prop · GC039 · 1988-12-31 00:00:00 — Att delägarna aktiveras på detta sätt torde även fåbetydelse för fastighetsomsättningen. Möjligheterna att enkelt nå kontakt meddödsboet är i detta sammanhang en viktig förbättring. Ävennär det gäller de samägda jordbruksfastigheterna är kommitténs förslag ägnadeatt underlätta kommunikationen med vederbörande myndigheter och därmed i vissmån minska de problem som är förenade med den ägarformen. Vidare bör intressetför samägarformen som sådan generellt sett avta som en följd av att delägarnasroll och inflytande på den löpande förvaltningen minskar genom förslagen ommajoritetsbeslut och ställföreträdare. Deåtgärder som kommittén har föreslagit bör alltså avsevärt förbättra förutsättningarnaför en från samhällssynpunkt önskvärd rationalisering inom jord- ochskogsbruket. Jag vill i detta sammanhang även peka på att de förändringar iarvsreglerna som införts i anslutning till den nya äkten-skapsbalken på siktkan förväntas minska antalet oskiftade dödsbon (jfr prop. 1986/87:1). De nyareglerna innebär att en make vid den andra makens död ärver denne före makarnasgemensamma bröstarvingar. Sammanfattningsvisanser jag att kommitténs förslag i allt väsentligt bör genomföras. Jag är inteberedd att i detta lagstiftningsärende föreslå ytterligare åtgärder.Jordförvärvslagen bör dock kompletteras i ett avseende som jag senareåterkommer till. Innanjag går närmare in på kommitténs förslag om begränsning av dödsbons innehav avjordbruksfastigheter och om samägande av jordbruksfastigheter vill jag beröranågra särskilda frågor som kommittén har tagit upp. Det gäller för det förstaåtgärder för att underlätta för myndigheter och andra att komma i kontakt meddödsbon som innehar jordbruks- Kommittén harföreslagit att det skall antecknas i fastighetsbo- Prop. ken respektive iinskrivningsregistret när ägaren till sådan fastighethar 1988/89:9 avlidit.Flertalet remissinstanser har godtagit förslaget. Jagvill inte bestrida att det skulle vara en fördel om man direkt urfastighetsboken eller inskrivningsregistret kunde inhämta att den lagfarne ägarenhar avlidit och dessutom få uppgifter om dödsboet. Mot kommitténs förslagtalar emellertid att detta kräver en relativt kostsam administration. Den föreslagnaordningen är vidare överflödig såvitt gäller fastigheter som är överförda tilldet nya inskrivningsregistret. Till skillnad från fastighetsboken innehållernämligen inskrivningsregistret ständigt aktuella adressuppgifter om lagfarenägare och om taxerad ägare för det fall att denne är annan än den lagfarne.Uppgifterna är allmänt tillgängliga. tillförs dessutomkontinuerligt uppgifter om civilståndsändringar och dödsfall. Dessa uppgifterär tillgängliga för inskrivningsmyndigheten men redovisas intei registerutdrag. Drygt hälften av landets fastigheter har redan överförts tillinskrivningsregistret, och överföringsarbetet bedöms vara avslutat omkring år1995. Med hänsyn till detta anser jag inte att det är motiverat att införa detav kommittén föreslagna anteckningsförfarandet. Kommitténhar vidare föreslagit att en bouppteckning skall innehålla uppgift om vem somäger företräda boet. Sådana uppgifter kan emellertid inte hållas aktuella ochblir därmed snabbt osäkra. Jag finner därför inte heller skäl att genomföra detförslaget. Slutligenvill jag i detta sammanhang nämna att kommittén föreslagit ett tillägg tillbestämmelserna i av innebörd att jordbruksfastighet såvitt möjligtbör läggas ut på en lott vid arvskifte. Som flera remissinstanser harframhållit torde ett sådant tillägg knappast få någon större praktisk effekt.Jag finner därför inte skäl att lägga fram ett sådant förslag. 1det följande avser jag att närmare behandla frågorna om begränsningav dödsbons innehav av jordbruksfastigheter i avsnitt 2.2, delgivningmed dödsbon som äger jordbruksfastigheter i avsnitt 2.3, samägandeav jordbruksfastigheter i avsnitt 2.4, förvärvsprövningvid förvärv genom testamente i avsnitt 2.5, åtgärdermot kringgående av jordförvärvslagen genom förvärv av dödsboandel i avsnitt2.6, förvärvsprövningvid förvärv av andel i jordbruksfastigheter i avsnitt 2.7, kostnaderi avsnitt 2.8, och ikraftträdandei avsnitt 2.9. Minakommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). 