prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89:5bestämmelser för krigssituationer vilka i erforderlig utsträckning tar över denlagstiftning om smittskydd som gäller under fredstid. Liksom i fråga om annanberedskapslagstiftning kan sådana författningar utfärdas redan i fredstid. och beredskap ökar smittskyddet i betydelse genom att risken för epidemierökar. I sådana situationer är det värdefullt att kunna använda den erfarenhetoch kunskap som finns genom att utnyttja den vanliga fredsorganisationen.Smittskyddet är i hög grad beroende av ett etablerat kontaktnät och av attinformtionskanalerna fungerar. Det finns därför inte någon anledning att ändraorganisationen för smittskyddet vid krig och beredskap. Härigenom fullföljsregeln att samma myndighet skall ansvara för en funktion både i fred och krig.Det kan i stället, med hänsyn till vikten av ett fungerande smittskydd i krig,finnas skäl att förstärka den organisation som finns i fred. Landstingen bör dåsamarbeta med krigs-länsstyrelsen ifråga om smittskyddet på samma sätt somifråga om hälso-och sjukvården. 4.2 Förslaget till lag om undersökning beträffandeHIV-smitta i brottmål Enligtförslaget får den som är skäligen misstänkt för brott varigenom HIV-smitta kanha överförts till annan under vissa förutsättningar undersökas med avseende påHIV-infektion. Bakgmnden till förslaget har tecknats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.18). 1§ Den som skäligeri kan misstänkas för ett sexualbrott, varigenom infektion avHIV (humant immunbristvirus) har kunnat överföras till målsäganden, skallundersökas med avseende på sådan infektion, om målsäganden begär det. Undersökningenligt första stycket skall ske även i fråga om den som är skäligen misstänktför något annat brott, om det på grund av särskilda omständigheter kan befarasatt infektion av HIV har kunnat överföras till målsäganden genom brottet ochmålsäganden begär det. Paragrafenupptar vissa allmänna förutsättningar för att få undersöka en brottsmisstänktperson med avseende på infektion av HIV. Till att börja med krävs attmålsäganden har begärt en sådan undersökning samt att den som skal! undersökasär skäligen misstänkt för brottet. Huruvida en undersökning skall fä göras ärockså beroende av brottets art. Avgörande härvid är om HIV-smitta har kunnatöverföras genom brottet. De brott som möjligheten till undersökning tar siktepå har delats upp i två kategorier. Ijörsta stycket regleras möjligheterna till undersökning, i de fall där brottsmisstanken avser sexualbrott. I första hand kan undersökning bli aktuell vid våldtäktsbrott, men självfallet kan risk för överföring av HIV- smitta ha förelegat även vid andra typer av sexualbrott. Möjligheten till undersökning omfattar inte bara fullbordade sexualbrott utan även försök till sådana brott. Av regelns ordalydelse framgår att misstanke om ett sådant sexualbrott där någon risk för smittöverföring inte förelegat, t. ex. koppleri, inte kan föranleda en undersökning. Enligtandra stycket kan undersökning under vissa förutsättningar ske Prop. 1988/89:5även av den som är misstänkt för annat brott än sådana som avses i förstastycket. Lagtexten innehåller inte någon begränsning till vissa brottstyper.Begränsningen sker i stället genom ett krav att det skall på grund av särskildaomständigheter kunna befaras att infektion av HIV överförts till målsägandengenom brottet. Detta innebär att möjligheten till undersökning är merrestriktiv än vid brott, som avses i första stycket. Det skall finnas konkretaomständigheter som pekar på att HIV-smitta kan ha överförts genom brottet. Fördet första måste det röra sig om ett händelseförlopp där det typiskt settfinns risk för att smitta kan ha överförts, t.ex. i samband med att målsägandenblivit skadad av gärningsmannen. Men vidare krävs att det finns särskildanledning anta att gärningsmannen är HIV-smittad. Här kan det inte ansestillräckligt att gärningsmannen är narkotikamissbrukare och alltså tillhör engrupp där HIV-smitta är mera utbredd. Smittorisken