prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Men jag vill betona att i den mån den svenska regleringen dåkommer att anses inneflatta komplikationer, det bör finnas utrymme för attanpassa den så att konflikter kan undvikas. Min bestämda bedömning är dock att,såvitt man nu kan se, den svenska produktsäkerhetslagen inte skall behövamedföra några sådana. 2.1.3Huvuddragen i en generell produktsäkerhetslagstiftning Mitt förslag:En generell produktsäkerhetslagstifltning skall innehålla bestämmelser som gördet möjligt att ålägga näringsidkare att vidta åtgärder beträflfande farligavaror som finns hos brukarna. Näringsidkarna skall kunna åläggas dels att lämnainformation om de skaderisker som är knutna till en flarlig vara och hurriskerna skall kunna förebyggas, dels att reparera, byta ut eller ta tillbakavaror. Motsvarande skall i huvudsak även gälla beträflfande flariiga tjänster.De nya bestämmelserna skall sammanföras med de nuvarande reglerna imarknadsföringslagen om skadeförebyggande inflormation och säljförbudbeträflfande farliga produkter. Samtliga generella produktsäkerhetsregler skallsamlas i en ny lag, produktsäkerhetslagen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Kommitténs förslag tillstyrks av flertalet remissinstanser. Skälen för mitt förslag:Att de produkter söm används i arbetslivet kan orsaka skador är något somlagstiftaren har uppmärksammat. Men också produkter som människoranvänder i hushållet eller kan vara riskfyllda och ge upphov tillskador på person eller egendom. På vissa produktområden finns det redan i dagen reglering med syfte att förhindra att farliga konsumentvaror kommer iomlopp. detta slag kan vara av allmänt syftande karaktär ochinnebära att en produkt måste motsvara en viss generell norm eller standard föratt flå saluhållas. Det förekommer också regler som innebär att ingripanden kangöras i enskilda fall då en produkt visar sig vara farlig. Det finns här ocksåanledning att nämna bestämmelserna i 4 § marknadsföringslagen som ger stöd försäljförbud i fråga om flariiga varor och tjänster. Den bestämmelsen ärtillämplig på alla områden för konsumentvaror och -tjänster som inte ärspecialreglerade. Vid sidan av normer av detslag som jag har berört nu erbjuder den köprättsliga lagstifltningen ocksåmöjligheter för den som har köpt en flarlig vara att komma till rätta medrisksituationer genom en rätt till reparation av varan eller hävning av köpet.Motsvarande gäller i flråga om farliga tjänster som erbjudskonsumenterna mot ersättning. TiU detta kommer att Prop. 1988/89:23 detockså finns allmänna skadeståndsrättsliga regler som gör att den som liderskada av en farlig vara under vissa förutsättningar kan få skadestånd. Denlagstiftning som jag har syftat på nu senast och som alltså är avcivilrättslig art inrymmer emellertid problem. Min bedömning är att mångamänniskor, som är utsatta för risker att skadas av farliga produkter, intesöker rättelse. Detta kan bero på att de anser att den civilrättsliga vägen äralltför omständlig och dyr eller att de helt enkelt är ovetande om riskerna.Det är mot den bakgrunden angeläget att det införs bestämmelser som gör detmöjligt att genom generella åtgärder undanröja risker som är förenade medprodukter som redan kommit i konsumenternas besittning. Det skulle emellertidenligt min mening vara stötande att begränsa skyddsåtgärderna till att omfattaenbart sådana exemplar av farliga produkter som används av konsumenter. Jaganser därför att en reglering bör omflatta s. k. konsumentprodukter, oavsett omde individuella exemplaren brukas av konsumenter eller av andra. Idagens samhälle förekommer ett stort antal produkter som åstadkommer skadorutan att vi betraktar dem som flariiga, i allt flall i den utsträckning att viär beredda att undanröja flaromomentet. Ett exempel är bilar. Det är därförviktigt att avgränsa de produkter som bör omflattas av en särskildproduktsäkerhetsreglering flrån sådana i och för sig riskflyllda produkter somlikväl måste godtas. Vad