prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Ordningen, att försöka påverka företagen genomatt i enstaka flall "statuera exempel", anses motiverad vad gällerbedömning av reklam bl. a. därför att behovet av vägledande praxis är stort. Denföreslagna lagen torde syflta till att lösa säkerhetsproblem i konkretasituationer. Det vore därför motiverat med en möjlighet för det anmäldaföretaget att undgå process genom att medge talan och t. ex. accepterayrkandena såsom ålägganden. Yrkandena måste då uppenbarligen vara tillräckligtdetaljerade för att kunna ligga till grund för ålägganden. Vianser att lagens syflte, att motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom, förfldas genom kommitténs förslag (§ 17), att tillsynsmyndighet skall överlämna flrågan till konsumentombudsmannen med begäran om att denne skall ansöka hos om sådant åläggande eller förbud. För att produktsäkerhetsåtgärder i syn nerhet återkallelse skall ha avsedd eflfekt måste de vidtas . Kravet på snabbhet kan endast tillgodoses om tillsynsmyndigheterna själva flår flungera som beslutande organ. Kommittén flramhåUer själv vikten av snabbhet och anger eflfektivitet som den flrämsta fördelen med 194 tillsynsmyndigheten sombeslutande organ (sid. 169). Enligt vår uppfatt- Prop. 1988/89:23 ning har domstolsförflarandeten inneboende procedurordning som gör att Bilaga 4 snabbheten går förlorad. Kommitténanser att rättssäkerhetsaspekten är väsentlig bl. a. för att den föreslagna lagstifltningenkan flå stor ekonomisk betydelse för de berörda företagen (mitten sid. 170).Kommittén förordar därför att lagen prövas av . SEMKO delar ejdenna uppflattning utan menar att skyddet för konsumenternas liv och egendom(t. ex. vid användning av elektrisk materiel) har minst samma prioritet somrättssäkerheten och därför måste kravet på snabbhet i verkställandet vara avavgörande betydelse. Rättssäkerhetsaspekten kan tillgodoses genom att part iefterhand ges möjlighet att söka ändring i domstol (). Skullehinder anses föreligga att i produktsäkerhetslagen generellt ge tillsynsmyndighetenbefogenheter enligt våra synpunkter ovan, anser vi det nödvändigt att ellagen utflormasså att erforderliga befogenheter ges statens energiverk () vid sidan avproduktsäkerhetslagen. Detkan uppkomma fall där det kan finnas anledning att tillämpa den föreslagnalagen på produkter som förekommer både inom arbetslivet och privatlivet. Dessa flrågortorde flå handläggas så att inspektionen eller styrelsen eflter utredning gör flramställningtill om ingripande. För att tydligare markera detta bör flormuleringeni I5§ andra stycket arbetsmiljöförordningen kompletteras med en hänvisning nya lagen. Styrelsenär något tveksam om skillnaden mellan de båda valda beteckningarna "säkerhetsinflormation"och "varningsinflormation" är tillräckligt stor för att den skall uppflattasav allmänheten. Det kunde också vara lämpligt att i stället för ordet "varningsinflormation"välja ett ord med större uppmärksamhetsvärde, t. ex. "produktvarning"eller enbart "varning". Detbör även övervägas hur man skall förflara när krav på återkallelse riktas motprodukter som är typgodkända av styrelsen eller annan myndighet i det avseendesom återkallelsen gäller. Styrelsen har i sin verksamhet inte ansett sig i normalflallkunna utfärda förbud mot användning av sådana produkter utan atttypgodkännandet först återkallas. Omdet skulle bli aktuellt att införa något mera omfattande system förskaderapportering bör samråd ske med arbetskyddstydsen så att dubbelarbete kanundvikas i förhållande till styrelsens inflormationssystem för arbetsskador(), Inspektionendelar kommitténs uppflattning att konsumentombudsman nen, även när ärendet härrör flrån en annan tillsynsmyndighet än konsu mentverket, bör vara den den som för talan i . I fråga om kemiska produkter bör, efter förebild i 27 § förordningen (1985:835) om kemiska produkter, föreskrivas att annan tillsynsmyndighet än kemi kalieinspektionen skall samråda med inspektionen innan anmälan