prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Det är alltså flrågaom förberedande åtgärder som i en risksituation skall göra det möjligt förnäringsidkaren att snabbt vidta eflfektiva säkerhetsåtgärder. Ett fundamentalt problemvid i synnerhet återkallelse, men också vid varningsinflormation, är attlokalisera innehavarna av de flariiga produkterna. Som jag harflramhållit (avsnitt 2.3.4) är vid varningsinflormation en individuellinformationsinsats som riktas mot den enskilde brukaren att föredra flramförmera generellt syfltande informationsinsatser men detta kräver i sin tur attnäringsidkaren vet vilka brukarna är och var de finns. Uppgiflter om dettafinns ibland tillgängliga, t. ex. i flråga om fordon, som enligtbilregisterkungörelsen (1972:599) i allmänhet skall vara registrerade. Exempelpå annan oflTentligt påbjuden registrering av köpare av produkter finns påläkemedels- och kemikalieområdena. Registrering av kunder läri viss mån förekomma inom näringslivet även utan att det är flråga om någonflrån samhällets sida ålagd förpliktelse. Bakgrunden till en sådan registreringkan vara t. ex. ett åtagande av en näringsidkare att flullgöra underhåll ochreparationer av en försåld produkt. I regel finns det dock ingen praktiskmöjlighet att flå tag på och förvara uppgiflter om vilka som innehar produkternaoch var man kan nå innehavarna. Ett kundregister blirenligt datalagen (1973:289) ett personregister i den mån det förs med hjälp avautomatisk databehandling. Inrättande och förande av sådant personregister ärkringgärdat av vissa restriktioner enligt 2 § datalagen. Anmälan hosdatainspektionen och bevis om gjord anmälan (licens) behövs liksom i vissaflall tillstånd av inspektionen. Om registrering begränsas tiU fall där ettstarkt behov föreligger delar jag kommitténs uppfattning att denna typ avregister inte torde kunna medföra risker för den personliga integriteten. Detkan i allmänhet endast bli flråga om att registrera innehavarna av ettbegränsat antal särskilt flariiga produkter. Det bör i princip inte varamöjligt att ur registret utläsa några konsumtionsmönster. Tveksamma flall fåravgöras med beaktande av om möjligheten att kunna avvärja risker för kundernatill liv och lem uppväger risken för integritetskränkningar. Enannan åtgärd för att möjliggöra snabba och effektiva säkerhetsåtgär- derär att upprätta rutiner för hur information skall lämnas och hur återkallelseskall genomföras. Kommittén har uttalat att sådana rutiner bör innebära attnäringsidkarna i förväg utarbetar ett schema eller en modell för agerandet i enakut risksituation. Schemat eller modellen bör tydligt ange vilka mått och stegsom skall vidtas, i vilken ordning olika åtgärder skall sättas in och i vilkaflormer beslut om åtgärder skall flattas. Instmktionerna bör vara mycketkonkreta och bl. a. omflatta uppgiflter på vilka personer som tilldelassärskilda funktioner, betydelsefulla kontaktpersoner utanför företaget, listor som fortlöpande hålls aktuella med adresser och telefonnummer avseendeandra företag, myndigheter, institutioner m. m. Kommittén pekar på att detredan förekommer rutiner av detta slag inom vissa branscher, bl. a.läkemedelsbranschen och dmateri-elområdet. Kommitténär övertygad om att rutiner för återkallelse bäst utarbetas inom näringslivet isamråd med vederbörande tillsynsmyndighet. Vidare pekar kommittén på detlämpliga i att tillverkare och grossister i förväg, genom någon form avramavtal, söker säkerställa en god samverkan med sina återförsäljare om detuppkommer risksituationer. Jagkan i allt väsentligt instämma i vad kommittén har anfört om det önskvärda iatt rutiner för information och återkallelse utarbetas och om vad dessalämpligen kan innebära liksom att det bör ankomma på näringslivet att utarbetarutinerna. Somjag i flera sammanhang har framhållit är det viktigt med ett snabbt agerandefrån tillsynsmyndigheterna och konsumentombudsmannen när det uppstårrisksituationer. Jag vill därför flramhålla att de olika tillsynsmyndigheternaoch konsumentombudsmannen bör utarbeta rutiner för sitt agerande sinsemellan iförhållande till näringslivet. Jag vill också understryka atttillsynsmyndigheterna måste vara beredda att hjälpa näringsidkare, som skallvidta säkerhetsåtgärder, med upplysningar om hur de lämpligen bör bete sig isådana flall då näringsidkare inte har fungerande rutiner. 