prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — a. ge ändamålsenligaanvisningar om hur praktiskt viktiga problem som kommer upp i samband med köpbör lösas. En köplag som knyter an till moderna förhållanden kan minska behovetav särskilda avtalsvillkor mellan parterna, vilket är ägnat att underlättaavtalsförhandlingarna och därmed den allmänna handeln. I den mån det i detenskilda fallet behövs en avtalsreglering, kan köplagen tjäna som utgångspunktför avtalsskrivningen. Köplagen måste täcka köpav mycket skiftande slag. Variationerna gäller till en början föremålet förköpet. Det kan vara fråga om varor av högstolika slag och värde råvaror, konsumtionsvaror, verkstadsprodukter,begagnade föremål, konst, värdepapper m.m. Också variationer ipartsförhållandel kan innebära att olika krav bör ställas på de köprällsligareglerna. Regleringen bör vara utformad med hänsyn lill vad som framstår som enönskvärd och lämplig normallösning. I vissa fall kan en normallösning inteanvisas och reglerna får i sådana fall utformas så att de inbjuder lillerforderiiga avvikelser i avtalet. De köprättsliga reglerna bör bygga på vadsom är en rimlig avvägning mellan parternas intressen så som dessa ter sig viden generell bedömning. Medtanke på det stora antal varierande situationer som de köprällsliga reglernaskall gälla måste de på många punkter oundvikligen bli relativt allmänt hållna.I flera avseenden får det bli fråga om riktlinjer för bedömningen av deproblem som kan komma upp i praktiken. Rättsområdets vidd gör också attparterna i princip måste ha möjlighet alt komma överens om en annan reglering iett eller annat avseende. Att lagens regler kan behöva fyllas ut och preciserasgenom avtal har redan berörts. Detsagda innebär att en ny köplag i likhet med den gällande bör bygga påavtalsfrihet mellan parterna. Detta betyder dock inte att fullständigavtalsfrihet råder. a. ger bestämmelserna om oskäliga avtalsvillkor i 36 §avtalslagen möjlighet att i ett enskilt fall bortse från eller modifieravillkor i ett köpeavtal som på ett eller annat sätt missgynnar den enaavtalsparten. Den dispositiva rätten utgör härvid en viktig jämförelsepunktför bedömningen. Marknadsrättsliga lösningar ger också möjlighet för detallmänna att påverka handelsvanorna i affärslivet. De båda avtalsvillkorslagarna,dvs. lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen(1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, syftar exempelvis till atttillgodose behovet av att mera generellt kunna ingripa mot standardiseradeavtalsformulär som innehåller oskäliga villkor. Dengällande köplagen präglas i viss mån av tanken att parterna i ett köpeavtalskall betraktas, inte som motståndare vilka var och en på sin sida uteslutandeförsöker tillgodose sina särskilda intressen utan som medarbetare vilkagemensamt verkar för något som är till fördel för dem båda. Ett sådant synsättbör enligt min mening ligga till gmnd även för en modern köplag. Samhället blir allt merkomplicerat. Den tekniska utvecklingen går snabbt. Allt fler varor kräverspecifik anpassning till den individuelle köparen för att svara mot dennesbehov. Detta för med sig all kraven på samverkan mellan köpare och säljareväxer. kan en sådan samverkan vara nödvändig för alt ett köpeavtalöver huvud taget skall vara praktiskt genomförbart. Man får räkna med att dessaförhållanden kommer att vara än mer uttalade i morgondagens samhälle. Dengällande köplagen har kommit att fylla en viktig uppgift utöver att ge svar påköprällsliga problem. Eftersom det saknas en allmän civillag harrättstill-lämpningen och rättsvetenskapen i stor utsträckning sökt ledning iköplagen vid avgörandet av allmänna kontraktsrättsliga frågor som inte ärsärskilt reglerade i annan lag. Den köprättsliga lagstiftningen har därförgenom analogier fått betydelse långt utanför dess egentliga tillämpnings- Det kan dock integärna komma i fråga att direkt utforma en köplag så att den skall fungera somen allmän civillag, låt vara att det vid utformningen