prop · GC03124 · 1988-12-31 00:00:00 — Sannolikt harsynpunkter av det slag som inverkade på bestämmandet av fristen i 45 kap. 14 §2 st RB för hållande av huvudförhandling vid tingsrätt i mål med häktadtilltalad haft betydelse också i fråga om hovrättsprocessen (jfr NJA II 1943s. Det kan vidare antas att det vid tillkomsten av RB betraktats somsjälvklart, att domstolarna förfogade över sådana resurser att det var möjligtatt iaktta de i lag föreskrivna fristerna utan olägenheter för rättsskipningeni övrigt. Redan1974 års häktningsutrednings betänkande (SOU 1977:50) upptog ett förslag om nedkortningav fristen för huvudförhandling i hovrätt. Som skäl för förslaget anfördes atl åttaveckorsfristenmöjligen kunde avhålla den dömde från att föra talan mot domen. Såvitt gällerförslagets konsekvenser för hovrätternas arbete kan noteras att utredningenansåg sig kunna utgå från att den häktade, om han ämnade överklaga domen, ofta gjordedet i början av vadetiden. Den proposition (1980/81:201) som lades fram pågrundval av häktningsutrednings betänkande upptog emellertid intenågot förslag om nedkortning av fristen. Ettnytt förslag i frågan lades fram av häktningsutrednings betänkande (SOU 1985:27) Gripen - Anhållen - Häktad. Straffproces sudla tvångsmedel m. m. Under remissbehandlingen av belänkandet rik tade flera remissinstanser kritik mot förslaget om en nedkortning av fris ten för huvudförhandling i hovrätt. Bland de kritiska instanserna åter fanns de två hovrätter som anmodats inkomma med remissvar i ärendet, och hovrätten över och , och två åklagarmyn digheter. Hovrätterna framhöll i sina yttranden att det redan, med radan- 138 de arbetsbelastning,förelåg stora svårigheter att hålla den gällande åt- Prop. 1988/89:124 taveckorsfristenberoende bl.a. på att det var förhållandevis vanligt att Bilaga 13fullföljd skedde som målen ofta varvidlyftiga med många personer, förutom åklagare och försvarare, som skulleinställa sig (prop. 1986/87:112 s. 55 och 271). Nären förkortning av fristen ändock genomfördes var skälen härför i huvudsakdesamma som de som häktningsutredning hade anfört för sitt förslag. 1propositionen (1986/87:112 s. 55) anförde departementschefen bl. a. följande. "Förmin del håller jag med utredningen om att gällande frist för att hålla huvudförhandlingi högre instans kan medföra en oacceptabelt lång väntelid i häkte för dentilltalade. Väntetiden är naturligtvis i många fall svår för den som är häktad.Vid en jämförelse med motsvarande frist för tingsrätten ter sig fristen ihögre instans lång. Det är sannolikt att denna långa frist i vissa fall kanavhålla den dömde från atl föra talan i domen." Isamband med att departementschefen bemötte den kritik som framförts underremissbehandlingen av häktningsutrednings betänkande nämnde han att entänkbar lösning vore att anknyta fristen till tiden för den dömdes överklagandeav domen. Under anförande att detta skulle leda till alltför vittgåendekonsekvenser när det gällde fullföljdsreglerna, avfärdade han emellertid dennatanke. De svårigheter som kortare frister för huvudförhandling i hovrätt kundemedföra borde enligt departementschefen till stor del kunna bemästras genom atlhovrätterna i större utsträckning än tidigare erhöll information om pågåendestörre brottmål vid tingsrätterna och höll någon form av beredskap för destörre mål som kunde förväntas bli överklagade. Vidare hänvisades tillmöjligheten att överskrida huvudförhandlingsfristen. Sedanden kortare fristen nu har tillämpats någon tid kan konstateras att de farhågorsom uttalades under remissbehandlingen var befogade. Svårigheterna att beredamålen med häktade utrymme inom den nya fristen har varit avsevärda. De haraccentuerats genom att antalet mål av detta slag genomgående har ökat ihovrätterna (i ). Talan mot tingsrättens domanförs ofta i sista stund. Att under den del av fristen som återstår, när måletkommit in till hovrätten, finna lid för huvudförhandling som passar bådehovrätten och alla parter kan visa sig ogörligt. Följden har blivitatt hovrättsavdelningarna för att kunna iaktta fristen har måst dubblerahuvudförhandlingar , något som frestar hårt på resurserna. Eller ocksåhar redan utsatta mål måst ställas in, vilket medfört merarbete för bådejurister och kanslipersonal och väckt irritation hos parter och vittnen i deinställda målen. Möjlighetenatt överskrida sexveckorsfristen med stöd av undantags klausulen i 51 kap. 13 § 2 st har utnyttjats endast spar samt beroende på att de uttalanden som gjordes i prop. 1986/87:112 på denna punkt var svårtolkade. Å ena sidan antyddes att dittillsvarande 139 tillämpning av denundantagsregel som medgav ett överskridande av fris- Prop. 1988/89: 124 ten varit alltförrestriktiv. Men effekten härav förtogs något av uttalandet Bilaga 13 att principen givetvis börvara att