2.2 Begränsning av dödsbons innehav av jordsbruksfastigheter Mitt förslag:Dödsbon som genom dödsfallet eller senare förvärvar fast egendom som är taxeradsom jordbruksfastighet skall ha avvecklat fastighetsinnehavet senast fyra årefter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. Om det föreliggersärskilda skäl, får rätten bevilja anstånd med avvecklingen under viss tid.Avvecklingen skall anses fullgjord när annan med äganderätt har förvärvat fastigheten. Kommitténs förslag:Överensstämmer med mitt förslag utom i två avseenden. Dels föreslår kommitténatt det för anstånd med avvecklingen skall krävas att dödsboet är avträtt tillboutredningsman. Dels skall skyldigheten att avveckla fastighetsinnehavetenligt kommittéförslaget anses fullgjord först när lagfart har beviljats annanän dödsboet. Remissinstanserna: Detstora flertalet remissinstanser tillstyrker att en avvecklingsskyldighetinförs. Några av dessa remissinstanser har dock framhållit att tidsfristen börvara kortare. a. från domstolshåll har vidare påpekats att dödsboet interåder över om och när en förvärvare erhåller lagfart och att frågan huruvidaavvecklingsskyldigheten har fullgjorts därför måste knytas till andraomständigheter. Behovet av att dödsboet för att få anstånd med avvecklingenskall avträdas till boutredningsman har ifrågasatts av några remissinstanser. Skälen för mitt förslag: Ärvdabalkensregler om dödsbon och förvaltningen av dessa är avfattade med tanke på att kvarlåtenskapenefter den döde skall överföras till arvingarna sedan den dödes ekonomiskaförhållanden har utretts och avvecklats. Dödsboet som förvaltningsform är intetänkt och utformad för att bestå utan är avsedd som en tillfällig lösning. I de flesta fall är det avbetydelse endast för dödsbodelägarna själva i vilken takt dödsboförvaltningenavvecklas. När en jordbruksfastighet ingår i dödsboets egendom har fråganemellertid intresse också från andra synpunkter. Som jag har anförtuppstår det ofta olägenheter vid långvarig dödsboförvaltning avjordbruksfastigheter. I likhet med kommittén anser jag därför att rätten förett dödsbo att inneha en jordbruksfastighet bör tidsbegränsas. Dödsboet börsåledes vara skyldigt att inom avveckla sitt innehav avjordbruksfastighet. Detta innebär däremot inte att dödsboet som sådant måsteavvecklas. Enbestämmelse om denna avvecklingsskyldighet bör tas in i 18 kap. . En särskild fråga är inomvilken tid avvecklingen av fastighetsinnehavet bör ske. Kommitténs förslaginnebär att detta skall ha skett inom av räknat från utgången avdet år då dödsfallet inträffade. Kommittén har här beaktat skattereglerna. Frånoch med det taxeringsår som följer närmast efter det fjärde kalenderåret efterdet kalenderår då dödsfallet inträffadeflyttas nämligen skattskyldigheten från dödsboet till delägarna Prop. underförutsättning att boets inkomst överstiger . eller att förmö- 1988/89: 9 genheten överstiger . Liksomde flesta remissinstanserna ansluter jag mig till kommitténs förslag. Enfyraårig avvecklingsfrist kan i och för sig synas ganska lång. Den måsteemellertid bestämmas så att alla normala avvecklingsfall ryms inom denna. Medhänsyn till den tid som torde krävas för boutredning ochavveckling av den dödes skulder är en avsevärt kortare avvecklingsfrist intemöjlig- Man skall här hålla i minnet att avvecklings-skyldigheten typiskt settträffar ett igång varande jordbruk och att också jordbruket som sådant berörs. Slutsatsenav vad jag nu har sagt är att ett dödsbo skall ha avvecklat sitt fastighetsinnehavsenast efter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. Fråganblir då vad som närmare skall krävas för att avvecklingsskyldigheten skallanses fullgjord. Enligt kommitténs förslag skall så anses ha skett när lagfartpå