jag menar när jag i detta sammanhang talar omflariiga produkter är därför sådana som är förenade med risker vilka antingenframstår som onödiga med hänsyn till möjliga skyddsåtgärder eller som är svåraatt förutse för dem som använder produkterna. En leksak som är avsedd attsättas i händerna på ett litet barn måste vara så konstruerad att den inte kanåstadkomma någon skada, medan den erfarna hobbymekanikern måste få använda ioch för sig mycket farliga verktyg, bara de är försedda med nödvändigaskyddsanordningar och han görs medveten om riskerna. Farorna med en produktfår alltså bedömas bl. a. mot bakgrund av vilken kategori av människor somskall använda den. De säkerhetsåtgärder som är nödvändiga kan därför skiftaberoende på användarsituationen. Men givetvis finns det dessutom produkter somi sig är så farliga att de över huvud taget inte bör flå tillhandahållas förbruk i hemmet och . Deskador som en reglering bör syflta till att förebygga är flrämst dödsfall ochallvarliga personskador. Det är emellertid även angeläget att förebyggalindrigare personskador, i synnerhet om de drabbar många människor. I fråga omlindrigare personskador kan det ibland finnas skäl att väga riskerna motkostnaderna för åtgärderna. ny lagstiftning bör också ha till syfte att förebygga att sakskador uppstår. I fråga om sådana skador är det alltid nödvändigt att en ekono misk avvägning görs. Ersättning för en inträflfad skada kan ibland fås på civilrättslig väg, genom talan i allmän domstol, om den skadelidande är tillräckligt aktiv. Men som jag har berört är en sådan ordning inte tillräcklig. Det bör också finnas en möjlighet för ingripanden av mera generell karaktär i sådana fall då det visar sig att varor eller tjänster förorsakar egendomsskador. De åtgärder som bör kommai flråga som medel mot flariiga produkter Prop. 1988/89:23 som redan harnått ut till brukarna är dels inflormation till brukarna av produkterna omskaderiskerna, så att de själva kan ta sig i akt och förebygga skador, dels åtgärderför att faktiskt undanröja riskerna för framtida skador. Ettflaktiskt undanröjande av skaderiskerna från näringsidkarnas sida brukar gåunder samlingsbenämningen återkallelse. I likhet med kommittén anser jag attnäringsidkarna bör kunna åläggas att vidta tre olika återkalleseåtgärder. Debör kunna åläggas att göra produkterna oskadliga , byta ut dem eller tatillbaka dem. Detkan dock förekomma situationer där en återkallelseåtgärd ter sig alltförlångtgående. Redan information om skaderisken kan ibland vara tillräcklig föratt minska eller undanröja denna. Informationsåtgärderkan också vara mindre kostsamma än återkallelse. måste även en avvägningav annat slag göras. Man kan inte bortse från att det kan flramstå som rimligtatt en vara dier tjänst som i och för sig är ganska riskabel ändå bör godtas,under förutsättning att användaren görs medveten om riskerna och om hur dessakan undvikas. I ett sådant fall kan det vara tillräckligt att köparna fårinformation om skaderiskerna. Bestämmelserom informationsåläggande och säljförbud finns i marknadsföringslagen (3 och 4§§). Till den del dessa bestämmelser rör produktsäkerhet har de ett närasamband med säkerhetsåtgärder beträflfande produkter som redan nått brukarna.Jag delar därför kommitténs uppflattning, att det är lämpligt att nyamateriella produktsäkerhetsregler bör flå sin reglering i anslutning till demsom finns i marknadsföringslagen. Jag anser i likhet med kommittén attdet är lämpligt att bryta ut de nuvarande reglerna om produktsäkerhet imarknadsföringslagen och föra samman dem med nya regler om återkallelse av ochinflormation om produkter som redan finns hos brukarna i en ny lag, somlämpligen ges benämningen produktsäkerhetslag. Sammanfattningsvisvill jag framhålla att jag i huvudsak delar kommitténs uppfattning om hur enutbyggd produktsäkerhetslagstiftning bör utformas. Det finns emellertidanledning att i några hänseenden ta flasta på den remisskritik som har förtsflram mot olika delar av förslaget. Även i flråga om vissa andra detaljer finnsdet enligt min mening skäl att förorda delvis andra lösningar. I det följandeavser jag att närmare behandla flrågorna om lagenstillämpningsområde i avsnitt 2.2, åtgärdernai avsnitt 2.3, förutsättningarför ålägganden och förbud i avsnitt 2.4, ansvarsfördelningeni avsnitt 2.5, preskriptioni avsnitt 2.6, handläggningav produktsäkerhetsfrågor i avsnitt 2.7, kostnaderoch resursbehov i avsnitt 2.8. Minakommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). 