av köplagstiftningenfinns anledning att på många punkter anlägga ett brett civilrätlsligtperspektiv. Huruvida köprätten skall tjäna till ledning för andra rättsområdenmåste liksom huvudsakligen bli en fråga för rättstillämpningen.Det får också ankomma på domstolarna att ta ställning till frågan om den nyaköplagens betydelse på områden där gällande rätt bygger på en analogtillämpning av principerna bakom lag. Somjag redan har nämnt har , och med vissa reservationerratificerat angående avtal om intemationella köp av varor.Danmark väntas göra det före utgången av . I fråga om sättet att införakonventionens regler i svensk rätt har valts modellen med en s. k. blankettlag.Det innebär att det i en särskild lag, lagen (1987:822) om internationella köp,har angivits att vissa av bestämmelserna i skall ioriginaltexternas lydelse gälla som lag i . Lagen om internationella köpträder i kraft (se SFS 1988:843). Detär naturligtvis en fördel om reglerna för nationella och internationella köpblir så lika varandra som möjligt. Handeln med andra länder spelar en stor rollför svenskt näringsliv. Allt fler köpare och säljare kommer i kontakt med såvälnationella som internationella transaktioner. Arbetsgruppen har också haft sommålsättning att närma de nationella köpreglerna till reglerna iFN-konventionen. Gmppen har emellertid ansett att en lösning som går ut på enfullständig anpassning av de nya köplagarna till inte ärrealistisk. De remissinstanser som har uttalat sig i denna fråga hargenomgående ställt sig på samma linje. För egen del instämmer jag också i denbedömningen. Konventionenstillämpningsområde är mer begränsat än som är och bör vara fallet med denationella nordiska köplagama. ger inte heller någratillfredsställande lösningar på alla de frågor som bör täckas av en nationelllag. Helt naturligt utgör också konventionen en balans mellan olika rättssystem något som är en förutsättning för att den skall kunna få en bred anslutning.Den nordiska köprätten har på olika sätt påverkat konventionens innehåll mendet är givet att man från nordiskt håll inte har kunnat få gehör för alla desynpunkter som man fört fram. Det går inte att komma ifrån att det på vissapunkter finns ett behov av avvikande lösningar på det nationella planet. Detfinns alltså inte skäl att fullständigt anpassa den nya svenska köplagen tillFN-konventionen. En strävan bör dock vara att beakta konventionens regleringså långt det går. Detta gäller både beträffande systematik och i fråga ominnehåll. Från praktisk synvinkel är det en fördel om den nationella ochinternationella regleringen till sin systematik inte avviker alltför radikalt.Om strukturen i den nationella köplagen i vissa gmndläggande drag motsvararkonventionen torde detta nämligen göra det lättare för läsaren att jämföra detvå regelsystemen och se vilka olikheter som föreligger i bestämmelsernasinnehåll. Även beträffande de materiella frågoma finns det skäl att oavsettsättet för konventionens genomförande beakta dess bestämmelser vidutformningen av de nya nationella köplagarna. Man bör undvika onödigaskillnader mellan de regler som gäller vid intemationella köp, å ena sidan, ochvid nationella och nordiska köp, å den andra. Ialla de nordiska länderna utom har under 1970- talet genomförtstvingande lagstiftning om köp mellan näringsidkare och konsumenter,konsumentköp. Regleringen av konsumentköpen har emellertid genomförts på olikasätt. I och infördes tvingande bestämmelser om konsumentköp i degällande allmänna köplagama. I finns en konsumentskyddslag sominnehåller gmndläggande tvingande bestämmelser om konsumentköp. I finns ensärskild konsumentköplag (1973:129) vars bestämmelser är tvingande tillkonsumentens förmån. Detta innebär att avtalsvillkor som inskränkerkonsumentens befogenheter enligt lagen blir ogiltiga. Däremot är det inget somhindrar att parterna avtalar om villkor som är gynnsammare för konsumenten.Lagen ger med andra ord ett minimiskydd för denne. Vid sidan avkonsumentköplagen är också reglema