2.8 Kostnader och resursbehov Min bedömning: Detär inte möjligt att närmare beräkna kostnadsef-flekterna av den föreslagnalagstifltningen. Det står dock klart att vissa initialkostnader uppkommer isamband med att lagen införs. Kommitténsbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna: Fråganom myndigheternas resursbehov med anledning av den föreslagna lagen har endastkommenterats av . Verket menar att förslaget kommer att krävaen ökad förhandlingsverksamhet och grundligare undersökningar av förhållandenapå marknaden flrån dess sida. Lagen kommer också att medföra resurskrävandeintroduktionsinsatser. Belastningen på konsumentombudsmannen kommer sannoliktatt bli märkbar. Verket måste därför få en resursförstärkning. Skälen for min bedömning:Det är i dagens läge inte möjligt att beräkna Prop. 1988/89:23 hur stora detotala skadekostnaderna för olycksflall i samhället är och hur stor del avdessa som utgörs av kostnader för sådana produktskador somproduktsäkerhetslagen avser att förhindra. Det har emellertid gjorts nytto-ochkostnadsberäkningar avseende produktskador utiflrån konkretapro-duktsäkerhetsflall. De tyder på att icke föraktliga spareflfekter kan nåsinom hälso- och sjukvården med hjälp av ett eflfektivt produktsäkerhetsskydd. Isamma riktning pekar det förhållandet att samhällets kostnader för ett endaskadeflall kan vara så stora att det inte krävs särskilt många flall för attden sammanlagda kostnaden för samhället skall uppgå till betydande belopp. Tilldetta kommer det icke ekonomiska, ideeUa värdet av att människor undgårlidande. Denföreslagna produktsäkerhetslagen kommer sannolikt att belasta näringslivet medvissa kostnader, efltersom näringslivets benägenhet att vidta egenåtgärder föratt öka produktsäkerheten kan förväntas öka. Egen-åtgärderna bör å andra sidannedbringa behovet av åtgärder i eflterhand och därmed kostnaderna för sådana.Jag vill tillägga att det på goda grunder kan antas att den enskilde näringsidkareni framtiden, genom ett försäkringsskydd, kommer att kunna undvika att drabbasav mera omflattande kostnader för olika säkerhetsåtgärder. Motde kostnader som lagstiftningen således kan medföra står den nytta som ligger iatt produktsäkerheten ökar och att konsumenterna därigenom får en ökadtrygghet. Produktsäkerhetslagenkan ses som en påbyggnad av den nuvarande speciallagstiftningen. Redan i dagställs krav på att tillsynsmyndighetema övervakar säkerheten hos varor ochtjänster. Med hänsyn härtill och till att intentionerna bakom förslaget är attnäringslivet i första hand flrivilligt och på eget initiativ skall vidtasäkerhetsåtgärder, bedömer jag att det merar-bete som tillsynsmyndigheternakommer att flå endast blir marginellt, varför arbetet bör kunna bedrivas inomramen för oförändrade resurser. Enligtmin mening kan , under en övergångstid i samband med attlagstifltningen genomförs, komma att behöva medel för att utarbetahandläggningsrutiner för säkerhetsåtgärder och sprida kunskap hos näringslivetoch aUmänheten om produktsäkerhetslagen. har ettansvar för flrågor om produktsäkerhet, och flera av de uppgifter som enligtproduktsäkerhetslagen kommer att ligga på verket kan därför inte anses vara nyaför verket. Jag får i samband med mitt ställningstagande till konsumentverketsanslagsframställning för /90 anledning att återkomma tillfrågan om medel bör tillföras verket med anledning av den föreslagnalagstifltningen. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag tiU 2. lag om ändring imarknadsföringslagen (1975:1418) 73 1. lag om ändring i lagen(1970:417) om marknadsdomstol m.m. Prop. 2. lag om ändring i konsumentköplagen(1973:877) 3. lagom ändring ikonsumenttjänstlagen (1985:716). Lagförslagen under 4 och 5 har upprättats isamråd med chefen för . Lagförslagenbör fogas till protokollet som bilaga 5. 