3 1988/89. Mitt förslag:Produktsäkerhetslagen skall gälla sådana varor och tjänster som tillhandahållsi näringsverksamhet och som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjareller kan komma att utnyttja för enskilt bruk. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Det stora flertalet remissinstanser godtar kommitténs förslag. Konsumentverketoch konsumentvägledarnas förening anser dock att lagen även bör omfatta andranyttigheter än varor och tjänster. Vidare anser de att lagen bör omfattaprodukter som privatpersoner kommer i kontakt med i hälso- och sjukvård,skolor, daghem, fritidshem och andra liknande miljöer. anseratt lagen även bör omfatta produkter som kan jämställas med konsumentprodukter. Skälenför mitt förslag: Det är naturligt med hänsyn till den produktori-enteradespeciallagstiftning och arbetsmiljölagstiftning som finns att ett förstärktskydd mot riskabla produkter bör omfatta konsumentvaror och konsumenttjänster.En ny lag bör göras tillämplig på dels typiska konsumentvaror, dels varor somflaktiskt används eller kan förväntas bli använda av enskilda människor ihemmet, eller annars i privatlivet. Tillämpningsområdet böremellertid inte begränsas så, att det enbart blir konsumenter som flår ettskydd, efltersom varor som konsumenterna använder oflta också torde användas inäringsverksamhet. Det skulle otvivelaktigt kunna leda till både tvister ochbevissvårigheter, om man t. ex. måste utreda i vilken egenskap en person, sombegär att få utnyttja ett erbjudande om återkallelse, innehar den produkt somerbjudandet avser. Det skulle också kunna framstå som stötande om en flarligprodukt återkallas endast när den innehas av konsumenter. Omexempelvis en personbil av viss typ visar sig vara behäfltad med flel påbromsarna och måste återkallas, ter det sig flrämmande om inte åtgärden flåravse såväl de bilar som privatpersoner kör som dem som används inäringsverksamhet. Produkter som används i arbetslivet bör därför omflattas avlagstifltningen, under förutsättning att de också kommer till användning iprivatlivet i en inte obetydlig omflattning. Varor och tjänster som uteslutandeanvänds yrkesmässigt eller bara undantagsvis kommer till användning iprivatlivet bör däremot inte omflattas av lagstifltningen. Ett verktyg, enhushållsartikel eller ett sport- eller lekredskap med flariiga egenskaperkommer alltså vid ett erbjudande om återtagande att kunna avlägsnas såväl frånhemmen som från verkstäderna, kontoren, institutionerna osv. I många fallmåste dock farliga produkter kunna få användas av dem som har yrkesmässigakunskaper att kunna hantera dem. Det bör därför vara möjligt att i ett enskihfall avgränsa ett åläggande om produktsäkerhetsåtgärder så att det avserendast konsumenter eller vissa grupper av sådana. Jag kommer senare i sambandmed de olika åtgärderna, särskilt säljförbud, att behandla frågan om selektivaåtgärder. förslag omfattar lagen inte sådana varor och tjänster somenskilda människor uteslutande använder i den oflfentliga hälso- och Prop.1988/89:23 sjukvården, i skolor och på daghem och fritidshem, eftersom servicei oflfentligrättsliga former inte är att se som näringsverksamhet. Konsumentverkethävdar i sitt remissyttrande att detta inte är godtagbart, efltersom det i deaktuella situationerna är flråga om människor som i mycket liten omflattningsjälva kan bevaka sina intressen och därför är särskilt utsatta. Enligt verketär riskerna ofta sådana att de inte rimligen kan förutses eller uppmärksammasredan i