görs. Ikommitténs uppdrag ingick att överväga införandet av regler om tillverkares,distributörers och detaljhandlares skyldighet att rapportera till ansvarigmyndighet när de flår inflormation om att en vara inte uppfyller kraven enligtutfärdade säkerhetsnormer eller är defekt. Som förebild för sådana reglerhänvisades till det rapporteringssystem som finns i . Kommittén har dock avtidsbrist inte varit i tillfälle att utreda denna flråga. Erflarenheternaflrån pekar på att det är möjligt att på ett tidigt stadium flå reda påskaderisker endast om näringsidkarna är skyldiga att rapportera tilltillsynsmyndigheten när de flår inflormation om att en vara inte uppflyller flastställdasäkerhetskrav eller är deflekt. uppfattning kan ett system för inrapportering av skador inte heUersätta en sådan anmälningsskyldighet. Skador har ju redan inträflfat.Möjligheten att förhindra ytterligare skador kan dock givetvis förbättras genomett sådant system. Motbakgrund av det anförda anser att det bör övervägas om inte enregel om anmälningsplikt bör införas i produktsäkerhetslagen. Konsumentverketdelar kommitténs bedömning att företagen själva i stor utsträckning kan väntasmedverka till att farliga produkter återkallas och varningsinformation lämnas.Detta gäller de seriösa företagen. Verkets erfarenhet är dock att detdärutöver finns företag av vilka man inte kan vänta någon sådan frivilligmedverkan. Verket räknar därför med att den formella tillämpningen av återkallelseinstitutetoch varningsinflormation kan komma att aktualiseras inte alltför sällan. Äveni sådana flall där näringsidkaren är beredd att själv vidta åtgärder för attminska skaderisken kommer tillsynsmyndighetens resurser att behöva tas ianspråk. Det kan då gälla att tillsammans med företagen diskutera vilken flormför varningsinflormation eller vilken typ av återkallelseåtgärd som är den meständamålsenliga, osv. Föratt lagen skall flå avsedd eflfekt krävs kraftiga insatser från konsumentverketssida. Förhandlingsförfarandet enligt 16 § torde inte kunna bedrivas inom ramenför oförändrade resurser. Det behövs en beredskap för att kunna hanteraproduktsäkerhetsfrågor som typiskt sett måste behandlas mycket skyndsamt. Denya reglerna förutsätter grundligare undersökningar om förhållanden påmarknaden är nuvarande produktsäkerhetslagstiftning. Det torde t. ex. ofta blinödvändigt att klarlägga hur distributionsvägarna är uppbyggda, hurinställningen till frivillig återkallelse och varningsinformation är inom olikasäljled, var varulager finns, i vilka delar av landet försäljningen har varitstörst samt vilka önskemål och intressen som konsumenter har när det gäller attpå bästa sätt minska riskerna för skadeflall. Vidareställer produktsäkerhetslagen bestämda krav på information och kontakter frånverkets sida gentemot företagen och branschorganisationerna. Det gällernämligen att flrån början "arbeta upp" smidiga flormer och rutinerför samarbete i flråga om säkerhetsåtgärder. För att det nya systemet skall flungeraväl behöver också allmänheten inflormeras om lagen. Nuangivna uppgiflter är enligt bedömning så krävande att det ärnödvändigt med en förstärkning av verkets personal- och utredningsresurser föratt intentionerna bakom den föreslagna lagen skall kunna förverkligas. Närdet gäller konsumentombudsmannen delar verket kommitténs bedömning attbelastningen sannolikt kommer att bli märkbar, i synnerhet som de olika tillsynsmyndighetemakan väntas göra anspråk på konsu- Prop. 1988/89:23 mentombudsmannensmedverkan redan på ett tidigt stadium av kontak- Bilaga 4 terna med företagi återkalldseärenden (s. 232). Vaddet gäller förflattningstexten flår trafiksäkerhetsverket peka på, att såvitt flramgårav motiveringen, är avsikten att trafiksäkerhets verket skall vara en myndighetsom svarar för tillämpningen av den föreslagna lagen. I 4 § uttrycks detta påså sätt att en myndighet som har att utöva tillsyn enligt annan förflattning ärtillsynsmyndighet även beträflfande denna lag. har baraen begränsad