en lång tradition för alt slå vakt om deresultat som uppnås i det internationella konventionsarbetel. En näraanknytning till konventionens regelsystem också i intern lagstiftning ger ettpåtagligt uttryck för att denna tradition är obruten. Lagförslagetär klart påverkat av FN-konvenlionen. Enligt hovrättens mening innebär dettabetydande fördelar i förhållande lill nuvarande ordning. Sålunda är förslagetgenom dess uppbyggnad tillgängligare än gällande lag, och del flitigaanvändandet av rubriker och underrubriker underlättar i hög grad läsningen. Delkan möjligen hävdas alt den arbetsgrupp som utformat förslaget än mer borde haföljt konventionens logiska mönster. Ifråga om det direkt sakliga innehållet finns i förslaget flera nya regler somär inspirerade av konventionen. Det är fråga om regler för vilka det länge harfunnits ett påtagligt behov i vår föråldrade allmänna köprätt, t. ex. reglernaom avhjälpande av fel, reglerna om tilläggsfrist för klargörande av om ettavtalsbrott är väsentligt och reglerna om avbeställning vid tillverkningsköp.Del är också fråga om regler som jämkar eller nyanserar rigida bestämmelser i1905 års köplag, t. ex. reglerna om prisets bestämmande ochreklamationsreglerna, och om regler som fyller ut tomrum i den lagen, t. ex.bestämmelserna om hur varan skall vara beskaffad för att överensstämma medavtalet. Förslaget synes i berörda delar på det hela taget ganska väl anslutasig till det internationella systemet. Önskvärti och för sig vore att lagstiftaren även kunde ordna del så att lagen, i likhet med del norska förslaget, kom all gälla också för sådana köp som faller under ; allt skulle då bli samlat på ett ställe. Emellertid avviker det föreliggande förslaget alltför mycket från konven tionen för alt ett sådant arrangemang skall framstå som meningsfullt. Även om förslaget skulle kunna justeras i riktning mot konventionen på en del punkter kommer del av allt att döma att krävas åtskilliga specialstad- ganden som krånglar till det hela. Hovrätten ifrågasätter om det över huvud tagel är möjligt all på del sättet uppnå den överensstämmelse med konventionen som krävs för att denna skall kunna ratificeras. Konventio nen bör istället införlivas med svensk rätt efter direkt översättning genom en s. k. blankettlag såsom har föreslagits på dansk, finsk och svensk sida. Man bör naturiigtvissträva efter nordisk rättslikhet också när det gäller Prop. 1988/89: 76lagiekniken. I del fortsatta samarbetet på köplagsprojeklet, som väl nu Bilaga3 kommer all ske direkt på departementsplanet, bör man eftersträva denkompromisslösningen, alt konsumentköpen hanteras enligt en modell av det slagsom valts på norsk sida, medan FN- konventionen införlivas med nationell rällgenom en blankettlag såsom de övriga länderna har föreslagit. Enas man pånordiskt plan dels om denna lagstiftningsmodell, dels om den hållning tillFN-konventionen som förebild som hovrätten förordat, bör man ha skapatplattformen för bibehållen nordisk rättslikhet inom köprälten på ungefär sammaambitionsnivå som . FN-konventionensbetydelse för utformningen av de nya lagarna Tingsrättenhar ingen erinran mot del förslag som för del redovisas beträffandesättet för införlivandet av med nationell rätt. Enligttingsrättens mening tillgodoses konventionens syfte att skapa en enhetliginternationell köplag för vidkommande bäst genom en blankelllag. Vadhärefter gäller den betydelse som konventionen bör få vid regleringen av dennationella köprälten ställer sig tingsrätten något tveksam inför de uttalandensom görs i betänkandet. Enligt betänkandet skall konventionen beträffandesåväl uppbyggnaden av den nya köplagen som dess materiella innehåll tillmätasbetydelse. Detta har medfört att i det svenska förslaget den nya lagenssystematik väsentligt avviker från gällande köplags. Full överensstämmelse medkonventionens systemalik uppnås dock ej. Del kan befaras att de föreslagnaändringarna i köplagens systematik kan komma att medföra att gällande praxisoch doktrin i vissa delar inte kommer att kunna utnyttjas. Den nackdel somdetta skulle innebära torde överväga de fördelar som kan vinnas genom ennärmare anslutning till konventionens uppbyggnad. Det är