4.1 Förslaget till produktsäkerhetslag Tillproduktsäkerhetslagen har bestämmelserna i marknadsföringslagen ominformationsålägganden (3 §) och säljförbud (4 §), till den del de avserproduktsäkerhet, överförts. I produktsäkerhetslagen upptas nya bestämmelser omatt en näringsidkare som tillhandahållit en vara eller en tjänst skall kunnaåläggas att lämna varningsinformation eUer att återkalla den. Produktsäkerhetslagenhar en generell inriktning och skall komplettera bestämmelserna i olikaspeciallagar om produktsäkerhet. Den är uppbyggd efter mönster avmarknadsföringslagen och följer i huvudsak produktåter-kallelsekommitténsförslag. Vissa materiella ändringar har dock gjorts, vilka har redovisats i denaUmänna motiveringen. Vidare har vissa redaktionella ändringar i lagtextenvidtagits. Lagenhar till ändamål att motverka skador från varor och tjänster. I lagens rubrikoch i motiveringen används ordet produkt, något oegentligt, som ensammanfattande beteckning för varor och tjänster. I lagtexten används däremotkonsekvent uttrycken varor och tjänster. Idet följande används förkortningen MFL för marknadsföringslagen. Dettaavsnitt av lagen omfattar 1 4 §§. Paragraflerna anger lagens syflte ochtillämpningsområde samt vilka myndigheter som skaU utöva tillsynen överefterlevnaden av lagen. 1§ Denna lag har till ändamål att motverka att varor och tjänster orsakar skadapå person eller egendom. För detta ändamål får en näringsidkare 1. äläggasatilämnasäkerhetsinformation, 2. förbjudasatttillhandahållavaror och tjänster (ra///oVAM, 3. åläggas att lämnavarningsinformation, 4. åläggas att återkallavaror och tjänster (återkallelse). Lagentillämpas i flråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhetoch som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma attutnyttja för enskilt bruk. Enligtförsta stycket första meningen i paragraflen är ändamålet med lagen attmotverka att personer eller egendom skadas av varor och tjänster. Begreppetvara har i lagen samma innebörd som det överlag har i den konsumenträttsliga lagstifltningen (jfr prop. 1975/76:34 s. 125 0- Med 74 vara avses flysiskaföremål, inbegripet levande djur. Lagen omflattar även Prop. 1988/89:23varor som, eflter det att de har kommit ut på marknaden, har införlivats medbyggnader. Begreppettjänst omflattar materiella tjänster, såsom arbete på lösa saker samt arbete påflast egendom, byggnader och andra anläggningar. Även uppförande av byggnaderoch anläggningar av olika slag entreprenader räknas som tjänster.Tjänstebegreppet omfattar emellertid inte endast materiella tjänster. Ävensådana tjänster som kroppsbehandling, rådgivningsverksamhet och transporterfaller under tjänstebegreppet. Med tjänster avses i lagen detsamma som i t.ex. marknadsföringslagen (jflr prop. 1984/85:213 s. 79 fi). Sådananyttigheter som flast egendom, byggnader på annans mark, aktier, andravärdepapper, krediter samt rättigheter av olika slag omflattas inte avbegreppen varor och tjänster. Nyttigheterna i flråga flaller sålunda utanförlagens tillämpningsområde, medan de däremot omflattas av MFL. Lageninnehåller inte några inskränkningar i flråga om arten av personskador. Densyfltar således till att motverka risker för såväl olycksfall som sjukdomar avolika slag. Skyddetmot egendomsskador avser all slags egendom, dvs. alla materiella ting som kanvara föremål för ägande. Med egendom avses inte bara sådant som blivittillverkat utan också t. ex. mark och vatten. Lagen skall utgöra ett skydd motatt egendom förstörs eller försämras. För ingripande enligt lagen krävs dockatt det finns risk för att en vara eller en tjänst orsakar flysiska skador påegendom. Varoroch tjänster som orsakar person- eller egendomsskador kan vara behäftade medfel i säkerhetshänseende. Detta slag av flel brukar benämnas defekt. Ideflektbegreppet