måste i det speciella falletframstå som mer konkret än så. Ett typfall är att den misstänkte själv isamband med brottet gjort uttlanden om att han är smittad. Iundantagsfall torde det, i fråga om såväl sexualbrott som andra typer avvåldsbrott, visa sig svårt att bedöma om någon risk för överföring av smittaförelegat. Det kan då vara nödvändigt att innan beslut om undersökning fattasinhämta yttrande frän sakkunnig, i första hand en läkare. Genom hänvisning somgjorts i 2 § till förfarandet enligt RB när det gäller kroppsbesiktningmöjliggörs att sådant yttrande inhämtas (jfr 23 kap. 14 § och 40 kap. RB). Detskall slutligen påpekas att de möjligheter till HIV-testning av misstänktagärningsmän som öppnas enligt förevarande paragraf givetvis inte innebär någoninskränkning i de möjligheter som finns till sådan undersökning enligt RB, ide fall frågan om gärningsmannen var smittad eller ej har betydelse förutredningen av brottet. 2§ I fråga-om förfarandet vid. beslut om undersökning samt om utförandet avundersökningen gäller bestämmelserna i om kroppsbesiktning.Beslut om undersökning skall dock fattas av åklagaren eller rätten. Målsägandenoch åklagaren skall underrättas om resultatet av undersökningen. Paragrafeninnehåller regler om förfarandet vid beslut om undersökning och omundersökningens genomförande. Paragrafen inleds med en allmän hänvisning tillRB:s regler om kroppsbesiktning. Hänvisningen innebär bl.a. att reglerna i 28kap. 4, 9, 12 och 13 §§ RB gälleri tillämpliga delar. Avhänvisningen följer att blodprov fär tas på den misstänkte men att blodprovetendast får tas av en läkare eller en sjuksköterska. Likaså får andraundersökningar göras, om det kan ske utan nämnvärt men för den misstänkte. Ävhänvisningen följer vidare att polisen är skyldig att lämna biträde för attundersökningen skall komma till stånd. 1 enlighet med vad som före-skrivs i 10 § polislagen (1984:387) kan polisen använda visst våld för attåtgärden skall kunna genomföras. Som angetts under 1 § möjliggör hänvisningenockså att yttrande från sakkunnig inhämtas. Hänvisningen till RB:sregler innebär slutligen att de regler som vid Prop. 1988/89:5 beslut omkroppsbesiktning gäller i fråga om domstols behörighet, om domförhet och omfullföljd av talan mot rättens beslut tillämpas även vid beslut om undersökningenligt denna lag. Iandra meningen i första stycket finns en specialregel i fråga om vem som fårfatta beslut om undersökning. Regeln innebär att beslut fattas av åklagareneller rätten. Äv 28 kap. 4 § andra stycket RB, som genom den tidigare nämndahänvisningen gäller även vid beslut enligt denna lag, får anses följa attmålsäganden kan begära beslut av rätten endast sedan åtal väckts. I övriga fall- som med tanke på målsägandens intresse av att snabbt få besked huruvidagärningsmannen är HIV-smittad givetvis kommer att bli de typiska - ankommerdet på åklagaren att fatta beslut om undersökning. Det är naturligt att, i denmån målsäganden framför önskemål om undersökning till polisen, denna hjälpertill med att vidarebefordra målsägandens önskemål till åklagaren. Genombestämmelsen i andra stycket införs en rätt för målsäganden att automatiskt fådel av resultatet av undersökningen. Även åklagaren skall underrättas omresultatet. I fråga om sekretess för uppgifter om undersökningsresultatetfinns regler i 9 kap. 17 och 18 §§ SekrL (jfr ' fråga om sexualbrotten även 9kap. 16 § nämnda lag). Närmare regler om ansvaret för underrättelserna enligtandra stycket avses bli meddelade i förordningsform. 