jordbruksfastigheten beviljats annan än den döde. Denna ordning innebäremellertid att dödsboets ansvar för avvecklingen blir beroende av att förvärvarensöker och erhåller lagfart. Detta är enligt min mening inte någon lämpligordning. Dödsboet bör i stället anses ha fullgjort sin skyldighet så snart detkan visa att en civilrättsligt giltig ägande-, rättsövergång har skett. Det kandå vara fråga om en överlåtelse från dödsboet till någon utomstående eller omett arvskifte som innebär att fastigheten skiftas ut på en eller flera avdelägarna i dödsboet. Avvecklingsskyldigheten bör också anses fullgjord omfastigheten skiftas ut på samtliga dödsbodelägare. Någon anledning attförhindra ett sådant skifte föreligger inte, om man genomför deförändrade regler om förvaltning av samägd jordbruksfastighet som jag förordari det följande (se avsnitt 2.4). Ävenom den föreslagna avvecklingsfristen är väl tilltagen, kan det inte uteslutasatt omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det är omöjligt ellerförenat med betydande svårigheter för dödsboet att avveckla fastighetsinnehavetinom . Jag föreslår därför att avvecklingsregeln kompletteras med endispensmöjlighet. Dispensregeln bör tillämpas restriktivt och får inteutvecklas till ett instrument för en mer eller mindre regelmässig förlängningav dödsboförvaltningen av fastigheten. Enligt min mening bör normalt endastomständigheter som ligger utanför dödsbodelägarnas kontroll och som direktpåverkar avvecklingen accepteras som grund för anstånd. Jag återkommer tilldenna fråga i specialmotiveringen. 1fall då dispens medges är det angeläget att fastigheten förvaltas väl och med sikte på en avveckling. För att säkerställa detta har kommittén före slagit att anstånd inte skall medges med mindre boet är avträtt till förvalt ning av boutredningsman. Enligt min mening är det emellertid tveksamt om ett generellt och oeftergivligt krav på boutredningsmannaförordnande är den lämpligaste lösningen. Endast undantagsvis torde skälet för anstånd vara att söka i boutredningsförhållandena. Beror avvecklingssvårigheterna på omständigheter utanför dödsbodelägarnas kontroll, är det långt ifrån säkert att saken förbättras genom att boet avträds till förvaltning av boutredningsman. I dessa fall kan det vara lämpligare att anståndet för- 16 enas med andra, mindre långtgåendevillkor, exempelvis att dödsboet skall hålla viss myndighet underrättad om vemsom företräder boet. Jag föreslår därför att anstånd skallkunna förenas med villkor. Denna lösning utesluter naturligtvis inte attvillkoret går ut just på att boet skall avträdas till förvaltning avboutredningsman när så är motiverat. Anståndet bör somkommittén har föreslagit lämnas för bestämd tid. Denna bör inte sättas längreän vad som oundgängligen är nödvändigt för att möjliggöra en avveckling avfastighetsinnehavet. Jag vill inte utesluta att ett anstånd i enstaka fall kankomma att behöva förlängas. Något hinder mot detta bör alltså inte föreligga. Kommittén har föreslagitatt anståndsfrågan skall handläggas som ett domstolsärende och att domstolenskall vara domför med lagfaren domare samt nämndemän. Enligt min mening böremellertid dessa ärenden, om inte annat följer av 6 § andra stycket lagen(1946:207) om handläggning av domstolsärenden, kunna handläggas utan nämnd aven lagfaren domare. Mitt förslag: Omett dödsbo inte avvecklar sitt fastighetsinnehav inom föreskriven tid, fårtillsynsmyndigheten vid vite förelägga dödsboet att fullgöra sin skyldighet inomen . Kommitténs förslag:Inskrivningsmyndigheten skall övervaka att dödsboet iakttar avvecklingsfristensamt underrätta domstolen om dödsboet underlåter detta. Domstolen skall dåförordna om tvångsförsäljning. Remissinstanserna: Fleraremissinstanser anser att tvångsförsäljning är en alltför ingripande sanktion.Från bankhåll framhålls att redan möjligheten till tvångsförsäljning kan leda tillatt krediterna blir dyrare för jordbruksfastigheter. hardessutom exekutionstekniska invändningar mot