ligger, som strax kommer att utvecklas närmare, att produktenhar egenskaper som förvärvaren inte haflt anledning att räkna med eller inteblivit uppmärksammad på. Deflekter kan vara av olika art. Man brukar skiljamellan konstruktionsfld, flabrikationsfld och instruktionsfel. Vissa typer avkonstruktionsfel kallas utvecklingsfel. Medkonstruktionsfel avses att det finns en defekt i själva konstruktionen av enprodukt. Det är fråga om ett fabrikalionsfd dä ett antal exemplar, en serieeller en sats av en produkt har en defekt. Felet har då uppkommit under någotskede av själva tillverkningsprocessen. Instruk-lionsfid innebär att exempelvisanvisningarna för hur en produkt skall användas eller varningarna mot vissanvändning är bristfälliga. Det som utmärker utvecklingsfel är att felet blirtydligt först sedan man gjort nya upptäckter eller rön. Vid tiden förutvecklandet av en konstruktion har kunskaper, som skulle ha gjort det möjligtatt inse flelet hos konstruktionen, över huvud taget inte funnits. Lagen ärtillämplig på skadebringande varor och tjänster, oavsett slaget av defekt. Lagen kan emellertid varatillämplig också på varor och tjänster som, utan att vara deflekta i den mening som jag nu har redovisat, kan förorsaka person- eller egendomsskada. Förhållandet att skadligheten hos en vara eller en tjänst som regel måste avvika flrån vad förvärvaren skäligen kan förvänta sig av produkten, för att säkerhetsåtgärder enligt lagen skall kunna flramtvingas utgör en inskränkning i lagens tillämplighet. knivvid viss användning kan ge upphov till skärskador motiverar inte ett Prop.1988/89:23 ingripande mot den enligt lagen, om inte skadeflrekvensen på grundav någon deflekt hos kniven är klart högre än normalt. Av samma skäl kan ettingripande mot generellt skadliga varor, såsom sprit och tobak, inte komma iflråga, om det inte gäller produkter som i flråga om skadeflrekvens ochskadetyp helt avviker flrån det gängse mönstret. Från det som sagts nu flårgöras vissa undantag. Ett åläggande om säkerhetsinflormation enligt 5 § flårtillgripas även i mera normala situationer, om kanske de flesta förvärvarna ioch för sig räknar med att produkten har vissa farliga egenskaper men därsärskild försiktighet är av nöden. Vissa produkter som är mycket flariiga ochinte flyller något förnufltigt ändamål omfattas vidare av lagen, även om derasfarlighet är uppenbar för förvärvaren. Som exempel kan nämnas s. k.karatepinnar (se beslut 1981:18). Ettgenerellt problem vid tillämpningen av lagen är att ta stäUning till vilkenmängd av varor eller tjänster som en säkerhetsåtgärd bör avse. Det är depotentiellt flariiga produkterna man vill komma åt. Dessa kännetecknas somförut nämnts av att de har eller kan ha en deflekt. En avgränsning kan aUtsågöras så att varor som kan vara behäfltade med en och samma deflekt blirföremål för en säkerhetsåtgärd. Hur stor mängden blir beror bl. a. av om mangenom märkning på produkterna eller på annat sätt kan skilja de produkter somkan vara flariiga flrån dem som inte är det. Ett flabrikationsfld kan t. ex.vara begränsat till en särskild fabrikationsserie. Om man inte kan skilja deprodukter som tillverkats i en serie från dem som tillverkats närmast före ochefter måste en säkerhetsåtgärd omfatta samtliga. Om en och samma deflekt hänförsig till produkter av i övrigt olika utflormning, t. ex. därför att den avseren komponent som ingår i dem alla, blir det dock flråga om att aktualiserasäkerhetsåtgärder beträffande skilda produkter. Avförsta stycket andra meningen flramgår att säkerhetsåtgärder enligt lagen barakan riktas mot en näringsidkare. Begreppet näringsidkare har i lagen sammainnebörd som det överlag har inom marknads- och konsumenträtten (jfr t.ex.prop. 1970:57 s. 90 och 1984/85:110 s. 141). Med näringsidkare avses envar somyrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art. Såväl juridiska som flysiskapersoner kan vara näringsidkare. Kravet på att en verksamhet måste varayrkesmässig är inte särskilt