tillsynsfunktion. Således följer inte av fordonskungörelsen atttrafiksäkerhetsverket har att utöva tillsyn över eflterlevnaden av regler omproduktsäkerhet i flråga om en vara eller tjänst på flordonsområdet. Omförslaget leder till lagstifltning anser organisationen att det finns ett behovav skydd mot att företag tvingas in i ett rättsligt förflarande enbart därföratt tillämpande myndigheter önskar ett vägledande prejudikat. Erflarenheter flrånannan lagstifltning visar att en sådan oro kan vara beflo-gad. Inte minst motbakgrund av de betydande kostnader ett företag därigenom kan åsamkas är detdirekt stötande att i övrigt seriösa enskilda företag kan tvingas in i rollensom part i en rättegång enbart därför att det finns intresse av ett prejudikat. Organisationeniflrågasätter om det inte direkt i lagtexten bör införas någon form av spärrmot opåkallad talan i , dvs i sådana fall där det i och försig finns möjlighet att lösa en återkalldsesitu-ation på frivilligt grund mendär myndigheterna ändå vill få saken prövad i på grund av ettstarkt intresse av ett prejudikat. Ett alternativ kan vara att enskilda företagges rätt till ersättning för sina kostnader i de flall en flråga drivs tillstor del av prejudikatskäl. Konsumentverketutövar tillsyn över eflterlevnaden av produktsäkerhetslagen och av de föreskrifltersom har meddelats med stöd av den. Eftersom hemkonsulenterna vidlänsstyrelserna inte längre finns tillgängliga för föruppföljningar på fältet blir det de kommunala konsu-mentvägledarna som kankomma i fråga. Säkerhetsföreskriflter är mycket viktiga att följa upp, t. ex.genom lokala undersökningar av marknaden. Det är oflta angeläget att göra detrelativt snabbt, samt att det sker med viss geografisk spridning. Kommunernasengagemang i konsumentvägledning är flrivilligt och re sursinsatserna är därför mycket olika i kommunerna flrån till tio, tjugo heltidstjänster. På alltför många håll kan det komma att visa sig mycket svårt att snabbt kunna prioritera om resurser till uppföljningsinsatser eller till medverkan i en undersökning. Ett visst behov av utbildning i riskvärdering kan man också fömtse eftersom vi arbetar närmast konsumenterna. Vi anser därför att kommunerna ska kunna påräkna ersättning för sin medverkan i lokala undersökningar och uppföljningsinsatser som kommer att ske i samband med denna lag. sumentverket bör därförtilldelas ett extra anslag för detta ändamål. Avslutningsvisvill vi flramhålla följande: Bilaga 4 attmärkning på produkterna med uppgift om var och när de tillverkats borde vara en självklarhet, atten tillsynsmyndighet borde vara bäst informerad om skaderisker och skadeflall. Därför borde det, gärna enligt amerikansk modell, finnas en skyldighet för näringsidkare i alla led att rapportera om skaderisker som kommer till deras kännedom. Gärna som i . Det påskyndar åtgärdsarbetet samt ger värdeflull, aktuell riskkunskap hos tillsynsmyndigheten och ökar dess beredskap, attvi starkt ifrågasätter kommitténs resonemang på sidan 168 i betän- kadet om att genom rådgivning till näringslivet skulle binda sig vid speciella lösningar på säkerhetsproblem, och därigenom förlora möjligheten att återkomma med ytteriigare krav på säkerhet t. ex. om nya fakta flrån fältet kommit till verkets kännedom. Med tanke på det vida produktområde som säkerhetsfrå gorna gäller, och eftersom avgöranden måste fattas vid fortlöpande dialoger med företagen, kan inte antas ha de resurser och kunskaper som är nödvändiga för att klara en sådan roll. Detbör klart framgå i lagen att ansvaret för produktsäkerheten ligger hosföretagen. kan delge företagen sina strategier, men om verketockså iklär sig ett delansvar för erfarenheter är risken uppenbar att verketmed tiden blir handlingsförlamat genom att sitta på två stolar . Lagrådsremissens lagförslag Prop. 1 Förslag till Produktsäkerhetslag 1 §Denna lag har till ändamål att motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom. För detta ändamål flår en närings idkare 1. åläggasatt lämna