prop · GC03108 · 1988-12-31 00:00:00 — Inriktningen avsäkerhetsskyddsarbetet aren fråga av det slag som bör regleras närmare i deriktlinjer för säkerhetspolisen, som kommittén har föreslagit att regeringenskall utfärda (jfr avsnitt 2.5.1). ÖB har i sittremissyttrande anfört att föreskrifterna i säkerhetsskyddsförordningen omansvarsfördelningen mellan RPS och ÖB på området bör ändras för att motsvaradagens krav. Också kommittén har förordat en översyn av författningsregleringenpå säkerhetsskyddets område. Dessa frågor bör övervägas ytterligare. Önskemålsom framförts i remissyttrandet från () om enöversyn av reglerna om säkerhetsskyddet på upphandlingsförordningens område börkunna komma till stånd inom ramen för den föreskriftsrätt på området somtillkommer RPS i samråd med ÖB. Jag delar också kommitténsuppfattning att säkerhetspolisen även i fortsättningen bör svara för polisensberedskapsplanering med hänsyn bl.a. till det nära sambandet medsäkerhetspolisens verksamhet i övrigt. Min bedömning: Dencentrala organisationen vid säkerhetspolisen bör bestå av fyra huvudenheter. Kommitténs förslag:Överensstämmer med min bedömning. Kommittén har dock ansett att det bör ankommapå RPS att bestämma om byråindelningen. Remissinstanserna: Deremissinstanser som uttalat sig i frågan är positiva till den organisation somkommittén har skisserat. Skälen för min bedömning:Säkerhetspolisen utgör organisatoriskt en avdelning inom RPS och leds underrikspolischefen av en avdelningschef avdelningschefen består säkerhetsavdelningenav en central organisation i samt en fältorganisation med regions-och länssektioner. Den centralaorganisationen är indelad i tre huvudenheter, nämli- Prop. 1988/89:108 genett sekretariat och två byråer. Varje huvudenhet leds av en byråchef, och en avbyråcheferna är ställföreträdare för avdelningschefen. Sekretariatet är ettstabsorgan med övergripande uppgifter såsom analys och planering samtinternationella kontakter. Den ena byrån är inriktad påsäkerhetsunderrättelsetjänst. Inom byråns område faller kontraspionage, terrorismbekämpningoch åtgärder mot subversiv verksamhet. Den andra byrån svarar försäkerhetsskydd och internadministration. Till den byrån hör bl.a. livvakterna. Kommitténhar pekat på en del svagheter i den nuvarande organisationen på central nivå.Säkerhetsskydd och internadministration är enligt kommittén verksamheter som äralltför olika för att lämpligen höra till en och samma byrå. Vidare är det interationellt att terrorismbekämpning och personskydd hör till olika byråer medhänsyn till det nära sambandet mellan dessa funktioner. Också samordningen avden öppna polisens verksamhet, som handläggs inom RPS öppna del, harenligt kommittén ett nära samband med terrorismbekämpningen och bör befinnasig närmare denna i organisatoriskt hänseende. I stället har kommittén förordatatt säkerhetspolisens centrala organisation indelas i följande jyra huvudenheter,nämligen enhuvudenhet för analys och planering och andra stabsfunktioner, enhuvudenhet för kontraspionage och åtgärder mot subversiv verksamhet, enhuvudenhet för terrorismbekämpning och säkerhetsskydd inklusive personskydd, enhuvudenhet för administration och regislerföring. Förnärvarande ankommer det på regeringen att bestämma om byråindelningen vidsäkerhetspolisen. När det gäller RPS öppna del beslutar myndigheten självnumera om indelning i byråer och enheter på lägre nivå (jfr 16 § förordningenmed instruktion för ). En motsvarande befogenhet iorganisatoriska frågor tillkommer numera i regel de flesta statsmyndigheter(jfr prop. 1986/87:99 s. 39). Kommittén har föreslagit att det ifortsättningen bör ankomma på myndigheten att bestämma om byråindelningen ävenvid säkerhetspolisen. RPShar i sitt remissyttrande ställt sig bakom en indelning av säkerhetspolisen ifyra huvudenheter, dock med en något annorlunda arbetsfördelning mellan dessaän vad kommittén föreslagit. Jagär i princip positiv till att säkerhetspolisens centrala organisation delas ini fyra byråer eller andra huvudenheter. Förslaget om att RPS i fortsättningenbör få bestämma om byråindelningen även vid säkerhetspolisen är jag emellertidinte beredd att ställa mig bakom. Regeringens särskilda ansvar försäkerhetspolisen talar enligt min mening för att den nuvarande ordningenbibehålls. Det bör dock givetvis såsom ankomma på RPS att mera idetalj bestämma om hur arbetsuppgifterna skall fördelas mellan byråerna. 