strängt. Även verksamhet som bedrivs av någon påhans flritid kan sålunda anses som yrkesmässig, om den är av viss varaktighet.Verksamheten behöver inte drivas i vinstsyfte. Ideella föreningar, som driverekonomisk verksamhet för att flrämja t. ex. välgörenhet eller kultur, kan varaatt bedöma som näringsidkare. Statliga eller kommunala bolag eller andra organ såsom de statliga aflfärsverken vilka driver ekonomisk verksamhet räknasockså som näringsidkare i den verksamheten. Iförsta stycket andra meningen anges vidare de flormer av säkerhetsåtgärder somlagen reglerar, nämligen åläggande om säkerhetsinflormation, förbud atttillhandahålla varor och tjänster (säljförbud), åläggande omvarningsinflormation samt åläggande om återkallelse (återkallelse). Detfinns en principiell skillnad mellan å ena sidan åläggande om säkerhetsinformation och säljförbud och å andra sidan åläggande om 76 varningsinflormationoch åläggande om återkallelse. Åläggande om säker- Prop. 1988/89:23hetsinflormation och säljför bud tar sikte på själva tillhandahållandet avvaror och tjänster. Åläggande om varningsinflormation och åläggande omåterkallelse avser fall då en fariig produkt redan har nått ut till brukarkretsen.De båda senare typerna av säkerhetsåtgärder syfltar alltså till att skydda demsom redan har förvärvat en riskabel produkt. Mankan säga att säljförbud och åläggande om varningsinflormation eller omåterkallelse kompletterar varandra. Förelägganden med denna innebörd kan, somframgår av 68 §§, meddelas i fråga om en produkt som medför "särskildrisk för skada på person eUer egendom". Vid ingripande mot en vara ellertjänst, som befinner sig under distribution och som redan nått ut tillbrukarkretsen i avsevärd omflattning, kan det oflta komma att krävas enkombination av dessa åtgärder för att man skall komma till rätta medrisksituationen. Medmöjligheten att ålägga någon att lämna säkerhetsinflormation är det delvisannorlunda. Ett sådant åläggande kan komma i flråga även om riskerna för skadainte är så stora och bristen består i att sådan inflormation inte lämnats inormal omflattning, något som flramgår av 5 §. Iandra stycket av paragraflen anges att lagen skall tilllämpas i flråga om varoroch tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och som konsumenter i inteobetydlig omflattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för enskilt bruk.Lagen erbjuder alltså ett skydd huvudsakligen mot flariiga konsumentprodukter.Produkternas konsumentanknytning behöver dock inte vara särskilt stark, somnedan närmare skall beröras. Föratt lagen skall kunna tillämpas krävs att det kan påvisas att varan ellertjänsten i flråga har tillhandahållits konsumenter eller att ett sådanttillhandahållande kan förväntas. För produkter som redan vunnit spridning inombrukarkretsen lär det i allmänhet inte vara svårt att konstatera om det skernågot tillhandahållande till konsumenter eller inte. Nären säkerhetsåtgärd övervägs mot en produkt redan innan denna har blivit spriddbland brukarna i nämnvärd omfattning, får man bedöma vilken användning avprodukten som kan förutses. Produktens karaktär och användningen av likartadeprodukter kan ge ledning för bedömningen. Den användning som tillverkare ellerdistributörer avsett kan naturligtvis ge ledning. Den bör dock inte tilläggasnågon avgörande betydelse. Det är för lagens tillämplighet relevant omprodukten rent flaktiskt tilldrar sig eller kan komma att tilldra sigkonsumenternas intresse, oavsett vilken den flrån näringsidkarsidan tilltänktamålgruppen kan ha varit. Så bör exempelvis ett handverktyg, som är avsett föryrkesmän, men också används för hobbyändamål eller av självbyggare omflattasav lagen. Uttrycket"konsumenter för enskilt bruk" återfinns bl.a. i marknadsföringslagen,lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och konsumentköplagen.Formuleringen har en numera vedertagen innebörd. Uttrycket innebär att detskall vara flråga om förvärv av privatpersoner för eget, enskilt