då att märka attsvenska domstolar vid avgörande av nationella tvister mera sällan kommer attkunna hämta någon ledning av de avgöranden som andra konventionsstatersdomstolar fattar med tillämpning av konventionen. Vadgäller de nya köplagarnas materiella innehåll torde det varken vara möjligteller önskvärt att inte beakta bestämmelserna i konventionen. Tingsrättenanser lika med arbetsgruppen all det är av vikt att den nordiska rällsenheleninom köprätten bevaras. Det resultat som arbetsgruppen redovisar företer dock imånga avseenden skiljakligheter, för del framförallt i förhållandetill och . Visserligen har i de flesta fall de enskilda frågornabehandlats parallellt och stadgandena erhållit samma paragrafnummer, men demateriella olikheterna är i vissa fall betydande. Tingsrätten ansluter sighärvidlag till den uppfattning som Hjerner framför i sitt särskilda yttrande(s. 396 n) att förslagen för all kunna godtas som en samnordisk lösning bör bliföremål för ytterligare bearbetning och sammanjämkning. Vattenfallser de nordiska ländernas strävan efter en gemensam köplag sliftning som riklig och värdefull. Det är också önskvärt att den nordiska 45 lagstiftningen anpassastill reglerna om interna- Prop. 1988/89: 76 lionellaköp. Marknadsdomstolenfinner del mycket tillfredsställande att samordnade förslag till köplagar förDanmark, , och nu har kunnat läggas fram. Att den nordiskaenheten på köprättens område bevaras och fördjupas torde från alla synpunktervara angeläget. Det kan beklagas all samordningen av de föreslagna lagtexternainte kunnat drivas ännu längre än som skett. Domstolen förutsätter attytterligare kontakter i delta syfte tas med de övriga nordiska länderna underdet fortsatta lagstiftningsarbetet. Möjligen kan det svenska förslaget därvidutökas med några bestämmelser som ingår i andra förslag men som ansettsobehövliga för svensk del. Försvensk handelspolitik är strävandet att göra lill en gemensamhemmamarknad av stor vikt. All införa gemensamma nordiska rättsregler på detområde som utgör grundvalen i förhållandet mellan säljare och köpare, vore ettsteg i denna riktning. Arbetsgruppen var från början inriktad på att åstadkommaett förslag till en gemensam nordisk köplag som i hög grad skulle överensstämmamed FN-konvenlionen om internationella köp. Även sedan man övergivit dennainriktning överensstämmer förslagen i stort och den gemensamma systematik somanvänts är lill stora delar gemensam med . Det man uppnått är isig väsentligt. Ändå vore det önskvärt alt komma ännu längre vad gäller dennordiska rättslikheten. Kollegiet ser inga principiella hinder mot att förslagenomprövas ur denna aspekt innan man på grundval av dem lägger fram ettlagförslag. Detär önskvärt med en långtgående nordisk enighet på detta område. Emellertid kankonstateras all någon fullständig sådan inte synes vara möjlig all uppnå sedansärskilt och i vissa fall gått egna vägar. Det bör då likaledesvara möjligt för att välja de lösningar som synes bäst här. Ibetänkandet ägnas stor uppmärksamhet åt förhållandel mellan förslagen och FN-konvenlionen (se särskilt s. 157 O- Arbetsgruppen utgår från att de nordiska staterna kommer att ratificera konventionen, ehuru något for mellt beslut inte torde ha fattals därom. Det diskuteras lill en början två möjliga sätt för konventionens genomförande i de nordiska länderna, nämligen som en "blankettlag", dvs. att konventionen som sådan elleren direkt översättning av den blir gällande såsom lag i de nordiska länderna, eller genom en "konsoliderad köplag", vilket innebär attkonventionens 46 bestämmelserinarbetas i den lag som skall innehålla de nationella bestäm- Prop.1988/89:76 melserna om köp. Det förra alternativet väljs för den svenskarättens del. Bilaga 3 men framför allt därför all reflekterar på delsenare alternativet och detta avspeglas i det norska förslaget, inverkarkonventionen starkt även på det svenska förslaget. Enligtarbetsgruppen bör konventionen såväl i fråga om uppbyggnad (systematik) som ifråga om materiellt innehåll tillmätas betydelse vid en modernisering av dennationella köprättsliga lagstiftningen (se s. 158). Beträffandesystematiken är det möjligt all fatta sig kort. Även