förslaget. Skälenför mitt förslag: Den skyldighet att avveckla ett dödsbos fastighetsinnehavsom jag har förordat i föregående avsnitt måste givetvis förses med ettkontroll- och sanktionssystem. I de flesta fall kommersäkerligen avvecklingen av fastighetsinnehavet att genomföras på ett smidigtsätt inom den ursprungliga eller efter dispens förlängda tidsfristen. Om inteannat kan detta ske genom att fastigheten skiftas ut på delägarna. Behovet avatt kunna ingripa mot ett dödsbo som inte avvecklar sitt innehav avjordbruksfastigheter inskränker sig i allt väsentligt till att få ettpåtryckningsmedel vid oförmåga eller okunnighet hos berörda dödsbon. En tvångsförsäljningpåverkar kreditgivarnas och rättighetshavarnas ställning. De kan för att skyddasin rätt tvingas att ropa in fastigheten vid försäljningen med de risker,kostnader och besvär som detta medför. Det bör understrykas att dessaolägenheter som i och för sig kan uppkomma om fastighetsägaren inte fullgörsina åtaganden gentemot kreditgivare och rättighetshavare i detta fallinträder därför att dödsboet har misslyckats 2 1988/89. med att fullgöra eriskyldighet som är motiverad av ett allmänt samhälls- Prop. intresse utansamband med avtalsförhållandet mellan fastighetsägaren och 1988/89: rättighetshavarna.Rättighetshavarna saknar normalt.möjlighet att påverka dödsboets handlingssättvad gäller avvecklingen. Sanktionssystemetbör, som jag sade, främst erbjuda ett påtryckningsmedel för att förmådödsboet att avveckla jordbruksfastigheten. Detta syfte uppnås enligt minmening om en myndighet får möjlighet att vid vite förelägga dödsboet att inomviss tid avveckla fastighetsinnehavet. Med hänsyn till den tid som dödsboetredan har haft till sitt förfogande bör den utsatta tiden normalt kunna göraskort. I de flesta fall torde detta förfarande, i varje fall om ett tillräckligtkännbart vite sätts ut, kunna leda till den eftersträvade avvecklingen väl såsnabbt som en tvångsförsäljning. Medett på detta sätt utformat sanktionssystem uppkommer frågan vilken myndighetsom bör handha kontrollen av att avvecklingsskyldigheten iakttas. Detförhållandet att tingsrätten registrerar bouppteckningen och därmed får reda påatt dödsboet innehar en jordbruksfastighet talar för att kontrollverksamhetenläggs på tingsrätten. I samma riktning talar det förhållandet att tingsrätten,enligt vad jag har föreslagit, skall handlägga anståndsfrågorna såvittgäller avvecklingsskyldigheten. Alternativt skulle kontrollfunktionen somkommittén föreslagit kunna handhas av inskrivningsmyndigheten.Inskrivningsmyndigheten handlägger ärenden om lagfart och är därmed närmast tillatt notera en frivillig överlåtelse. Motbåda dessa lösningar talar emellertid att varken tingsrätten eller inskrivningsmyndighetenär lämpad att under avvecklingsfristen ha informella kontakter med dödsboet ochstödja detta i avvecklingssträvandena. Huruvida avvecklingen skall löpa smidigtkommer i stor utsträckning att bli beroende på dödsbodelägarnas kännedom omreglerna och förståelse för behovet av ordnade och effektiva förvaltningsformerför jordbruksfastigheten. I varje fall under inledningsskedet kommer det attföreligga ett stort behov av information och vägledning. Detta talar för atttillsynsfunktionen läggs på lantbruksnämnderna. Det ingår nämligen i derasordinarie åligganden att bedriva rådgivning och upplysning i syfte att främjaeffektiviteten inom jord- och skogsbruket. De skall också uppmärksamt följalantbrukets tillstånd inom det egna verksamhetsområdet. Läggs tillsynsfunktionenpå nämnderna skapas, inte minst mot bakgrund av den lokal-och personkännedomdessa besitter, goda möjligheter för att information och rådgivning lämnas isådan omfattning och form att en frivillig avveckling kan uppnås i det heltövervägande antalet fall. Jaganser därför att uppgiften att vara tillsynsmyndighet bör läggas på lantbruksnämnderna.Bestämmelser om detta bör tas in i en förordning som regeringen senare fårutfärda. Kommeravvecklingen inte till