2.5Ledning och parlamentarisk insyn 2.5.1Statsmakternas styrning Min bedömning:Regeringen bör utfärda riktlinjer för säkerhetspolisen. Riktlinjerna börtillkomma efter samråd med partiledarna för de partier som är företrädda i utrikesnämnden. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Av deremissinstanser som berört frågan är nästan alla positiva till förslaget. Skälen för min bedömning:Den svenska modellen för styrning av myndigheternas verksamhet går i huvudsakut på att statsmakterna ställer upp ramar för verksamheten i form av lagar ochandra föreskrifter samt anvisar medel genom budgetreglering. En vissytterligare styrning kan ske exempelvis genom särskilda uppdrag eller genomdirektiv i samband med anvisning av medel. Ett stort mått av självständighethar tillagts myndigheterna bl. a. genom det grundlagsfästa förbudet förregeringen och riksdag att bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall beslutai särskilt fall i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller som rörtillämpningen av lag (jfr 11 kap. 7 § regeringsformen). Den grad av styrning avmyndighetsverksamheten som statsmakterna utövar inom ramen för myndigheternasgrundlagsfästa självständighet varierar från område till område. I fråga om denöppna polisen har statsmakterna inom ramen för budgetbehandlingen under senareår dragit upp ganska långtgående riktlinjer för verksamheten. Det ankommersedan på de olika organen inom polisen att omsätta riktlinjerna i praktiken. Även i fråga omsäkerhetspolisens verksamhet förekommer det att i samband medbudgetbehandlingen tar ställning till mera övergripande frågor. Jag instämmer i kommitténsuppfattning att det i fortsättningen bör läggas fast närmare riktlinjer försäkerhetspolisen. Det finns knappast skäl att på den punkten särbehandlasäkerhetspolisen i förhållande till den öppna polisen. Till detta kommersäkerhetstjänstens nära samband med säkerhetspolitiska frågor, för vilkastatsmakterna har ett särskilt ansvar som inte kan skjutas över på enförvaltningsmyndighet. Säkerhetpolisens verksamhet måste bygga på närmarebedömningar av säkerhetspolitisk art, som det ankommer på statsmakterna attgöra. Sådana bedömningar kan t.ex. gälla militärstrategiska hotbilder,innebörden av den svenska neutraliteten och utvecklingen av deninternationella terrorismen. Hit kan också räknas bedömningar av vilket hot somföreligger från subversiva gmpper i samhället. Verksamheten måste fortlöpandeinriktas och prioriteras mot bakgmnd av förändringen i dessa bedömningar. Ocksånär det gäller det intemationella samarbetet på säkerhetstjänstens område kanriktlinjer behöva utfärdas. Givetvis måste statsmakternas och därvid naturligennärmast regeringens - styrning av säkerhetspolisen ske på ett sätt som intekommer i konflikt med de gmndlagsfästa principema om myndighe- Det finns också anledning att erinra om att ledningen av enviktig del av polisverksamheten, nämligen fömndersökningar, ankommer pååklagare enligt vad som föreskrivs i . Ilikhet med kommittén anser jag att riktlinjerna bör utfärdas i samband medregeringens regleringsbrev för säkerhetspolisen. Sekretessen torde iallmänhet hindra att närmare riktlinjer för säkerhetspolisen redovisasoffentligt. Att, såsom sker i fråga om den öppna polisen, sådana frågorbehandlas i samband med budgetbehandling är därför inte lämpligt.Det är å andra sidan särskilt angeläget att beredningen av riktlinjer på ettområde som detta sker på ett sådant sätt att de kan få så bred parlamentariskbas som möjligt. Kommittén har föreslagit att regeringen innan riktlinjer försäkerhetspolisen utfärdas bör samråda i första hand med ledarna för deoppositionspartier som är företrädda i utrikesnämnden. Jag delar kommitténsuppfattning att detta är en lämplig ordning. Min bedömning:Ledningen av säkerhetspolisen under rikspolischefen bör anförtros åt ensäkerhetspolischef som rekryteras bland personer som kan komma i fråga förverkschefsbefattningar. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Förslaget har fått ett blandat mottagande. Förslaget tillstyrks av bl. a. JKoch . En del remissinstanser pekar på risken föroklarheter i kompetensfördelningen mellan rikspolischefen och chefen försäkerhetspolisen. Skälenför min bedömning: På tjänstemannaplanet leds säkerhetspolisen avrikspolischefen och, under denne, chefen för säkerhetsavdelningen.Avdelningschefen rekryteras i praktiken internt inom polisväsendet. Förframgång inom säkerhetstjänsten krävs att den operativa verksamheten leds avskickliga poliser på chefsnivå. Därutöver ställs särskilda krav på den högstaledningen som har att göra bl. a. med verksamhetens samband med utrikes- ochandra säkerhetspolitiska förhållanden. Det gäller för den högsta ledningen attse till att verksamheten bedrivs i linje med den bedömning av detsäkerhetspolitiska läget som statsmakterna har slagit fast. Den som skall ledaoch utveckla en verksamhet som säkerhetspolisens bör också ha en brederfarenhet av samhällsfrågor över huvud och måste kunna uppträda med auktoriteti samarbetet med både statsråd och myndighetschefer. Motbakgrund av detta anser jag i likhet med kommittén att säkerhetspolisen börledas av en befattningshavare på verkschefsnivå. Jag förordar därför attsäkerhetspolisen under rikspolischefen skall ledas av en befattningshavare påöverdirektörsnivå med kompetens att vara verkschef Jag kan också i övrigt iallt väsentligt instämma i vad kommittén anfört om de krav som bör ställas påchefen för säkerhetspolisen i fråga om chefsegenskaper, insikter isäkerhetspolitiska förhållanden etc. Om man till chef för säkerhetspolisenutser en person utan tidigare erfarenhet som polischef är det naturligtvisnödvändigt att försäkra sig om att den erforderliga kompetensen i polisledningsfrågorfinns företrädd på närmast lägre nivå inom organisationen. Det anförda innebär inteatt rikspolischefens högsta ansvar för säkerhetspolisen upphör.Rikspolischefen är fortfarande verkschef och ordförande i verksstyrelsen.Arbetsfördelningen mellan rikspolischefen och chefen för säkerhetspolisen börslås fast i myndighetens instruktion och arbetsordning, varvid de risker förkompetenskonflikter som några remissinstanser påtalat bör kunna undvikas.Utgångspunkten bör vara att rikspolischefen beslutar i säkerhetsfrågor av storbetydelse eller av särskild vikt samt i sådana säkerhetsfrågor som även berörden öppna polisen, t.ex. föreskrifter om samarbetet mellan den öppna polisenoch säkerhetspolisen. I löpande ärenden bör rikspolischefen hållas informeradoch bör då vara oförhindrad att ta till sig beslutanderätten i ett särskiltfall. I övrigt bör verksamheten vid säkerhetspolisen ledas av chefen försäkerhetspolisen, som vid förfall för rikspolischefen också bör inträda somordförande i verksstyrelsen när denna handlägger säkerhetsärenden. Min bedömning: RPSstyrelse bör få till särskild uppgift att följa tillämpningen av regeringensriktlinjer för säkerhetspolisen och redovisa sin bedömning för regeringen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget.Diskrimineringsombudsmannen förordar att en i säkerhetspoliseninrättas. Medborgarrättsrörelsen föreslår en särskild isäkerhetspolisens register. Skälen för min bedömning:En löpande parlamentarisk insyn i säkerhetspolisens verksamhet utövas av desex lekmannarepresentanterna i . Också utövar en insyngenom i första hand justitieut-skottet. En ytterligare form för parlamentariskinsyn ligger i den i avsnitt 2.5.1 förordade ordningen medpartiledaröverläggningar i samband med att regeringen