säkerhetsinfiormation, 2. förbjudas atttillhandahålla varor och tjänster (säljförbud), 3. åläggas att lämnavarningsinformation, 4. åläggas att återkallavaror och tjänster (återkallelse). Lagentillämpas i flråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhetoch som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma attutnyttja för enskilt bmk. 2 § Vad som sägs i denna lag omtillhandahållande och överlåtelse av en vara gäller även erbjudande om ochupplåtelse av nyttjanderätt till en vara. 3 § Ett åläggande eller ettförbud enligt denna lag får inte meddelas i den mån det i annan förflattningeller i beslut av myndighet har meddelats särskilda bestämmelser om varan ellertjänsten med samma ändamål som åläggandet eller förbudet. 4 § utövartillsyn över att denna lag och föreskriflter som har meddelats med stöd av den eflterlevs.En myndighet, som enligt annan förflattning .skall se till att regler omproduktsäkerhet i flråga om vissa varor eller tjänster efterievs, är docktillsynsmyndighet även enligt denna lag och föreskrifter som har meddelats medstöd av den. Enfråga om åläggande dier förbud enligt denna lag flår alltid väckas hoskonsumentverket. Om verket inte är tillsynsmyndighet beträffande den vara ellertjänst som flrågan gäller, skall flrågan överlämnas till tillsynsmyndigheten,om den inte är uppenbart ogrundad. 5§ Tillhandahåller en näringsidkare en vara eller en tjänst, utan att lämna inflormationsom har särskild betydelse för att förebygga att varan eller tjänsten orsakarskada på person eller egendom, kan ålägga honom att lämnasådan inflormation. Åläggandet flår även avse annan liknande vara eller tjänstmed samma skaderisk. Åläggandet får innebära att informationen skaU 1. lämnas genom märkning på varaneller den egendom som tjänsten avser eller i bmksanvisning som medföljer varaneller egendomen, 2. tillhandahållas i annan form påsäljställen, 3. lämnas i annonser eller andra flramställningarsom näringsidkaren använder vid marknadsföringen, 4. lämnas i viss florm tillkonsument som begär det. Säljfiirbud m.m. Prop. 6§ Tillhandahåller en näringsidkare en vara eller en tjänst som medför Bilaga 5 särskild risk för skada på person dier egendom, kan marknadsdomstolenförbjuda honom att fortsätta med det. Förbudetfår även avse annan liknande vara eller tjänst med samma skaderisk. 1§ Har en näringsidkare överlåtit en vara eller utfört en tjänst som medförsärskild risk för skada på person eller egendom, kan åläggahonom att informera om skaderisken och om hur den skall förebyggas. Sådaninformation skall lämnas till dem som innehar varan eller som tjänsten utförtsåt eller som innehar den egendom som tjänsten avsett. Informationenskall lämnas på sådant sätt att den kan antas komma till de berördas kännedom,genom direkta meddelanden, annonser eller andra framställningar somnäringsidkare använder vid marknadsföring. Informationen skall lämnas i enomfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. 8 §Har en näringsidkare överlåtit en vara som medför särskild risk för skada på person eller egendom, kan ålägga honom att återkaUa varan flrån dem som innehar den för att bmka den. Återkallelsen skall ske i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. Åläggandetskall avse att näringsidkaren 1. avhjälperdet flel som skaderisken hänför sig till (rättelse), 2. tartillbaka varan och levererar en annan, fldflri vara av samma eller motsvarande slag (utbyte), 3. tartillbaka varan och lämnar ersättning för den (återgång). Åläggandet skaU innebära att näringsidkaren är skyldig att erbjuda sig attåt innehavarna vidta åtgärden på vissa villkor. Villkoren skall bestämmas såatt erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. Villkoren skallinnebära att erbjudandet skall fullgöras inom skälig tid utan väsentlig kostnadeller olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång skaU ersättningen fördet återlämnade svara mot kostnaderna för att återanskaflfa en ny vara avsamma eller motsvarande slag. Finns särskilda skäl till det, flår avdrag görasför den nytta som innehavarna av varan kan anses ha haft. Omdet av särskilda skäl krävs för att hindra att sådana exemplar av en vara somtagits tillbaka i samband med utbyte dier återgång orsakar allvarlig skada påperson eller egendom, flår ålägga näringsidkaren att låtaförstöra eller på annat sätt oskadliggöra de återtagna exemplaren. 