stånd, skall som jag tidigare föreslagit vite kunnaföreläggas. bör ges möjlighet att själv besluta härom. Ettsådant foreläggande bör kunna överklagas. Med hänsyn till att det i första handblir fråga om en rättslig prövning bör överklagandet ske till kammarrätt ochinte till den centrala förvaltningsmyndigheten. Bestämmelser oin viten somfår föreläggas av myndighet finns i lagen (1985:206) om viten. Enligt 6 § i denlagen gäller som huvudregel att fråga om utdömande av vitet prövas av länsrättpå ansökan av den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet. Det skulle ioch för sig kunna ifrågasättas om inte tingsrätten vore bättre skickad änlänsrätten att hantera dessa ärenden. Tingsrätten har nämligen att prövaanståndsfrågan, och dessutom kan det vid utdömande av vitet bli fråga om attpröva om en giltig och för dödsboet bindande överlåtelse har skett, en frågasom ju ligger närmare de allmänna domstolarnas verksamhetsfält. Dessa omständigheterär emellertid enligt min mening inte av sådan betydelse att det finns anledningatt frångå den ordning som anvisas i viteslagen. För atttillsynsmyndigheten skall kunna fullgöra den kontrollfunktion som jag här hardiskuterat bör myndigheten underrättas av tingsrätten när denna inregistreraren bouppteckning som upptar en jordbruksfastighet. Underrättelse bör ocksålämnas till tillsynsmyndigheten när tingsrätten meddelar anstånd medavvecklingen. För atttillsynsverksamheten skall inriktas på de aktuella fallen börinskrivningsmyndigheten fortlöpande underrätta tillsynsmyndigheten om deöverlåtelser och arvskiften som kommer till stånd under avvecklings-fristen.Jag kan här nämna att inskrivningsmyndigheten redan enligt gällande rätt skallunderrätta lantbruksnämnderna om sökta och beviljade lagfarter såvitt gällerfastigheter som är taxerade som jordbruksfastigheter (1 § KK 1971:709 omskyldighet för myndighet att lämna vissa underrättelser om sökta lagfarter m. 2.2.3 Existerande dödsbons skyldighet att avveckla innehav av jordbruksfastigheter Mittförslag: Dödsbon, som vid lagens ikraftträdande innehar jordbruksfastighet,skall ha avvecklat fastighetsinnehavet senast efter det att lagen harträtt i kraft. Kommitténsförslag: Har ett dödsbo förvärvat en jordbruksfastighet från den döde föreikraftträdandet, skall den tid inom vilken boet är skyldigt att avvecklafastighetsinnehavet räknas från ikraftträdandet. och i länförordar dock en kortare avvecklingsfrist. Skälen för mitt förslag:Av det statistiska material som kommittén har redovisat framgår att det finnsett betydande antal jordbruksfastigheter som helt eller delvis ägs av dödsbon.Skall olägenheterna med dödsboägda jordbruksfastigheter kunna minskas, inomöverskådlig tid, bör de regler som jag föreslagit i det föregående träffa ävendödsbon som existerar redan nu; Ett dödsbo, som vid lagens ikraftträdande ägeren jordbruksfastighet, bör därför vara skyldigt att avvecklafastighetsinnehavet. tenmåste i detta fall räknas från lagens ikraftträdande. Den bör bestämmas så attavvecklingen skall ha skett senast efter det att de nya reglerna harträtt i kraft. Detbör genom en tydlig information om de nya reglerna vara möjligt att uppnå enfrivillig avveckling i flertalet fall. Det bör ankomma på tillsynsmyndighetenatt svara för informationen. Jag räknar med attkontrollbehovet blir förhållandevis begränsat och har därför inte för avsiktatt föreslå någon mera systematisk kontroll av att avvecklingen generellt skeri rätt tid. En viss kontroll av efterlevnaden bör dock givetvis ske. Ett sådantkontrollsystem kan inte byggas upp kring de uppgifter som finns inomrättsväsendet. Dessa uppgifter är nämligen inte systematiserade på sådant sättatt de kan användas för en kontroll av detta slag. I stället får det ankomma påde myndigheter som efter hand uppmärksammar att fastighetsinnehavet inteavvecklas att anmäla detta förhållande till tillsynsmyndigheten. Bedömertillsynsmyndigheterna att det finns behov av en mer systematisk kontroll kan deutnyttja de uppgifter om ägarförhållandena som finns i skattemyndigheternasfastighetslängder. 