om konventionenssystematik har haft ett visst inflytande på förslagen, är olikheterna isystemalik mellan konventionen och de nu framlagda förslagen så stora, att detför den som vill göra en jämförelse mellan de olika systemen knappast ärenklare att med konventionen jämföra de nu framlagda förslagen än de nugällande köplagarna. En jämförelse fordrar under alla förhållanden ett ingåendearbete, och detta underlättas inte mycket av de likheter i systematik som finnsmellan och det nu framlagda förslaget. Detta är särskiltmärkbart vid en jämförelse mellan reglerna om påföljder av säljarenskontraktsbrott (art. 45 52 i konventionen och 24 50§§ i förslaget).Förslagets systematik får bedömas självständigt (jfr nedan 2.4). Arbetsgruppenunderstryker också vikten av att beträffande de materiella frågorna beaktakonventionens bestämmelser. Häri finns givelvis all anledning att instämma. Mendet förutsätter en prövning av om de materiella regler som konventioneninnehåller är lämpliga. Detta är säkerligen också arbetsgruppens mening, alldöma av de talrika olikheterna mellan förslagen (med visst undantag för detnorska förslaget) och konventionen. I många detaljfrågor har emellertidarbetsgruppen valt formuleringar som ansluter sig närmare lill konventionen äntill gällande svensk rätt (eller SOU). På några punkter har arbetsgruppenföreslagit regler eller formuleringar som framkommit som kompromisser mellanmotstridiga förslag vid utarbetande av FN-konvenlionen och som knappast enskonventionens egna upphovsmän torde anse vara helt lyckade. Fråganblir då om vinslen av en överensstämmelse med konventionen uppväger denackdelar som otvivelaktigt uppslår om man överger en i och för sig godtagbarregel vilken gällt i nordisk rätt. Därvid är särskilt all beakta denosäkerhet som uppstår när man skall bedöma om den nya formuleringen avser altgenomföra en saklig ändring eller blott är en redaktionell nyhet. Denna frågakan inte diskuteras allmänt, utan den återkommer i den följande diskussionen avsärskilda bestämmelser. Förnärvarande råder en stark nordisk rättsgemenskap på köprättens om råde, trots att i viss mån intar en särställning (se särskilt T , SvJT 1984 s. 775 ff). Inte bara är överensstämmelsen mellan lagarnas lydelse stor; rättspraxis är också mycket enhetlig. De olikheter som finns mellan olika nordiska länder är på det hela taget inte mycket större än de som förekommer mellan olika uttolkare inom ell och samma rättssystem. De förslag till köplagstiftning som avgavs tidigare byggde på en strävan all bevara den nordiska rättsgemenskapen så väl som möjligt. Olikheterna mellan de tidigare förslagen var till stor del sådana, all del kunde väntas att vid en följande bearbetning inom justitiedepartementen de väsentligen skulle elimineras, genom alt departementen förenade sig om något av de framlagda förslagen, möjligen gjorde en kompromiss. De nu framlagda förslagenbygger likaledes på en uttalad önskan alt Prop. 1988/89:76 behålla rällsenheleninom den nordiska köprälten (se särskilt s. 159 f). Det Bilaga 3 finns dockomständigheter som har motverkat detta syfte. Arbetsgruppenpekar själv på att förhållandel till FN- konventionen har utgjort enförsvårande faktor (s. 159). En "konsolideringslösning", såsomeftersträvas i , fordrar en mycket stark anpassning till FN-konventionen.Det är uppenbart att man inte kan på en gång ansluta sig nära tillkonventionen, vilken är utformad för all tillgodose önskningar i länder medhelt skilda rättsystem och dessutom är anpassad efter internationella,kommersiella köp, och behålla de grundläggande principerna i den nordiskaköprälten. De övriga nordiska förslagen följer visserligen inte så näraFN-konventionen men strävan att inte göra olikheterna mot det norska förslagetstörre än nödvändigt har satt starka spår. Denu framlagda förslagen präglas av en, enligt min mening ogenomförbar, strävanatt kompromissa mellan å ena sidan anpassningen till konventionen, å andrasidan behållande av den gällande nordiska köprätten. Man har satt sigmellan två stolar. Delta påverkar också motiven, som lill stor del är såskrivna att formuleringar som är hämtade från tolkas så all deså nära som möjligt skall likna