överskridande bara får ske "om det absolut behövs".Härefter nämns möjligheten av kortare överskridande t.ex. när försvararen ärförhindrad att delta vid huvudförhandling inom Därmed antyds attett överskridande är godtagbart om det är i den tilltalades intresse meninte eljest, dvs. inte i de praktiskt lika vikliga fallen att domstol eller åklagareinte kan i vart fall inte med normal planering ta målet till huvudförhandling inom frislen. Det kan därför hävdas att arbetssituationen ihovrätten inte är skäl nog alt överskrida frislen. Hovrätternasmöjligheter att rationalisera målarbetet är starkt begränsade. En långsiktigplanering av hovrätternas program för huvudförhandlingar är ett viktigt medelalt bemästra en ökad mållillslrömning. Den nya regleringen har inneburit enklart försämring av förutsättningarna för en sådan planering. Följden har blivitalt de redan långa väntetiderna i flertalet mål har ökat ytterligare. Synpunkter i övrigt och förslag Motbakgrund av de negativa konsekvenser som den kortare tidsfristen haft förplaneringen av hovrätternas arbete och förmodligen också för åklagarnas ochförsvararnas planering av sitt arbete finns det anledning att närmare granskade argument som anförts för nedkortningen av fristen. Dethar till en början åberopats att en lång väntetid för den tilltalade i häkte intekan godtas eftersom den är svår. Detta kan naturligtvis intebestridas men den tilltalade har i viss mån en möjlighet att påverkaväntetidens längd genom att överklaga tingsrättens dom i början av vadetiden istället för, som ofta är fallet, . Ju tidigarehovrätten får in målet desto tidigare kan hovrätten börja planera förhuvudförhandlingen genom att vidtala åklagare och försvarare m.m. Detta utgörett skäl att anknyta tidsfristen till ingivandet av vadeinlagan. Dethar vidare sagts att den tidigare åttaveckorsfristen framstod som lång jämförtmed motsvarande frist för tingsrätten. Dåbör emellertid hållas i minnet att tingsrätten i realiteten har en längre frist till sitt förfogande för planering. Ofta planeras tid för huvudförhand ling i samband med häktningsförhandling. Hovrätterna har däremot aldrig , hela fristen till förfogande för planering av huvudförhandling eftersom hovrätten i regel inte får kännedom om överklagandet förrän målet kom mer in till hovrätten och på avdelning. Tanken på en förhandsan mälan till hovrätten från försvarare som avser att överklaga tingsrättens dom har väckts vid hovrätten över och men mötts av avgörande invändningar från advokathåll. Som förut nämnts kommer målet in till hovrätten ofta först när av fristen har gått till ända. Rotlarna på tingsrätterna har särskilda dagar vikta för mål som stäms av vissa åklagare vilket underlättar tingsrätternas planering. Denna omständighet försvårar i motsvarande mån planeringen i hovrätten efter som åklagarna redan är upptagna av sina dagar i tingsrätterna när hovrät ten vill sätta ut ett mål till huvudförhandling. Den omständigheten altlidsfristen vid tingsrätt aren vecka är knappast Prop. 1988/89: 124 någotavgörande skäl för att även fristen i hovrätt skall vara mycket kort. Bilaga 13Att fristen i första instans bör vara kort beror givetvis på att det är angelägetatt skuldfrågan prövas möjligt. Sedan en domstol funnit den tilltaladeskyldig är det inte lika viktigt att den omprövning av skuldfrågan somhovrätten skall företa sker inom en mycket kort tidsfrist. Det är för övrigtvanligt att hovrätlsprocessen gäller främst påföljden eller någon särskildrättsverkan, t.ex. utvisning. Detförtjänar också att nämnas att någon tidsfrist för huvudförhandling i överrättinte finns föreskriven i om mänskliga rättigheter.Internationellt sett torde redan tidigare ha haft korta behandlingstideri överinstans beträffande mål med häktade eller likställda. Det ges exempel påatt personer dömda i utlandet till längre frihetsstraff fått i häkte utanavräkning och utan tidsgräns - avvakta beslut om tillstånd till omprövning iandra instans bl.a. beträffande skuldfrågan utan att detta föranlettinvändningar av , se SOU 1987:46 s. 212 om fallet Mondl ochMorris. Dethar slutligen också sagts att det är sannolikt att en lång frist för hållandeav huvudförhandling i hovrätten i vissa fall kan avhålla den dömde från attföra talan mot domen. Det kan betvivlas att det förhåller sig på detta sätt. Tidsfristeni mål med häktade är på grund av hänvisningar också tillämplig påhuvudförhandling i brottmål med tilltalade under eller tilltalade som förverkställighet är intagna i kriminalvårdsanstalt. I fråga om dessa kategoriergör sig intresset av snabb handläggning inte alltid gällande med samma styrkasom beträffande häktade (se för övrigt särregeln beträffande ungdomar i 12 § 2st lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, en regel som i detnu aktuella lagstiftningsärendet inte synes ha beaktats för hovrättsprocessensdel). Enligtvår mening finns inte sådana skäl för en kortare frist att de väger upp deobestridliga nackdelar som denna frist visat sig ha. Vi föreslår därför enlagändring som innebär antingen en återgång till den tidigare åttaveckorsfristeneller införande av ny utgångspunkt för den gällande sexveckorsfristen så attdenna räknas, inte för tingsrättens dom utan från den dag dåvadeinlaga kom in till tingsrätten. Det är angeläget att lagändringen genomförssnarast och således innan den av regeringen beslutadeutvärderingen av de nya reglema om anhållande och häktning har ägt rum. Propositionenshuvudsakliga innehåll ....................... ... 