i den allmänna köplagen tillämpliga påkonsumentköp. Detta gäller inte bara frågor som är oreglerade ikonsumentköplagen utan också frågor som behandlas i båda lagarna. Den allmännaköplagens bestämmelser är dispositiva, dvs. gäller endast när något annat intehar avtalats. I vissa avseenden är den allmänna köplagens regler förmånligareför köparen än konsumentköpla-gens regler. I sådana fall kan den allmännaköplagens regler bli tillämpliga även på konsumentköp. Det rådande systemet harkritiserats som svårt att förstå och överblicka. Konsumentköplagen har ocksåvarit föremål för en översyn. Denna har resulterat i ett förslag till en nykonsumentköplag (se SOU 1984:25) som innehåller utförligare bestämmelser än dengällande. Förslaget till nykonsumentköplag har remissbehandlats. Remissinstanserna har genomgåendeuttalat att det behövs en ny lagreglering för konsumentköpen. Under remissbehandlingenav förslaget till ny allmän köplag har emellertid frågan kommit upp om enreglering av konsumentköpen bör ske i en särskild konsumentköplag eller omregleringen av dessa köp bör integreras i den allmänna köplagen. Fleraremissinstanser har ansett att konsumentreglerna bör arbetas in i den allmännaköplagen. Jag kan i och för sig haförståelse för ett sådant synsätt. Flera skäl kan anföras till förmån för enenda lag som gäller såväl vid allmänna köp som vid konsumentköp. De materiellareglema torde i viss omfattning komma att överensstämma med varandra. Försäljare som avtalar både med konsumenter och med näringsidkare blir det lättareatt se vilka regler som gälleri de olika fallen. Man undviker också de gränsdragningsproblem som kan uppståom man har två regelsystem. Den föreslagna nya konsumentköplagen lämnar vidarevissa luckor som ändå måste fyllas ut av de regler som gäller för köp iallmänhet. Som andra remissinstanserhar pekat på finns det emellertid också goda skäl som talar för ett system meddels en allmän köplag, dels en konsumentköplag. Det är givetvis av värde attsamlat och i en enda lag kunna finna de regler som gäller just förkonsumentköp. Konsumenter, konsumentvägledare och andra som har behov av attlätt hitta bestämmelser om konsumenlköp slipper att söka i en omfattande allmänlag som med nödvändighet måste innehålla åtskilligt som är av inget ellermycket ringa intresse för konsumentköp. Dessutom skulle en enda lag för såvälallmänna köp som konsumenlköp kräva vissa modifikationer, tillägg och undanlagför konsumentköp. Det ligger också mera i linje med konsumentreglernasallmänna syfte att värna om konsumentintresset, om bestämmelserna rent teknisktges en utformning som är lättillgänglig för konsumenter. Med en särskildkonsumentköplag blir del vidare enklare att med avvikelse från den allmännaköplagen införa lösningar som särskilt tar hänsyn till konsumenternasförhållanden. Sålunda kan det t. ex. på vissa punkter vara motiverat att låtakonsumenlköpsreglerna följa konsumenttjänstreglerna i stället för reglerna iden allmänna köplagen. Det kan också vara lättare att genomförareformer i konsumentskyddet vid köp om detta inte kräver ingrepp i den allmännaköplagen. Den allmänna köplagen kan dessutom ges en bättre anpassning lillnäringslivet om man där inte behöver ta hänsyn till särskildakonsumenlskyddsaspekter. Med hänvisning till det nuanförda anser jag att konsumentköpen bör regleras i en särskild och friståendekonsumentköplag. Inom pågår arbete med en lagrådsremissmed förslag till en sådan lag. Avsikten är att förslag om en sådan lag skallföreligga i sådan tid att det när den lagstiftning som föreslås behandlas avriksdagen skall gå att få en samlad bild av hur lagstiftningen på köprättensområde är avsedd att utformas samt att de båda lagarna också skall kunna trädai kraft . Arbetsgruppenunderstryker på flera ställen i sitt betänkande önskemålet att man i möjligastemån bevarar den nordiska rättslikheten på köprättens område. För egen del villjag starkt instämma i detta. Den inlernordiska handelns del av utrikeshandelnär betydande