3§ Staten skall svara för kostnaderna för undersökningen. Idenna paragraf har, av skäl som redovisats i den allmänna motiveringen,intagits en regel om att staten alltid skall stå för kostnaderna förundersökning enligt denna lag. De vanliga reglerna i RB om fördelningen avansvaret för rättegångskostnaderna gäller således inte. 4.3 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen(1980:100) Denunderrättelseskyldighet till målsäganden varom föreskrivs i 2 § lagen omundersökning beträffande HIV-smitta i brottmål, innebär en reglering avutlämnande till enskild av uppgifter som kan vara sekretessbelagda enligtförevarande paragraf. En förutsättning för att undantag från sekretessengentemot enskild skall få regleras i någon annan författning än sekretesslagenår att den lagen innehåller en hänvisning till undantagsbestämmelsen (se 2kap. 2 § ändra stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § SekrL). Enhänvisning till den särskilda lagstiftningen om undersökning för HIV-smittahar tagits in i fjärde stycket. 5 Hemställan Prop. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. smittskyddslag, 2. lag om undersökning beträffandeHIV-smitta i brottmål, 3. lag om ändring i sekretesslagen(1980:100). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1988/89:5 Bilaga 1 Den särskilde utredarens sammanfattning av förslaget tillny smittskyddslag i betänkandet (SOU 1985:37) Om smittskydd» AUmänna utgångspunkter för en ny smittskyddslag Smittskyddslagen innehåller bestämmelser om bekämpandet avsmittsamma sjukdomar i landet. Under har många förändringarskett beträffande de smittsamma sjukdomarnas omfattning och spridningssätt. Densociala utvecklingen, som bl.a. har lett fill bättre boendeförhållanden, hygienoch kosthållning, har haft gynnsamma effekter på smittskyddssituationen.Övergången till en storskalig livsmedelsindustri liksom den fortsattaurbaniseringen har dock i viss mån haft en motsatt verkan. Det allt vanligareresandet fill främst sydliga och tropiska länder har ändrat förutsättningarnaför spridning av smittsamma sjukdomar. Också ändrade livsstilar ochlevnadsvanor har haft betydelse i sammanhanget. Kunskaperna om vissa smittämnenoch sjukdomar har förbättrats, vilket har lett till förbättrade möjligheter attdiagnostisera sjukdomarna. Även behandlings- och vårdmöjligheternä harhärigenom förbättrats. Dessa omständigheter påverkar helt naturligtsmittskyddets utformning. Inom hälso- och sjukvården har landstingens uppgifter ochansvar successivt utvidgats. Genom den nya hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),som trädde i kraft , har landstingens ansvar härför ökatytterligare. Ansvaret innefattar även skyldighet att vidta förebyggandeåtgärder. I denna skyldighet ingår enligt utredarens uppfattning också åtgärderför att förebygga smittspridning. Detta vidgade ansvar för landstingen måstebeaktas vid utarbetandet av en ny smittskyddslag. I samband med omorganisation år 1981avskaffades länsläkarväsendet. Även denna reform liksom den nyahälsoskyddslagen (1982:1080), som trädde i kraft , påverkarförutsättningarna för smittskyddets organisation. De .sjukdomar som regleras i den nya lagen kallasaUmänfarliga sjukdomar särregleringen av de veneriska sjukdomarna upphör Dennya smittskyddslagens tillämpningsområde begränsas till verkligt llvarligasmittsamma sjukdomar på samma sätt som i gällande lag. Dessa sjukdomar benämnsallmänfariiga. I princip gäller den nuvarande lagen visserligen alla smittsammasjukdomar, men huvudparten av de konkreta bestämmelserna avser enbartallmänfarliga eller veneriska sjukdomar. Vissaredaktionella justeringar har gjorts i sammanfattningen. Särregleringen av de veneriska sjukdomarna föreslåsupphöra. En av de Prop. 1988/89:5 sjukdomar som är venerisk, nämligen syfilis,blir att betrakta som Bilaga I allmänfarlig i den nya lagen. Genom förslagetatt slopa särregleringen av de veneriska sjukdomarna läggs större vikt vidsjukdomarnas hälsorisker än vid förhållandet att smittämnen kan överföras vidsexuell kontakt. Detta bör kunna leda till en öppnare attityd till desexuellt överförbara sjukdomarna, vilket underlättar smittskyddsarbetet viddessa sjukdomar. Genom att de veneriska sjukdomarna inte längre särreglerasupphör ocksä den särskilda straffbestämmelsen som finns i nuvarande lag beträffandesexuellt umgänge vid venerisk sjukdom. Även om den nya smittskyddslagen således gäller enbartallmänfarliga sjukdomar måste det betonas att bekämpandet av övriga smittsammasjukdomar självfallet