1 Lagförslag ......................................................... ... 3 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde . 1 Inledning......................................................... .. 16 2 Gällande rätt .................................................. .. 18 3 Allmän motivering ............................................. 22 3.1 Reformbehovet ........................................... 22 3.2 övergripande principer förtvångsmedelsanvändning m. m. 3.2.1 Den allmänna uppläggningen avtvångsmedelsreglerna . 3.2.2 Proportionalitetsprincipen m.m.................. .. 26 3.2.3 överskottsinformation m.m....................... .. 29 3.2.4 Skyddet föranonymiletsintressetm.m......... .. 33 3.3 Hemligteleavlyssning..................................... .. 36 3.3.1 Inledning ............................................ .. 36 3.3.2 Anpassning till den tekniskautvecklingen . 3.3.3 Försök, förberedelse och stämpling............ .. 40 3.3.4 Brottsmisstankens styrka ochutredningsläget 43 3.3.5 Vems teleanläggning skall kunnaavlyssnas?. 3.3.6 Telefonsamtal med försvarare................... .. 46 3.4 Hemlig teleövervakning .................................. 47 3.5 Förfarandet vid hemligteleavlyssning m. m......... 50 3.5.1 Domstolsprövning ................................. 50 3.5.2 Offentligt ombud som motpart tillåklagaren? 3.5.3 Hur ofta skall tillstånd tillhemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning omprövas? 3.5.4 Den parlamentariska kontrollen.................. . 55 3.6 Nya tvångsmedel avlyssningmed dold mikrofon och övervakning med dold kamera? 3.7 Vissa frågor om beslag ochhusrannsakan .......... . 59 3.7.1 Polisingripanden i kyrkolokaler................... . 59 3.7.2 Polismans rätt att besluta omhusrannsakan m.m 61 3.7.3 Tid för åtals väckande vidbeslag............... 63 3.8 Ikraftträdande ............................................ . 65 4 Upprättade lagförslag......................................... 65 5 Specialmotivering............................................... 65 5.1 Förslaget till lag om ändring irättegångsbalken .. . 65 5.2 Förslaget till lag om ändring ilagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål .......................... . 70 5.3 Förslaget till lag om ändring ilagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall ..................................................... . 70 5.4 Förslaget till lag om ändring ilagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna ochdomstolarna under krig eller krigsfara m.m 71 5.5 Förslaget lill lag om ändring ilagen (1986:1009) om förfaran-del i vissa fall vid förverkande m.m........................................... 71 5.6 Förslaget till lagen om ändringisekretesslagen (1980:100) ... 71 6 Hemställan....................................................... 71 7Beslut .......................................................... . 71 Lagrådetsyttrande.............................................. . 72 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde .... 74 Bilaga1 Sammanfattning av tvångsmedelskommitténs slutbetän kande ................................................... 79 Bilaga 2 Tvångsmeddskommittenslagförslag ....... ... 86 Bilaga 3 Sammanfattningav förslag .... 105 Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över nar förslag................................. 106 Bilaga5 Sammanfattning av förslag från utredningen om TV-över vakning m. m.......................................... 107 Bilaga 6 Lagförslag avutredningen om TV-övervakning m.m 112 Bilaga7 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över för slaget från utredningen om TV-övervakning m.m 117 Bilaga8 Justitiekanslerns utredning angående tillämp ningen av 28 kap. 5 § ....... 118 Bilaga9 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig överjusti tiekanslerns utredning............................... 123 Bilaga 10 Sammanfattningav ... 124 Bilaga 11 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över Bilaga 12 Lagrådsremissenslagförslag..................... 126 Bilaga 13 Framställningfrån hovrättspresidenterna.... 138 Trycken, 1989 143