för alla de nordiska länderna. Det är en avsevärd fördel om engemensam köplagstiftning kan ligga till grund för denna handel. Att den nyaköplagstiftningen blir så enhetlig som möjligt i de nordiska länderna är därförviktigt inte minst av praktiska skäl. Med nordiska köplagar somsinsemellan är i allt väsentligt överensstämmande kan man undgå eller i varjefall minska behovet av att bestämma vilket lands lag som skall tillämpas.Därigenom underlättar man avtalsförhandlingarna och förbättrar parternasmöjligheter att överblicka och fömt- se rättsläget vid sådanaköp. Dessa synpunkter har särskilt stor betydelse för de små och medelstoraföretagen som ofta inte har omedelbar tillgång lill juridisk sakkunskap. Enenhetlig köplagsliftning är dessutom av betydelse när det gäller att utvecklaNorden som hemmamarknad. Möjligheterna att uppnå nordisk enhetlighet är dockberoende av flera omständigheter. En är hur FN- konventionen skall införiivasmed nationell rätt. Jag har tidigare nämnt all har införlivatsmed svensk rätt genom en s. k. blankettlag. Konventionen kommer alt gälla somlag här i riket i dess originaltexter. motsvarande förfarande hartillämpats i och torde komma att tillämpas i . I har mandäremot införlivat konventionen med norsk rätt genom att arbeta in den i denallmänna köplagen. Möjligheten att uppnånordisk enhetlighet är också beroende av hur regleringen av konsumentköp blir ide olika nordiska länderna. Jag har redogjort för skälen till attenligt min mening konsumentreglema bör samlas i en fristående konsumentköplag.I har man valt samma lösning som i . I harkonsumentköpreglerna tagits in i den allmänna köplagen. En särskild utredningskall emellertid tillsättas för alt överväga möjligheterna all bryta ut dem ochsamla dem i en särskild lag. I har man ännu inte tagit slutligställning. I både och kan det alltså bli samma lösningsom i och . Ytterligare enomständighet som påverkar möjligheten att uppnå nordisk enhetlighet påköprättsområdet är att rättspraxis i de olika länderna, trots den gemensammagmnden, delvis har glidit isär. Arbetsgmppen har uttalat att den försökt attöverbrygga sådana skillnader men att det likväl visat sig nödvändigt all godtavissa olikheter mellan förslagen till följd av en något olika praxis som maninte har velat överge. Arbetsgmppen pekar ocksåpå en annan omständighet av betydelse för möjligheten att uppnåöverensstämmelse mellan de nordiska köplagarna. Under arbetsgruppens arbetevisade det sig att man från norsk sida önskade en något mer utförlig regleringän de andra länderna. Och från dansk sida önskade man formuleringar som meraanknyter till dem som förekommer i de gällande köplagarna. Skillnadernai arbetsgmppens förslag är minst mellan de finska och svenska förslagen. Detfinska förslagets svenskspråkiga version och det svenska förslaget är nästanidentiska. Fråganom nordisk rättslikhet har tillmätts stor betydelse av remissinstanserna.Många har starkt betonat vikten av att reglerna blir mera överensstämmande i denordiska länderna. Enligtmin mening bildar arbetsgmppens betänkande en god utgångspunkt för att bevaraoch utveckla den nordiska rättslikheten på köprättens område. Redan det faktumatt får en köplag som svarar mot de övriga ländernas köplagar är ettbetydande framsteg. Jag ser det också som positivt att det i arbetsgmppen harkunnat uppnås enighet om det reella innehållet i de flesta bestämmelserna. Vidde nordiska departementsöverläggningarna som nämnts i avsnitt I har detemellertid visat sig möjligt att få en ännu större överensstämmelse mellan köpreglerna i denordiska länderna. Enighet har sålunda uppnåtts om lösningar i sak som innebären ökad nordisk rättslikhet jämfört med arbetsgmppens förslag. Denna enighet omdet materiella innehållet har också kunnat slå igenom i de enskildaformuleringarna, låt vara att de språkliga skillnaderna sätter vissa gränser. Ensådan ökad harmonisering av formuleringama är särskilt värdefull genom att denkan förebygga tolkningstvister och motverka att rätts- och avtalspraxisutvecklas olika i de nordiska länderna. De nordiskadepartementsöverläggningama har alltså resulterat i en betydande grad avharmonisering mellan lagförslagen. Att skilda lösningar har valts förgenomförandet av och placeringen av konsumenlköpsreglerna harinte hindrat att många av de skillnader som förelåg i arbetsgmppens betänkandehar arbetats bort. Enligt min mening är det lagförslag som läggs fram välägnat att bevara och t. o. m. stärka den nordiska rättslikheten på köprättensområde. 