samband med upphandlingen av varorna och tjänsterna i fråga. Enligtmin mening kommer i praktiken också farliga produkter som enskilda människorkommer i kontakt med i s. k. oflfentliga miljöer i stor utsträckning att varaunderkastade lagstifltningen, efltersom de även används i privatlivet. Mångaleksaker som används på exempelvis daghem förekommer troligen i så stor utsträckningi hemmen att lagstifltningen blir tillämplig av det skälet. Detsamma tordegälla åtskilliga dagligvaror liksom sådan inredning som används i sjukvård ochutbildning. Men onekligen kommer det också att finnas sådant som faller utanförlagens tillämpningsområde, alltifrån sådant som sjukvårdsapparater till fastalekredskap för barn. Givetvis delar jag uppfattningen att säkerhetskraven måsteställas synnerligt högt för produkter av sådant och liknande slag. Men detfinns också god grund för att anta att så också normalt är fallet. Min förhoppningär även att den nu föreslagna lagen ytterligare kommer att höjasäkerhetsmedvetandet på dessa områden. Jag anser därför att sådana varor ochtjänster som tillhandahålls inom ramen för myndighetsutövning eller offentligservice inte bör omfattas av lagen. Livsmedelsverkethar föreslagit att lagen även skall omfatta produkter som med hänsyn tillanvändningssättet kan jämställas med konsumentprodukter. Jag anser emellertidav samma skäl som jag har anfört att det inte finnsanledning att utvidga lagens tillämpningsområde i en sådan riktning. bör lagen omfatta samtliga varuslag. Med varor avses då i enlighetmed marknadsföringslagens terminologi lösören, alltså i huvudsak flyttbara,fysiska föremål. Till lösören räknas bl.a. levande djur men inte t. ex.värdepapper. Närdet gäller tjänster anser kommittén att lagen bör omflatta hela tjänsteområdet,dvs. såväl arbete på lösa saker, flast egendom och byggnader som olika slag avkroppsbehandling, transporter och tivoliverksamhet. 3§ marknadsföringslagen omflattar förutom varor och tjänster även "andranyttigheter". Sådana nyttigheter är flast egendom, byggnader på annansmark, elektrisk kraflt, aktier och andra värdepapper, krediter samt rättigheterav olika slag. Kommitténhar lämnat nyttigheter som varken utgör vara eller tjänst utanför lagförslaget.Till stöd för detta anförs att värdepapper och rättigheter av olika slagknappast bör kunna vara förknippade med några flysiska skaderisker. Denframhåller att nyttigheter som fast egendom och byggnader på annans mark haren ganska speciell karaktär och därför inte utgör några naturiiga objekt för enproduktsäkerhetslagstiftning. Ilikhet med kommittén anser jag att lagen bör omflatta varor och 35 tjänster.Även produkter som tillhandahållits som varor och tjänster, men Prop.1988/89:23 hos brukarna kommit att utgöra t. ex. tillbehör till flast egendom,bör omflattas av den nya lagen. Avgörande bör vara huruvida en produkt är attbedöma som en vara eller tjänst för tillhandahållandet. Även iflråga om "annan nyttighet" går jag på kommitténs linje. Visserligenkan det väl hävdas att vissa slag av "annan nyttighet" jag syfltardå närmast på flast egendom kan vara behäfltade med sådana skaderisker attdet kan finnas behov av säkerhetsåtgärder av det slag som lagen är avsedd atterbjuda. I de flesta flall bör det dock vara möjigt att tillämpa lagen även meddet tillämpningsområde som jag vill ge den. Hänför sig skaderisken tillexempelvis byggnadselementens utflormning kan ett ingripande med stöd av lageni förekommande fall göras mot den eller de näringsidkare som tillhandahållitvaran i flråga. Om risken i stället hänför sig till själva uppförandet av enbyggnad, torde i många flall ett ingripande kunna göras mot den somtillhandahållit denna tjänst. Tillämpningsområdeti territoriell mening för regleringen blir givetvis begränsat till Sverige.Detta hindrar inte att lagstifltningen kan komma att tillämpas även påutländska företag. Regleringen blir nämligen i princip tillämplig på varjetillhandahållande av varor eUer tjänster på den svenska marknaden. , som från