utfärdar riktlinjer försäkerhetspolisen. Kommittén har funnit attden nuvarande parlamentariska insynen genom i första hand RPS styrelsefungerar väl. Jag vill dock understryka vad kommittén också framhållit omvikten av att ta tillvara alla möjligheter att förbättra den parlamentariskainsynen, som på detta område kan sägs vara en ersättning för den bristandeinsyn från allmänhetens sida som sekretessen föranleder. Kommittén har tagitavstånd från tanken på att inrätta en särskild isäkerhetspolisen. Jag gör samma bedömning med hänsyn bl.a. till att det dåskulle kunna bli svårt att få en heltäckande parlamentarisk kontroll avverksamheten inom polisen och att få en samlad bild av det viktiga samarbetet mellansäkerhetspolisen och den öppna polisen. Jag förordar i stället, liksomkommittén, att man bygger vidare på den redan väl fungerande insyn som utövasgenom . Styrelsen har i dagbeslutanderätt huvudsakligen i anslagsfrågor och personalkontrollärenden.Frågor kring personalkontrollen kommer att behandlas i ett senare skede. 1övrigt har styrelsen en rådgivande funktion i enlighet med vad som slagits fasti fråga om lekmannainflytandet vid statliga myndigheter i regeringensverksledningsproposition (jfr prop. 1986/87:99, KU 29, rskr. En lämpligutgångspunkt för en fördjupad insyn i säkerhetspolisen bör kunna vara att genomen föreskrift i RPS instruktion ge styrelsen i uppgift att nära följaverksamheten vid säkerhetspolisen, särskilt med avseende på tillämpningen avde riktlinjer, som regeringen utfärdar för säkerhetspolisen (jfr avsnitt2.5.1). 1 uppgiften bör också ligga en skyldighet att till regeringenrapportera resultatet av granskningen. Rent praktiskt innebärdessa uppgifter att styrelsen får anledning att företa en mera systematiskgranskning av säkerhetspolisen än . Det får därvid ankomma påstyrelsen att ge anvisningar om den redovisning av verksamheten som erfordrasfrån tjänstemännens sida. Också när det gäller avfattandet avgranskningsrapporter ankommer det på tjänstemännen vid myndigheten att biträdastyrelsen i den utsträckning som begärs. 1remissyttrandet från Medborgarrättsrörelsen förordas att en särskild nämndinrättas för insyn i säkerhetspolisens register. Också kommittén har tagit uppfrågan om en särskild . Kommittén har anförtatt den kommer att behandla saken i samband med dess kommande översyn avpersonalkontrollen. Till dessa frågor finns det anledning att återkomma i ettannat sammanhang. Min bedömning: En prövotidom bör gälla som huvudregel vid rekrytering till säkerhetspolisen. Kommitténs förslag:Förslaget går bl. a. ut på att en årslång provtjänstgöring bör görasobligatorisk och att personalen vid säkerhetspolisens regions- ochlänssektioner i utbildningssyfte bör tjänstgöra vid den centralaorganisationen i . Remissinstanserna: En delremissinstanser är kritiska till obligatorisk tjänstgöring i . Skälen för min bedömning:Poliserna vid säkerhetspolisen rekryteras från den öppna polisen. Efter ettmycket noggrant urvalsförfarande kommenderas ett antal av de sökande till ettårs provtjänstgöring vid säkerhetspolisen. De som godkänns vidprovtjänstgöringen får därefter fast tjänst vidsäkerhetspolisen och lämnar sina tjänster vid den lokala polisorganisa- Prop.1988/89:108 tionen. Praktisk och teoretisk utbildning varvas underprovtjänstgöringen och därefter. Det förekommer också olika slag avvidareutbildning. Vidsidan av poliser tjänstgör även annan personal vid säkerhetspolisen. Huvuddelenav den personalen rekryteras i praktiken från de lokala polismyndigheterna.Rekryterings- och utbildningsförfarandet är likartat som för poliser. Förpersonal som rekryteras utanför totalförsvaret är provtjänstgöringen sexmånader. Kommitténhar utförligt analyserat de särskilda krav i fråga om såväl yrkesskicklighetsom personliga egenskaper som måste kunna ställas på säkerhetspolisens personalmot bakgrund av verksamhetens särskilda beskaffenhet. När det gäller depersonliga egenskaperna framhåller kommittén bl.a. att