2.1.6 Olika typer avköp I1905 års lag görs en gmndläggande skillnad mellan å ena sidan species-köp och åandra sidan genusköp eller leveransavtal. Med speciesköp avses köp av bestämtgods, dvs. köp vid vilket säljarens prestationsskyldighet från början ärkoncentrerad till ett visst föremål. Med genusköp avses däremot köp som inteavser bestämt gods utan en viss myckenhet av angivet slag. Även s. k.halvgeneriska köp, dvs. fall där en "viss myckenhet" har sålts föratt "ur bestämt gods uttagas", behandlas på samma sätt som genusköp iträngre bemärkelse. Gmndentill distinktionen mellan speciesköp och genusköp är att säljaren vid densenare typen av köp har frihet eller i varje fall större frihet än vidspeciesköp att välja den egendom med vilken köpet fullgörs. Denna skillnadutgör anledningen till att bestämmelserna om genusköp i många avseenden ärsträngare mot säljaren än bestämmelsema om speciesköp. Som arbetsgmppen haranfört har emellertid distinktionen mellan speciesköp och genusköp i sinnuvarande form kommit att bli mindre ändamålsenlig. Den är visserligenanvändbar för typiska speciesköp, såsom köp av begagnade bilar och unikaföremål som existerar vid avtalsslutet. Likaså är den bmkbar för utpräglatgeneriska köp såsom köp av spannmål, råvaror e. d. Däremot är distinktioneninte särskilt lämplig i fråga om industriellt tillverkade varor vare sig det ärfråga om serietillverkade produkter eller om varor som skall tillverkassärskilt efter köparens beställning. Om köpet avser en nyserietillverkad vara finns det ingen anledning att t. ex. i fråga om säljarensskadeståndsskyldighet göra någon principiell skillnad mellan det fallet attköpet i avtalet har angetts avse en vara av en viss typ och det fallet attköpet avser ett bestämt exemplar av produkten. När det är fråga om industriellttillverkade varor med standardiserade egenskaper är en distinktion som byggerpå det sätt på vilket köpeobjektet beskrivits i avtalet alltför schematisk. Den nuvarandedistinktionen mellan speciesköp och genusköp passar inte heller särskilt väl ifråga om varor som skall tillverkas efter köparens beställning. avserbeställningen en vara av mer eller mindre individuell beskaffenhet, ibland enutpräglat standardiserad vara. I båda fallen består tillverkningen normalt lillstor del av genusartade prestationer. Säljaren skall anskaffa råvaror,komponenter och annat material för tillverkningen, bedöma hur tillverkningenskall genomföras osv. Den uppdelning i species- och genusköp som görs i dengällande köplagen passar inte som kriterium för utformningen avpåföljdssystemet vid avtal av här avsett slag. Jag anser därför attdistinktionen mellan speciesköp och genusköp i dess nuvarande form böravskaffas. Detta betyder dock inte att del helt bör sakna betydelse vilketslags vara som köpet avser. Påföljdssystemet bör utformas på ett sådant sättatt det vid varje enskild påföljd finns utrymme för de nyanseringar som behövsi sammanhanget. Detta behov kan tillgodoses genom att en i och för siggenerell regel utformas så att varans beskaffenhet kan tillmätas betydelse inomramen för regeln. lag innehållerockså en del specialbestämmelser om handelsköp. Med handelsköp förstås köp somingås mellan köpmän i och för deras rörelse. Särregleringen av handelsköpinnebär strängare reklamationsregler för detta slags köp än för andra köp s.k. civila köp och en strängare undersökningsplikt för köpare som är köpmän.Vid handelsköp gäller dessutom att varje dröjsmål ger motparten rätt tillhävning. Det