utlandet tillhandahåller varor tillkunder i , kommer alltså att omflattas av lagstiftningen. Detjag sagt innebär också att produkter som exporterats och som är identiskamed dem som är föremål för återkallelse här i landet kan, om de återförs tillSverige, omfattas av ett återkalldseförfarande som genomförs av den svensketillverkaren eller annan som här tillhandahållit produkterna. ProduktsäkerhetslagenskaU, som jag sagt (avsnitt 2.1.2), motverka att riskabla produkterförorsakar person- och sakskador. Jag anser att de instrument som är lämpligastatt använda för att åstadkomma skade-preventionen är informationsålägganden,säljförbud och återkalldseåläg-ganden. Informationsålägganden kan vara av tvåslag: dels information som lämnas till brukarna före eller i samband med att deförvärvar en riskabel produkt, säkerhetsinformation, dels information somlämnas till brukarna när de redan har förvärvat den farliga produkten,varningsinformation. Avsikten med informationsåläggandena är att inflormerabrukarna av farliga produkter om skaderiskerna och hur man undgår dem. Säljförbudsyftar till att förhindra att flariiga produkter över huvud taget kommer ihänderna på brukarna. Återkalldseåläggande innebär att det skall företasdirekta åtgärder med en produkt som är i brukarens hand i syfte att undanröjaden skaderisk som produkten medför. Näringsidkarebör vid varuåterkalldser kunna åläggas att låta förstöra eller på annat sätt oskadliggöra exemplar som har återtagits (destruktion). Mitt förslag:Näringsidkare skall kunna åläggas att, i samband med att de tillhandahållerprodukter, lämna information som har särskild betydelse för att förebygga attprodukterna orsakar person-dier egendomsskador. Ett åläggande kan omfatta intebara den produkt som talan om informationen avsett utan också andra liknandeprodukter som är förenade med samma skaderisk. Kommitténs forslag:Överensstämmer i princip med mitt förslag. "Andra liknandeprodukter" omflattas emellertid inte av förslaget. Remissinstanserna:Kommitténs förslag godtas av praktiskt taget samtliga remissinstanser. Skälen för mitt förslag:Många produkter är flariiga om de används på ett fldaktigt sätt, utan att detför den skull är rimligt att konsumenterna helt avstår från dem eller att deges en annan utformning. I sådana fall måste brukarna redan i samband medförvärvet av produkten göras medvetna om riskerna. Så sker också i storutsträckning genom information som lämnas på eller i anslutning till sådana produkternär de säljs. Detta slags säkerhetsinformation är av största betydelse förproduktsäkerheten. Marknadsföringslageninnehåller en generalklausul om informationsskyldighet (3 §). Om ennäringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighetunderlåter att lämna information, som har särskild betydelse frånkonsumentsynpunkt, kan på talan av konsumentombudsmannenålägga honom att lämna sådan information. Informationen kan ta sikte på självaprodukten och avse bl.a. innehåll, beskaffenhet och egenskaper. Vidare kaninformationsåläggandet avse lämplig användning, förvaring och skötsel avprodukten. Skyldighet att lämna inflormation föreligger enligt förarbetena såsnart det finns ett inte helt obetydligt behov och inte bara i sådana flall somär särskilt allvarliga (prop. 1975/76:34 s. 126). I bestämmelsen anges även påvilka olika sätt det kan föreskrivas att inflormation skall lämnas. Ettåläggande kan innebära att inflormation skall lämnas genom märkning på varaeller tillhandahållas i annan form på säljställe dier ges i annonser ellerandra framställningar som näringsidkaren använder vid marknadsföring. Vidarekan en näringsidkare åläggas att i viss florm lämna inflormation till konsumentsom begär det. Genomatt den nuvarande bestämmelsen om säkerhetsinflormation i marknadsföringslagenförs över till produktsäkerhetslagen flår bestämmelsen ett utvidgattillämpningsområde. Den kommer nämligen även att gälla vid vederlagsflriaerbjudanden och överlåtelser. Å andra sidan kommer den enligt förslagetförstärkta