omdöme och diskretionkrävs vid hanteringen av de mycket känsliga uppgifter som kan ligga isäkerhetsarbetet. Det är också viktigt att tjänstemännen kan behålla ett demokratisktoch öppet sinnelag trots att miljön inom säkerhetspolisen med nödvändighet ärsluten. Jagkan instämma i vad kommittén anfört. Motbakgrund av sina överväganden har kommittén framhållit vikten av attrekrytering och utbildning står på en hög nivå vid säkerhetspolisen. När detgäller rekryteringen har kommittén funnit att den fungerar bra och attsäkerhetspolisen förmår rekrytera många av de bästa poliserna. Kommitténföreslår därför inga genomgripande förändringar på den punkten utanrekommenderar att den nuvarande lyckade rekryteringsordningen utvecklasytterligare genom olika interna åtgärder. Provtjänstgöringen vidsäkerhetspolisen bör enligt kommittén vara för all personal, vilket kräverändring av en till sitt närmare innehåll hemlig förordning (rekryteringsförordningen). Beträffande utbildningen föreslås att tjänstgöringvid andra myndigheter i viss utsträckning läggs in i tjänstgöringen vidsäkerhetspolisen för att bredda personalens erfarenheter. Sådan tjänstgöringskulle kunna äga rum exempelvis inom olika totalförsvarsmyndigheter, vidstatens invandrarverk eller inom utrikesförvaltningen. För personalen vidsäkerhetspolisens regions- och länssektioner, som utbildas huvudsakligenregionalt och lokalt, bör enligt kommittén minst hälften av den praktiskatjänstgöringen under inskolningsåret förläggas till så attutbildningen blir mera allsidig. Kommittén har också uttalat sig positivt omsträvan att öka antalet kvinnor vid säkerhetspolisen. Jagkan i stora delar ansluta mig till vad kommittén har anfört. En fortsatt god rekrytering och utbildning är en förutsättning för att det praktiska arbetet inom säkerhetspolisen skall kunna bedrivas kompetent och effektivt. Såväl rekrytering som utbildning utvecklas också fortlöpan de genom interna åtgärder vid säkerhetspolisen. På några punkter kan behövas medverkan från regeringens sida. Det gäller t. ex. längden av tiden för provtjänstgöring vid säkerhetspolisen, vilken regleras genom den nämnda hemliga rekryteringsförordningen. Jag ansluter mig på den punk ten till kommitténs förslag såtillvida att man bör eftersträva att provtjänst göringen omfattar även för den personal som rekryteras utanför totalförsvaret. Om principen tillämpas undantagslöst, finns det dock risk för att rekryteringen försvåras på grund av att sökande från exempelvis 17 2 Riksda.gen 1988/89. I .saml Nr 108 privata företag inte tordekunna påräkna en motsvarande lång tjänstledighet från det ordinarie arbetet.Detta skulle bl.a. kunna gå ut över rekryteringen av olika slag avspecialister till säkerhetspolisen (jfr avsnitt 2.6.2). Regeln irekryteringsförordningen bör därför ändras så att årslång prov-tjänstgöring börgälla som huvudregel beträffande all personal, men att undantag skall kunnamedges när det finns skäl för det. Jag finner det vidareangeläget att personalen vid regions- och länssektionerna får tillfälle attfullgöra en del av den praktiska utbildningen vid säkerhetspolisens centralaorganisation i . Med tanke på den speciellakaraktär som arbetet vid säkerhetspolisen har anser jag det angeläget att RPSbedriver en aktiv personalpolitik och att tillräckliga resurser avdelas förpersonalvård. Minbedömning: Säkerhetspolisen bör tillföras specialistkompetens inom olikaområden, såsom teknik, juridik, utrikespolitik och militära frågor. Kommitténsforslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Alla remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. Skälenför min bedömning: De två största personalkategorierna vid säkerhetspolisen ärpoliser och tjänstemän med administrativa uppgifter, såsom personal- ochekonomiadministration, registerarbete och kansliarbete. Dessutom finnspersonal med mera specialistbetonade arbetsuppgifter, såsom högreadministration, datateknik, elektronik, fotografering, radioteknik, utbildningoch