9 §Har en näringsidkare utfört en tjänst som medför särskild risk för skada på person eller egendom, kan ålägga honom att återkalla tjänsten från dem, åt vilka tjänsten utförts för direkt bmk. Detsamma gäller i fråga om dem som innehar egendom som tjänsten avsett för att bruka den. Återkallelsen skall ske i en omfattning som är skäligmed hänsyn till behovet av att förebygga skadeflall. Åläggandetskall avse att näringsidkaren Prop. 1. avhjälperdet fel som skaderisken hänför sig till (rättelse). 2. lämnarersättning för att avhjälpa felet (återgång). Vidåterkallelse enligt första stycket tillämpas 8 § tredje stycket. Vad som därsägs om ersättningen vid återgång skall dock inte tillämpas på återgång enligt9 §. Vid återgång skall ersättningen, om så behövs, lämnas också för kostnadenför att återställa den egendom som tjänsten avsett i ursprungligt skick. 10 §Ett åläggande enligt 8 eller 9 § skall innebära att näringsidkaren är skyldig att tillkännage erbjudandet och villkoren för detta samt skaderisk en. För tillkännagivandet tillämpas 7 § andra stycket om varningsinfor mation. Gemensammabestämmelser om ålägganden om varningsinformation och återkallelse 11 § Ett åläggande enligt 7-9 §får meddelas endast om det kan antas få en skadeförebyggande verkan som inte ärobetydlig. Vid prövningen skall beaktas i vilken omflattning varan eller denegendom som tjänsten avsett kan antas finnas i behåll och brukas, skaderiskenoch omständigheterna i övrigt. 12 § Ett åläggande enligt 7-9 §som kan avse flera näringsidkare får begränsas till att gälla någon eller någraav dem. Vid prövningen av vem som skall meddelas åläggande bör hänsyn tas tillvem eller vilka som har de bästa förutsättningarna att uppfylla ändamålet meddet, vem eller vilka som först fört in varan eller tjänsten på marknaden samt åläggandetsverkan för den mot vilken det meddelas. Ettåläggande att återkalla en vara eller en tjänst gäller alla exemplar av varaneller tjänsten, om det inte beträflfande ett visst exemplar framgår att det ejhar tillhandahållits av den näringsidkare som flått åläggandet. Ennäringsidkare som kan meddelas åläggande enligt 79 § kan i stället åläggas avmarknadsdomstolen att medverka till att genomföra ett sådant åläggande, som harmeddelats en annan näringsidkare. 13 § Har förflutitsedan näringsidkaren upphörde att tillhandahålla varan eller tjänsten, flår ettåläggande om återkallelse meddelas honom endast om tillsynsmyndigheten elleren sådan sammanslutning som avses i 17 § andra stycket före tioårsflristensutgång har framställt skriftligt krav på återkallelse. 14 § Om ett åläggande enligt 7-9 §inte kan meddelas någon näringsidkare som förmår genomföra åtgärden, skalltillsynsmyndigheten lämna varningsinflormation i skälig omflattning i den måndet behövs för att förebygga skada på person eller egendom. 15 §Ett åläggande eller ett förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 16 § Om åtgärder enligt denna lagbehöver vidtas för att motverka att en Bilaga 5 vara eller en tjänst orsakarskada på person eller egendom, bör tillsynsmyndigheten ta upp förhandlingarmed näringsidkare som kan meddelas åläggande eller förbud i syflte att denneskall åta sig att genomföra behövliga åtgärder. Vad som sagts nu gäller dockinte, om saken brådskar eller omständigheterna i övrigt talar mot attförhandlingartas upp. 17 § Finner en tillsynsmyndighetatt ett åläggande eller ett förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycketbehövs, skall myndigheten överlämna flrågan till konsumentombudsmannen. tillsynsmyndighetens uppflattning, skall han ansöka hosmarknadsdomstolen om sådant åläggande eller förbud. Beslutari ett visst fall en tillsynsmyndighet att inte framställa en begäran enligtförsta stycket eller konsumentombudsmannen att inte göra ansökan hosmarknadsdomstolen, flår ansökan göras av en sammanslutning av konsumenter,arbetstagare eller näringsidkare. 