också är mycket viktigt och skall fortsätta. Det kan dockske inom ramen för den allmänna hälso- och sjukvården - eventuellt med stöd avsmittskyddsorganisationen - och i samråd med den enskilde. Liksom skallvissa sjukdomar utöver de allmänfariiga vara anmälningspliktiga enligt den nyasmittskyddslagen, bl. a. gonorré och klamydiainfektion. Tre kriterier ställs upp för all en sjukdom skall kunnaanses allmänfariig Liksom skall det ankomma på regeringen att bestämmavilka sjukdomar som skall vara allmänfarliga. Utredaren anser emellertid attdet av rättssäkerhetsskäl skall anges i lagen under vilka förutsättningar ensjukdom skall få förklaras vara allmänfarlig. Med allmänfarliga sjukdomaravses sådana smittsamma sjukdomar. 1. som har högsmittsamhet eller kan få explosiv utbredning, 2. som har högdödlighet eller kan ge bestående skador och 3. mot vilka detfinns lämpliga personinriktade åtgärder som kan vidtas för att hindra attsjukdomarna sprider sig. Alla tre kriterierna måste föreligga . De tvåförsta bildar tillsammans ett mått på den hälsorisk en sjukdom kan ha påindividen och indirekt på samhället, medan det tredje utgår från möjligheternaatt bekämpa sjukdomen. Utifrån dessa kriterier skall prövas om en sjukdom kanvara allmänfarlig. Kriterierna innebär en begränsning i möjligheten attförklara sjukdomen för allmänfarlig. Däremot föreligger ingen skyldighet förregeringen att förklara sjukdomen allmänfarlig om kriterierna är uppfyllda. Omen sjukdom effektivare kan bekämpas utanför smittskyddslagens ram, finns detnaturligtvis inte något skäl att förklara den allmänfarlig. Denna grundläggandeprincip för lagstiftningen har lett till att flera av de sjukdomar som f. n.är allmänfarliga, inte längre bör vara det, medan andra bör bli det. Enligt utredningens bedömning uppfyller aids kriteriernapä allmänfarlig het. De formella förutsättningarna för att låta smittskyddslagens bestäm melser gälla även denna sjukdom föreligger således. Fleraolika faktorer medverkar dock till att det traditionella smittskydds- Prop.1988/89:5 arbetet kan behöva ges en delvis ändrad inriktning för att man medfram- Bilaga 1 gång skall kunna bekämpa smittspridningen. Sjukdomens långainkuba-tionstid försvårar arbetet med smittspårning. Avsaknaden av botande ochbehandlande åtgärder kan inverka negativt på den enskildes benägenhet att självsöka läkare. De speciella riskgrupper det framför allt är fråga om, homo- ochbisexuella män samt narkomaner som missbrukar narkotika intravenöst, innebäratt okonventionella och tidigare oprövade ätgärder kan behöva tillgripas. Detkan bl.a. krävas att skyddet förstärks för den personliga integritetenbeträffande dem som omfattas av lagen. Utredarenär inte beredd att lämna något slutligt förslag till om aids bör ingå som enallmänfarlig sjukdom i den nya smittskyddslagen. Ett ställningstagande i dennafråga bör bygga på de kunskaper om sjukdomen och den epidemiologiska situationsom råder när en ny smittskyddslag skall träda i kraft. Ansvaretför smittskyddet åvilar enligt gällande smittskyddslag främst kommunerna, genomsina miljö- och hälsoskyddsnämnder, och länsstyrelserna. Nämnderna ochlänsstyrelserna saknar emellertid numera i huvudsak den medicinska kompetenssom krävs för att kunna ansvara för ett effektivt personinriktat smittskydd.Denna kompetens finns hos landstingen, som har vissa uppgifter vid deveneriska sjukdomarna. Det är också oftast landstingen som genom hälso- ochsjukvården först kommer i kontakt med sjuka och smittade och som behandlar ochvårdar dem. Landstingen har dessutom i regel överblick över sjukligheten inomett . tillräckligt stort befolkningsområde för att man skall kunna draslutsatser om spridningsmönster och smittkällor. Utredaren anser därför att landstingenskall ha ansvaret för smittskyddet. Detta innebär en förenkling för denenskilde som behöver,ha kontakt med enbart en instans såväl för självabehandlingen av sjukdomarna som för de åtgärder som kan behövas ursmittskyddssynpunkt. Landstingens ansvar för smittskyddet