informationsskyldigheten inte att omfatta annan nyttighet. Jag villdock erinra om att informationsskyldighet beträffande "annannyttighet" också kommer att kunna åläggas med stöd av 3 §marknadsföringslagen. Kommitténsförslag innehåller inte någon motsvarighet till 3 § andra stycket 3marknadsföringslagen om inflormation till konsument som begär Jag anser emellertid,att även om bestämmelsen inte har visat Prop. sig ha någon störrepraktisk betydelse, så finns det inte någon anledning attavskaflfa den. En föreskrift att lämna inflormation till den som begär det kananvändas som komplement till en föreskriflt om skyldighet att lämnainformation på säljstället eller i annonser o.d. En konsument kan därigenom fåtillgång till den åsyftade informationen utan att behöva besökasäljstället (jfr prop. 1975/76:34 s. 127). Detkan förekomma att en näringsidkare tillhandahåller andra produkter som harsamma utformning och kan medföra samma skador som en produkt som är föremål förett säkerhetsingripande. Om tillsynsmyndigheten känner till det kan även dessaprodukter bli föremål för ett säkerhetsingripande. Om förhållandet kommer framförst efter processen i kan domstolen visserligen på talanav konsumentombudsmannen meddela ett interimistiskt åläggande omsäkerhetsinformation. En näringsidkare kan dock utan påföljd utan säkerhetsinformation tillhandahåUa en produkt som är i detnärmaste identisk med en som han tidigare ålagts att lämna säkerhetsinformationom. Kommittén har inte föreslagit någon särskild möjlighet att komma tillrättamed det problemet. Enligt min mening finns det anledning att införa en möjlighetatt låta ett åläggande om säkerhetsinflormation även omflatta sådana produkter. Visserligengäller ett åläggande som meddelats rörande en viss produkt även för det flallatt produkten därefter ändrats något (MD 1987:22 KO mot CO.AB ang. säljförbud beträffande oljelampor), men enligt min mening bör ettåläggande även kunna omfatta andra liknande produkter med samma skaderisk, somkanske har funnits på ett lager men som tiUsynsmyndigheten ellerkonsumentombudsmannen inte känt till. Meduttrycket "annan liknande vara dier tjänst" avser jag i första handen produkt som har samma funktion och som kan ge upphov till samma art av skadasom den som varit föremål för prövning. Detfinns i detta sammanhang anledning att peka på att säkerhetsinformation i sambandmed tillhandahållande av varor och tjänster kan vara ett led i normalaanvisningar om produkternas hantering, skötsel och vård. Sådan inflormation kankrävas även om utebliven inflormation inte skulle leda till ett behov avsäljförbud, varningsinflormation eller återkallelse. Risknivån behöver alltsåinte vara lika hög för att säkerhetsinflormation skall kunna framtvingas som dåövriga typer av säkerhetsingripanden kan bli aktuella. 2.3.3 Säljförbud m. m. Mitt förslag:Näringsidkare skall kunna förbjudas att tillhandahålla produkter som medförsärskild risk för person- eller egendomsskador. Förbudet får omfatta inte baraden produkt som talan om förbudet avsett utan även andra liknande produkter. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. "Andra liknandeprodukter" omfattas emellertid inte av förslaget. Remissinstanserna:Kommitténs förslag har lämnats utan erinran. Skälen for mitt forslag: Isvensk rätt finns regler om säljförbud inom olika produktområden. En regel avmera generell räckvidd finns i marknadsföringslagen. I 4 § föreskrivs attmarknadsdomstolen kan förbjuda en näringsidkare att till konsumenter förenskilt bruk fortsätta att saluhålla en vara, som på grund av sina egenskapermedför särskild risk för skada på person eUer egendom. Ett sådant förbud kanefter en lagändring riktas också mot bakre led i säljkedjan, i den måndet behövs för att förhindra fortsatt försäljning tiU konsumenter (prop.1984/85:213 s. 41 flf och 71 flf). Regeln är tillämplig inte bara vidsaluhållande av varor, utan också vid utbjudande av nyttjanderätt till varoroch vid tillhandahållande av tjänster mot ersättning.