finns ytterligare någon mindre skillnad mellan handelsköp ochcivila köp. 1 likhet med arbetsgruppen menar jag att de gällande reglerna förhandelsköp i vissa avseenden är alldeles för trubbiga.Reklamationsskyldigheten framstår ofta som alltför sträng, och rätten att hävaett köp vid varje försening passar sällan så bra in i det modema samhället. Manbör därför inte ha med särregler om handelsköp i en ny allmän köplag. De nyanseringarsom kan vara nödvändiga bör, på motsvarande sätt som i fråga om speciesköprespektive genusköp, göras inom ramen för de enskilda bestämmelserna. Säljarensskyldigheter i samband med avlämnandet av varan anges ofta i avtalet genom enhänvisning till en leveransklausul, t. ex. "fob" (fritt ombord).Detta gäller i synnerhet vid internationella och kommersiella köp. I degällande köplagarna finns särskilda bestämmelser som anger vad vissa vanligaleveransklausuler innebär i fråga om t. ex. tidpunkten för avlämnandet ochansvaret för transportkostnaderna. Arbetsgruppen har övervägthuruvida också en ny köplagstiftning bör innehålla regler om innebörden avleveransklausuler. Arbetsgruppen har emellertid stannat för att med ettundantag inte föreslå några sådana regler. Enligt min mening ärarbetsgruppens bedömning väl underbyggd. På den internationella köprättensområde har leveransklausulerna och deras innebörd särskilt utvecklats genom deav fastställda definitionerna i de s.k.INCOTERMS. en av transportförhållandenamedför ett fortlöpande behov av att revidera Prop. 1988/89: 76leveransklausulerna. Då man inte gärna kan möta behovet av en sådan Allmänna kontinuerlig anpassning med successiva ändringar av köplagarna äralter- utgångspunkter nativet all bara ha vissa myckel allmänna regler omde viktigaste punkterna i de vanligaste klausulerna. Behovet liksom betydelsenav sådana regler torde dock vara begränsat. Delta gäller särskiltutrikeshandeln. Ifråga om klausuler som är vanliga i inrikeshandeln är situationen kanske någotannorlunda. Här skulle det kunna vara skäl att i köplagen göra vissapreciseringar beträffande klausulernas innebörd. Även på detta område är enlagreglering dock problematisk. Någon klar gruppering av leveransklausulernakan knappast göras. Samma klausuler kan förekomma såväl i inrikes- som iutrikeshandeln. Det måste därför anses tveksamt om man i en ny köplagsliftningskall definiera klausuler vars gängse innebörd på utrikeshandelns område kanvara eller bli en annan. Svårigheten att anpassa lagens regler efter förändradepraktiska behov gör sig gällande också här. Iett fall finns det emellertid behov av ett klarläggande i lagtexten. Det gällerklausulen "fritt" ("fritt levererad","levererad"). Denna klausul finns inte definierad i INCOTERMS, ochden har huvudsakligen betydelse för inrikeshandeln. Innebörden av denna klausulär att varan inte skall anses avlämnad förrän den har kommitfram till den ort som nämns i samband med klausulen. Detta kan inte tolkningsvisanses framgå av klausulen. Eftersom huvudregeln om avlämnande vid transport-köpföreslås bli alt avlämnandet sker då varan avlämnas till den som har åtagit sigtransporten från avsändningsorten, är det alltså motiverat med en särskildbestämmelse om innebörden av den nämnda klausulen. 2.1.8Allmänt om köplagens innehåll Liksom1905 års lag bör den nya köplagen framför allt ge svar på vissa frågor somtypiskt sett uppkommer vid köp av varor. Lagen bör sålunda klargöra när en varaskall avlämnas från säljaren till köparen, hur det skall ske, vilken betydelsedetta avlämnande har och i vilket skick varan då skall befinna sig. Lagen börockså reglera vad som gäller om säljaren inte avlämnar varan i rätt tid ellerom varan är behäftad med fel. I samband med detta bör regleras under vilkaförutsättningar varan skall anses vara behäftad med fel. Lagen bör vidareinnehålla regler om vad som gäller beträffande betalning och beträffande falldå köparen är i dröjsmål med betalningen. En ny köplag bör också innehålla regleromköparens medverkan till köpet.