gällande nordisk rätt. Men detta ökaroklarheten och leder även till motsägelser mellan de föreslagna lagtexternaoch motiven. Ettannat problem uppstår genom regleringen av konsumentköpen. Medan den svenska,och väl även den finska, utgångspunkten är att konsumentköp skall vara föremålför särskild lagstiftning och att därför behovet av all la hänsyn tillkonsumentförhållanden inte fordrar någon speciell utformning av delaljregler iköplagen, kräver den lagstiftningsteknik som begagnas i och , och somgår ut på att regler avsedda särskilt för konsumenternas skydd inarbetas i denallmänna köplagen, en större anpassning till vad som bör gälla vidkonsumentköp. Även detta leder till olikheter mellan förslagen. Det måste docksägas att dessa olikheter i det hela är mindre betydande än de somsammanhänger med anpassningen till . Menäven bortsett från vad som har nämnts nu måste det sägas, all de föreslagnalagtexterna uppvisar betydande olikheter sinsemellan. De finska och svenskaförslagen är visserligen på alla väsentliga punkter likalydande. De skiljersig emellertid avsevärt från de danska och norska förslagen, vilka i sin turhar betydande inbördes olikheter. Arbetsgmppen säger visserligen (s. 160), attenighet har uppnåtts beträffande de materiella lösningarna av de allra flestafrågorna. Rikligheten härav beror på hur stora anspråk på rättslikhet som manställer. Likheten är i varje fall mycket mindre än enligt nu gällande rätt ochäven mindre än enligt de tidigare framlagda förslagen. Härtillkommer olikheterna i formellt avseende. På den ena punkten efter den andra sägs i motiven, att trots redaktionella olikheter någon reell skillnad inte är åsyftad, eller att någon nämnvärd olikhet inte uppstår, varvid det står öppet för läsaren all söka avgöra, om olikheten är saklig men så liten alt motivförfattarna inte anser den vara betydande eller om den uteslutande är formell. För den som skall arbeta med lagarna och utgår från lagtexten föreligger i sådana fall aldrig någon säkerhet, att vad som skall gälla i det ena landet också skall gälla i del andra. Han måste undersöka, om det finns några skillnader och i så fall hur stora de är. Eftersom den intranordiska handelns behov är en av de omständigheter som åberopas lill stöd för nordisk rättslikhet, är detta besvärande. Även när olikheterna i motiven sägs vara formella, får läsaren fråga vilken formulering som skall vara avgörande när de olika texterna pekar i olika 48 Förbundetanför, efter de synpunkter som redovisas under avsnitt 6; rJiiagaJ Iövrigt har inga erinringar mot förslaget. Enligt förbundelsmening hade det dock varit angeläget alt söka uppnå en ännu större likhetmellan de nordiska förslagen. Beträffandedet internationella regelsystemet finner LRF del, med hänsyn till föreliggandesvårigheteratt nå enighet om nationell anpassning, riktigt att FörentaNationernas konvention om avtal rörande internationella köp av den 11 april1980 () inte direkt införlivas i den svenska köplagen. LRFfinner anledning att i sammanhanget understryka betydelsen av nordisksamstämmighet i utformningen av köplag så långt detta är möjligt. De andranordiska länderna är sammantaget viktigaste handelspartner. Detta hartagit sig i uttryck i ett stort antal standardavtal för handeln, såsom NLM 80m. Det får anses vara av vikt att lagstiftarna i respektive land strävarmot nordisk enhetlighet på centrala rättsområden. LRF finner del beklagligt attarbetsgrupperna inte kunnat prestera förslag som varit än mer enhetliga än somnu blivit fallet. Det föreligger betydande skillnader mellan de olikalagförslagen, inte enbart av formell art. En utveckling på köprättens områdesom fjärmar de nordiska ländema från varandra måste anses vara olycklig. Underdet fortsatta lagstiftningsarbetet bör förnyade kontakter tas med övriganordiska länder i syfte att än menillgodose kraven på rättslikhet. Samfundetfinner det väsentligt att den nordiska rättslikheten på köprällens områdebibehålls och helst utvidgas. Bedömningarna i det följande görs emellertid iallt väsentligt efter vad som ter sig lämpligt ur svensk synvinkel och ulanbeaktande av vad som kan antas vara möjligt alt få accepterat i samtliganordiska länder.