bruk. Förvärvsom görs av t. ex. företag eller institutioner flaller alltså utanför. För lagens tillämpningräcker dock inte att det kan påvisas att åtminsto ne någon privatperson använder en iflrågasatt flarlig produkt i hemmet, på 77 fritideneller i privatlivet i övrigt. För ett ingripande krävs att den privata Prop.1988/89:23 användningen är av inte obetydlig omfattning. I detta ligger att detmåste vara flråga om ett antal konsumenter som använder varan eUer utnyttjartjänsten för enskilt bruk. Antalet behöver emellertid inte vara särskilt stort.För att lagen skall kunna tillämpas på en vara eller en tjänst är dettillräckligt att det inte framstår som direkt ovanligt att konsumenter användereller kan komma att använda den. Lagen kan då tillämpas på alla exemplar avvaran eller tjänsten, oavsett om exemplaret används av en konsument eller avnågon annan, exempelvis en yrkesutövare. Att ett säkerhetsingripande i vissaflall dock kan tänkas bli selektivt och sålunda ta sikte på att skydda endasten viss kategori av brukare berörs närmare i motiveringen till bestämmelsernaom de särskilda flormerna av säkerhetsåtgärder. 2 §Vad som sägs i denna lag om tillhandahållande och överlåtelse av en vara gäller även erbjudande om och upplåtelse av nyttjanderätt till en vara. Paragrafleninnehåller en bestämmelse som gör föreskriflterna i lagen angåendetillhandahållande och överlåtelse av en vara tillämpliga också på erbjudande omoch upplåtelse av nyttjanderätt till en vara. Bestämmelsen har delvis mönster i4 § fjärde stycket MFL. Den torde inte kräva några ytterligare kommentarer. 3 §Ett åläggande eller ett förbud enligt denna lag får inte meddelas i den mån det i annan förflattning eller i beslut av myndighet har meddelats särskilda bestämmelser om varan eller tjänsten med samma ändamål som åläggandet eller förbudet. Paragrafenhar mönster i 4 § femte stycket MFL, som förhindrar att ett säljförbud meddelasi ett sådant flall som anges i paragraflen. Bestämmelsen har däremot ingenmotsvarighet i 3 § MFL, vilket innebär att möjligheten att meddela åläggandenom säkerhetsinformation är något mer begränsat enligt produktsäkerhetslagen äni MFL. Skillnaden torde i praktiken dock vara ringa. Regeln anger attproduktsäkerhetslagen inte skall tillämpas i fall då bestämmelser med sammainnebörd står till buds i annan lagstifltning eller i form avmyndighetsbeslut. Särskild betydelse får regeln för tillämpningen avbestämmelsen i 5 § om säkerhetsinformation och bestämmelsen i 6 § omsäljförbud. Den kan emellertid komma att aktualiseras också vid de andraformerna av säkerhetsåtgärder som produktsäkerhetslagen anvisar. Påflera håll finns i specialförfattningar för skilda produktområden bestämmelser, som innebär att det bl. a. kan meddelas föreskrifter rörande märkning av produkter. Enligt 5§ läkemeddsförordningen (1962:701) kan sålunda meddela föreskrifter rörande bl. a. märkning av läkemedel. I livsmedelslagen (1971:511) anges i 13 § att färdigförpackat livsmedel skall vara märkt med bl.a. anvisningar om hur livsmedlet skall förvaras och uppgiflter om beräknad hållbarhetstid, om denna är begrän sad. har beflogenhet att meddela ytterligare bestämmel- _o ser om märkning.Föreskriflter om märkningsskyldighet finns också i 8 § Prop. 1988/89:23 lagen(1985:426) om kemiska produkter. Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer flår meddela ytterligare föreskrifter om produktinformation avseendekemiska produkter. Ett annat exempel är lagen (1975:1154) om varningstext ochinnehållsdeklaration på tobaksvaror, som innehåller föreskriflter omvarningsmärkning. Ocksåi flråga om säljförbud finns på flera håll i specialförflattningarnabestämmelser, som gör det möjligt att förhindra vidare tillhandahållande avflariiga produkter. Enligt läkemedelsförordningen (1962:701) gäller sålundaatt läkemedel inte flår försäljas utan att vara registrerat hos socialstyrelsen.Registreringen av ett medel kan återkallas. Om så sker, inträder ettstraflfsanktionerat säljförbud.