sammanfaller vidaretill viss del med dess skyldigheter att bedriva förebyggande verksamhet. Denhögsta tillsynen över smittskyddet skall även i fortsättningen tillkommasocialstyrelsen. Styrelsen skall därvid biträdas av statens bakteriologiskalaboratorium i dess egenskap av expertorgan. Dennya lagen gäller enbart s. k. personinriktade åtgärder Landstingensförutsättningar att bedriva smittskyddsarbete gäller självfal let främst med avseende pä åtgärder som riktas mot människor. Smitthind- rande åtgärder som kräver ingrepp mot objekt är andra myndigheter mer lämpade att handha, och sådana åtgärder kan vidtas med stöd av annan lagstiftning. kan t. ex. med stöd av livsmedelslagen (1971:511) ingripa mot livsmedel som för smitta. Enligt hälsoskyddslagen (1982:1080) skall nämnden ocksä bekämpa sanitära olä genheter inom framför allt byggnader och andra anläggningar samt i vat- 160 ten.Till sanitära olägenheter bör enligt utredaren även smittämnen räknas. Prop.1988/89:5 Andra exempel på lagstiftning som kan användas för att vidta åtgärdermot , Bilaga 1 smittspridande objekt är renhållningslagen (1979:596),miljöskyddslagen (1969:387) och arbetsmiljölagen (1977:1160). Objektinriktadeåtgärder för att hindra smittspridning kan således ske med stöd avannan lagstiftning än smittskyddslagen. Utredaren anser därför att landstingensansvar för smittskyddet enligt den nya smittskyddslagen skall begränsas tillenbart sådana åtgärder som riktar sig mot människor. Därigenom bliransvarsfördelningen klarare mellan landstingens personinriktade åtgärder enligtsmittskyddslagen och andra myndigheters objektinriktade enligt annanlagstiftning. En sådan fördelning av arbetsuppgifterna inom smittskyddetkräver en omfattande och smidig samverkan mellan myndigheterna. Utredarenföreslår att det inom varje landstingskommun skall finnas en smittskyddsläkaresom utses av . Denne föreslås få fler arbetsuppgifter och en vidarebefogenhet än vad nuvarande smittskyddsläkare har. Smittskyddsläkaren skallvara den i som under hälso- och sjukvårdsnämnden leder och planerarsmittskyddet. Smittskyddsläkaren skall följa och övervaka de allmänfarligasjukdomarna inom området och vara en kunskapskälla för övrig personal inomsmittskyddet. Också i det enskilda fallet skall smittskyddsläkaren leda arbetetoch besluta om lämpliga åtgärder. Smittskyddsläkaren skall tilläggasmyndighetsuppgifter och kunna besluta om olika rättigheter och skyldigheter förenskilda. Läkamn-dersökning och isolering på sjukhus skall således, liksombindande förhållningsregler för de smittade, beslutas av smittskyddsläkaren.Dessa beslut fattas enligt nuvarande lag av bl.a. distriktsläkaren, miljö- ochhälsoskyddsnämnden, och länsrätten beroende på bl. a. vilken typav sjukdom det gäller. Varjeläkare åläggs uppgifter inom smittskyddet Ävenom smittskyddsläkaren skall ha ansvaret för smittskyddet också i det enskilda fallet anser utredaren att en stor del av smittskyddsarbetet bör kunna bedrivas "på fältet" där den enskilde söker vård. Till skiljnadfrån den nuvarande lagen åläggs "varje läkare" uttryckligen en skyldighetatt bedriva visst smittskyddsarbete och göra vissa epidemiologiska utredning ar. Detta innebär emellertid inte någon direkt utvidgning av läkarnas , nuvarande arbetsuppgifter utan bör kunna ske inom ramen för den rie s. k. anamnesupptagningen. Vidare skall läkarna lämna information till patienten om sjukdomens art och smittsamhet samt råd om vilka åtgärder patienten bör vidta för att hindra smittspridning. Detta stämmer väl över ens med den informationsskyldighet läkarna har enligt hälso- och sjuk vårdslagen. Denna skyldighet enligt den föreslagna smittskyddslagen gäl ler både privat verksamma läkare och andra offentligt anställda läkare än smittskyddsläkarna. 