tolkverksamhet. Kommitténhar funnit att säkerhetspolisens behov av specialistkompetens inte ärtillgodosett fullt ut . Med specialistkompetens menas här i första handkompetens inom olika akademiska specialområden. Som en följd av detta har manenligt kommittén svårt att följa teknikutvecklingen inom säkerhetsskyddet ochandra områden i erforderlig utsträckning. Verksamheten vid de datatekniskafunktionerna är också ansträngd på grund av brist på dataspecialister. Bristenpå teknisk sakkunskap gör enligt kommittén att det kan vara svårt försäkerhetstjänsten att hålla jämna steg med den tekniska utvecklingen inommotståndarnas underrättelsetjänst samt att utveckla och utnyttja tekniskahjälpmedel, t.ex. det datoriserade registret för spaning, riskanalys m. m. Denfortlöpande informationen om vissa internationella förhållanden behöver ocksåförbättras. Man har heller inte den juridiska och militära kompetens sombehövs för att handlägga kvalificerade säkerhetsfrågor på försvarsindustrinsområde. Även på en del andra områden kan det enligt kommittén finnas skäl attöverväga en förstärkning av säkerhetspolisens specialistkompetens. Kommitténanvisar fyra vägar för att tillföra specialistkompetens. Utgångspunkten börenligt kommittén var en externrekrytering av specialis- ter, dvs. att personer medspecialistkompetens anställs vid säkerhetspolisen. 1 andra fall kan det varabättre att knyta en expert till säkerhetspolisen som konsult på deltid. Ocksåinternrekrytering av lämpliga personer som ges specialistutbildning genommyndighetens försorg kan tänkas. En fjärde metod kan vara att personalkommenderas från annan myndighet för tjänstgöring vid säkerhetspolisen, någotsom redan sker i fråga om militär personal. Enligt vad kommittén har funnit bören kvalificerad tekniker knytas till verksamheten på stabsnivå för övergripandeuppgifter inte minst när det gäller säkerhetsskyddet. börpå konsultbasis biträda säkerhetspolisen med utrikespolitisk expertis. Förärenden om säkerhetsskydd inom försvarsindustrin behöver juridisk och militärexpertis tillföras. I övrigt bör det ankomma på verksledningen att fortlöpandese till att uppkommande behov av att tillföra specialistkompetens blirbeaktade. Det får enligt kommittén från fall till fall bedömas om denkompetensen skall tillföras genom extern- eller internrekrytering, påkonsultbasis eller genom kommendering av personal från annan myndighet. Också jag är av denuppfattningen att det är viktigt att specialistkompetens tillförssäkerhetspolisen i ökad omfattning. Jag är dock inte nu beredd att i detalj taställning till frågan om vilken specialistkompetens som bör tillföras och hurdet lämpligen bör ske. Jag avser att med RPS ta upp dessa frågor. Min bedömning: Ettsystem med personalcirkulation införs för livvakter och i viss utsträckning förspanare. Dessa bör tillföras säkerhetspolisen genom kommendering från denlokala polisorganisationen. En ökad personalrörlighet bör eftersträvas ävenför övrig personal. Kommitténsförslag: Personalcirkulation införs i princip för all personal vidsäkerhetspolisen, differentierad efter olika personalkategorier. Remissinstanserna:Kommitténs förslag har fått ett blandat mottagande. Risken för attcirkulationen kommer att urholka säkerhetspolisens kompetens framhålls avflera instanser, bl. a. RPS, åklagarmyndigheterna i och ,, . och FöreningenSveriges polischefer. RPS tillstyrker cirkulation beträffande livvakter och spanare. Skälen för min bedömning:Huvuddelen av personalen yid säkerhetspolisen rekryteras från den öppnapolisen. Det finns inget organiserat återflöde av personal frånsäkerhetspolisen. Detta system förtjänstgöringen skaparen kontinuitet, som uppenbarligen är till fördel förverksamheten i flera avseenden. Det finns.emellertid också nackdelar med en lågpersonalrörlighet. Om rekryteringsförhållandena är sådana att medelåldernkommer att bli alltför hög, finns en viss risk för attorganisationen föriorar i vitalitet. 1 olika sammanhang har Prop.