2.3Delgivning med dödsbon som äger jordbruksfastigheter Mittförslag: Innehar ett dödsbo som förvaltas gemensamt av dödsbodelägarna enjordbruksfastighet, får delgivning med dödsboet i frågor som gällerfastighetsförvaltningen ske genom att delgivningshandlingen överlämnas tillnågon av delägarna. Fastighetsbildningsutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida att den nya regelnenligt utredningens förslag skall gälla inte bara jordbruksfastigheter utanäven andra fastigheter. förslag har fått ett blandat mottagande. Mångaremissinstanser har avstyrkt det eller uttryckt tveksamhet från rättssäkerhetssynpunkt. Skälen för mitt förslag: Dödsboägdafastigheter ger med nuvarande regelsystem ofta upphov till delgivningsproblem.Om ett dödsbo som förvaltas av delägarna gemensamt inte företräds av någon somär behörig ta emot en delgivning, måste delgivningshandlingen för att dödsboetskall anses delgivet överlämnas till var och en av delägarna. Endast om någon sitteri boet kan delgivningen ske med denne med verkan att dödsboet anses delgivet (9§ delgivningslagen). Redan enligt gällande rätthar sålunda enskilda dödsboägare i vissa fall ansetts kunna företräda boet närdet gäller delgivning. Innehar ett dödsbo en jordbruksfastighet, finns detenligt min mening anledning att ställa sådana krav på den inre organisationensåvitt gäller förvaltningen av den fasta egendomen att delgivning alltid kanske med vem som helst av delägarna. En sådan ordning torde knappast innebäranågon större risk för rättsförlust. Jag föreslår därför denändringen av delgivningslagen att delgivning med ett dödsbo som föranleds avatt dödsboet innehar jordbruksfastighet får ske med någon av delägarna i boet.Om det är känt vem som sitter i boet bör delgivningen dock naturligtvis iförsta hand ske med denne. Jag är inte i dettasammanhang beredd att föreslå att sådana nya delgivningsregler skall gällaäven vid andra fastigheter än jordbruksfastigheter. Den frågan bör enligt minmening övervägas i samband med fastighetsbildningsutredningens övriga förslag. Detkan nämnas att fastighetsbildningsutredningen också föreslog att en motsvarandeordning skulle gälla vid samägande av jordbruksfastighet. Frågan om delgivningi sådana fall kommer jag att behandla i samband med övriga frågor rörandesamägda fastigheter i avsnitt 2.4.1. 2.4 Samägande av jordbruksfastigheter 2.4.1Ställföreträdare i fall då fler än två gemensamt äger en jordbruksfastighet Mittförslag: För en jordbruksfastighet som ägs av fler än två gemensamt skallfinnas en ställföreträdare med uppgift att handha den löpande förvaltningen ochmed behörighet att företräda delägarna i frågor som rör fastigheten. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser godtar kommitténs förslag. Några anser dock attförslaget går alltför långt och att de praktiska problemen kan lösas medbättre delgivningsregler. a. bankföreningen anser att förslaget inte böromfatta jordbruksfastigheter som inte kan användas för jord- och skogsbruk. Ettstort antal remissinstanser kritiserar den av kommittén valda termenhuvudägare. Skälen för mitt förslag:Av de drygt 70 000 samägda jordbruksfastigheterna ägs omkring två tredjedelarav två personer. I de flesta fall rör det sig här om äkta makar eller sambor.En sådan samäganderätt torde typiskt sett inte leda till en mindre effektivfastighetsförvaltning. I övriga knappt 25 000 fall av samägande finns detemellertid, som jag har framhållit, omständigheter som talar för attförvaltningsformen som sådan är mindre effektiv. Det nuvarande regelsystemetbör därför förändras så att de från samhällssynpunkt negativa effekterna av attfler än två gemensamt äger en jordbruksfastighet blir så små som möjligt. Många av de olägenhetersom hör samman med samägande har, precis som är fallet med dödsboägdafastigheter, sin grund i myndigheternas svårigheter att komma i kontakt meddelägarna eller någon som kan företräda dem.