11 1988/89. Endastläkare får skyldighet att anmäla fall av smittsamma sjukdomar Prop. Varje läkare som uppmärksammar fall av allmänfarligsjukdom skall även i = fortsättningen vara skyldig att göra anmälan härom. Ävenvissa andra sjukdomar skall anmälas. Anmälan skall göras tillsmittskyddsläkaren och till statens bakteriologiska laboratorium. Utredaren harsträvat efter att hålla nere antalet anmälningspliktiga sjukdomar. Detta böröka tillförlifiig-heten i anmälningarna. Om det skulle föreligga ett behov avatt följa utbredningen av någon annan smittsam sjukdom bör det kunna ske genomolika former av begränsade och riktade undersökningar. Läkarundersökning och isolering på sjukhus får vidtas motden enskildes vilja En grundläggande förutsättning för ett effektivtsmittskyddsarbete är att vissa åtgärder kan få vidtas utan den enskildessamtycke. Den enskildes intressen får här vika för samhällets. Utredaren harsträvat efter att begränsa dessa åtgärder till de absolut nödvändigaste. Dessaär enligt utredarens mening läkarundersökning och isolering på sjukhus.Läkarundersökning är en förutsättning för att ytterligare åtgärder skall kunnavidtas. Isolering på sjukhus är den yttersta åtgärden sorn kan fillgripas föratt hindra smittspridning. Dessa båda åtgärder får därför också enligt den nyalagen genomföras även mot den enskildes vilja. Däremot får ingen, till skillnadmot vad som föreskrivs i nuvarande lag, tvingas att genomgå behandling medläkemedel eller annan medicinsk behandling. Behandling till smittfrihet äringen oundgänglig åtgärd för att hindra smittspridning. Utredarens förslag harmonierarså till vida bättre än den gällande lagen med hälso- och sjukvårdslagen där detstadgas att vården och behandlingen så långt det är möjligt skall utformas ochgenomföras i samråd med patienten. Information blir en viktig del i smitlskyddsarbetel Det är utredarens uppfattning att en stor del avsmittskyddsarbetet bör bestå av information och upplysning. Varje läkare skallenligt lagen ha en skyldighet att informera den smittade om den aktuellasjukdomen. Dessa direkta upplysningar fill den enskilde bör emellertidkompletteras med mer allmänt riktad information som utarbetas centralt av bl.a. . Den kan t.ex. gälla vissa sjukdomar och rikta sig till demsom drabbas härav och deras anhöriga. Informationen kan också riktas till enspeciell grupp, exempelvis utlandsresenärer, eller till allmänheten ochmassmedia. Informationsutbytet mellan och hälso- och sjukvårdenär en viktig del av smittskyddet. Undersökning, vård och behandling som behövs ursmittskyddssynpunkt föreslås bli kostnadsfria för den enskilde Utredaren föreslår att läkarundersökningar och isoleringpå sjukhus som meddelas genom landstingens försorg efter anmodan ellerbeslut av smitt- 162 skyddsläkarenskall vara kostnadsfria för den enskilde. Likaså skall fort- Prop. 1988/89:5satt undersökning, vård och behandling som behövs ur smittskyddssyn- Bilaga 1punkt vara kostnadsfri såväl i sluten som i öppen vård. Det senare är enutvidgning av vad som gäller enligt nuvarande lag. Den som på egen misstanke omallmänfarlig sjukdom söker läkare skall erlägga patientavgift. Utredaren ärinte beredd att föreslå kostnadsfrihet för läkemedel. Det högkostnadsskydd somgäller enligt andra författningar får anses tillräckligt. Genom utredarensförslag att inte särreglera de veneriska sjukdomarna betraktas dessa som vilkaandra sjukdomar som helst. Syfilis föreslås dock bli allmänfarlig och därmedblir vården kostnadsfri för den enskilde. Starka skäl talar emellerfid för attundersökning och behandling av de båda sexuellt överförbara sjukdomarna gonorréoch klamydiainfektion också bör vara kostnadsfri. Enligt utredaren bör detemellertid ankomma på landstingen själva att besluta i denna fråga. Karantänsväsendetbör anpassas till den nya smittskyddsorganisationen Regeringenbör även i fortsättningen få möjlighet att meddela föreskrifter omkarantänsväsendet. I och med att landstingen får ansvaret för smittskyddet ochdet begränsas till åtgärder mot personer bör också karantänsväsendet inrättas.sä att det passar dessa förändringar. Organisationen och regelsystemet börkunna förenklas och i så hög utsträckning som möjligt inlemmas med övriglagstiftning som reglerar smittspridning.