18 § En fråga om åläggande eUerförbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket tas upp av marknadsdomstolenefter ansökan. 19 § En näringsidkare är skyldigatt på anmaning av en tillsynsmyndighet eller av konsumentombudsmannen avgeyttrande och lämna upplysningar i ett ärende enligt 5-9 § eller 12 § tredjestycket. Näringsidkaren är även skyldig att tillhandahålla handlingar, varuproveroch liknande, som kan ha betydelse för utredningen. Omen anmaning enligt första stycket inte följs, får tillsynsmyndigheten ellerkonsumentombudsmannen förelägga näringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vidvite. Förvaruprover och liknande, som tillhandahålls enligt första stycket, harnäringsidkaren rätt till ersättning av tillsynsmyndigheten eller konsumentombudsmannen,om det finns särskilda skäl. 20 § Ett beslut i fråga omåläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket hindrar inte attsamma fråga prövas på nytt, när ändrade förhållanden eller annat särskilt skälföranleder det. För talan om förnyad prövning gäller 17 och 18§§. 21 § Om det finns särskilda skäl,kan åläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket meddelas ävenför tiden till dess frågan slutligt har avgjorts. Informations-,förbuds- och återkallelseförelägganden 22 §Om det i visst fall, som inte är av större vikt, finns förutsättningar för ett åläggande eller ett förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket, flår konsumentombudsmannen eflter begäran som sägs i 17 § vid vite förelägga näringsidkaren, 1. åläggande att lämna säkerhetsinflormationeller varningsinflormation eller att medverka till varningsinflormation enligt12 § tredje stycket (infor-mation.sföreläggande), 2. förbud att fortsättatillhandahålla en vara eller en tjänst (förbudsföreläggande) 3. åläggande att återkallaen vara eller en tjänst eller att medverka till återkallelse enligt 12 § tredjestycket (återkallelseföreläggandé). Föratt bli gällande skall föreläggandet godkännas eller inom jm Ett godkänt föreläggande gäller som ett åläggande eller ett förbud avmarknadsdomstolen enligt 5-9 § dier 12 § tredje stycket. Ett Prop.1988/89:23 godkännande som sker sedan den i föreläggandet utsatta tidsflristenhar Bilaga 5 gått ut är utan verkan. 23§ Vad som sägs i 20 § skall tillämpas i flråga om inflormations-, förbuds-och återkallelseförelägganden. 24 §En näringsidkare som har flått åläggande eller förbud enligt 5-9 § eller 12 § tredje stycket är skyldig att på anmaning av tillsynsmyndigheten avge yttrande och lämna upplysningar, som behövs för tillsynen över att åläggandet eller förbudet följs. Näringsidkaren är även skyldig att på anmaning av myndigheten tillhandahålla handlingar, vamprover och lik nande, som behövs för tillsynen. Följeren näringsidkare inte en anmaning enligt första stycket, flår tillsynsmyndighetenförelägga honom att flullgöra sin skyldighet vid vite. Förvaruprover och liknande, som tillhandahålls enligt första stycketi, harnäringsidkaren rätt till ersättning av tillsynsmyndigheten, om det finnssärskilda skäl. Föreskriflterom skyldighet för den som skall tillhandahålla varuprover och liknande enligtförsta stycket att ersätta tillsynsmyndigheten kostnader för provtagning ochundersökning av prov flår meddelas av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. 25 §Talan om utdömande av vite som förelagts av en tillsynsmyndighet eller konsumentombudsmannen förs vid allmän domstol av den som ut färdat föreläggandet. Har vitet förelagts av , förs talan av konsumentombudsmannen. Om vitet förelagts på talan av en samman slutning som avses i 17 § andra stycket får talan om utdömande föras även av sammanslutningen. 26§ Följande beslut enligt denna lag får inte överklagas,