prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Kommitténsbekräftelse av att mäklarverksamhet inte är förbjuden enligt lag är av storbetydelse för SFFF. oklarhet på denna punkt har bidragit till att vårverksamhet betraktats som obehövlig eller mindre seriös. Kommitténs ståndpunktall försäkringsmäklares verksamhet inte onödigtvis bör hindras eller försvårasär viktig, inte bara för oss utan också för våra kunder och för näringsfriheteni allmänhet. Av denna anledning tilllstyrker SFFF merparten av lagförslaget. Omlagförslaget går igenom blir det möjligt för mäklare att förmedladirektförsäkring inom . Detta har bidragit till att förslaget blandannat i massmedia framställts som en liberalisering. Men innehållerförslaget ett par förbud som avsevärt kommer att försvåra vår näringsutövning.Det gäller paragraf 14 med förbud för försäkringsmäklare att motta premiereller skadeersättning och paragraf 15 med förbud att förmedla direktförsäkringtill utlandet. En något paradoxal effekt av dessa paragrafer är att de förvandlar"avregleringen" till en förbudslagstiftning: en branschöverenskommelseav kartellkaraktär, men frihet enligt lag, ersätts med lagreglerade torbud påpunkter som är av vital betydelse ur konkurrenssynpunt. Vi vill också framhållaalt vi ställer oss bakom och särskildayttrande i utredningen. Därför föreslår vi att paragraferna 14 och 15 utgår. 1den händelse full näringsfrihet inte blir aktuellt vill vi föreslå generellaundantag från förbuden och större möjligheter för försäkringsinspektionen allbevilja dispenser. Samfundettillstyrker med vissa reservationer det framlagda förslaget till lagstiftning. Försäkringsmarknadenkännetecknas i hög grad av de erbjudanden som lämnas av etablerade och mycketstora försäkringsgivare. Försäkringsgivarna upställer stora mängdersvårförståeliga villkor för sina försäkringsprodukter vilket medför storasvårigheter för utomstående att göra jämn-förelser mellan erbjudnaförsäkringar. anser att det föreslagnasystemet med försäkringsmäklare som biträder vid valet av försäkring ochrekommenderar en potentiell försäkringstagare den försäkring som är lämpligastmot bakgrund av aktuella försäkringsbehov är mycket bra. Förslaget omförsäkringsmäklare bör således genomföras. Den näringsrätlsliga delen av denföreslagna lagstiftningen är bra och tar hänsyn till de olika verksamhetsformerunder vilken försäkringsmäkleri förväntas bedrivas. Samfundet anser dock attförslaget i dess civilrättsliga delar bör utvecklas ytterligare. 1.33 Föreningen () Omhänsyn tas till vissa synpunkter som föreningen framför, kan förening en tillstyrka all lagförslaget läggs till gmnd för lagstiftning. Försäkringsbolagensanskaffningsverksamhet har undergått en påtaglig förnyelse.Försäljning av försäkringar sker i samarbete med banker, bilföretag osv., ochandra typer av mellanman än de traditionella enbolagsombuden är verksammma somförmedlare av försäkring. I praktiken förekommer redan en mäklarverksamhet, omockså under annan beteckning. Moldenna bakgrund instämmer föreningen i kommitténs bedömning attförsäkringsmäklares verksamhet inte bör förbjudas i . Som kommitténframhållit, ligger detta ställningstagande väl i linje med de friarekoncessionsregler som införts, och det tycks även från mera allmänsynpunkt saknas skäl alt förbjuda just denna försäljningsform. Föreningeninstämmer också i att lagstiftningen måste anpassas till den nya utvecklingen.Föreningen stöder därför kraven på registrering, utbildning ochansvarsförsäkring. 2 Allmänna synpunkter på försäkringsbolagens försäljningsverksamhetoch försäkringsmäklare Undersenare år har alternativa former för försäkringsbolagens anskaffning avdirektförsäkringar aktualiserats såsom försäljning genom försäkringsmäklare.Några särskilda lagregler beträffande denna försäljningsform finns inte utanden får bedömas utifrån tillämplig lagstiftnings krav på att anskaffningenöverensstämmer med god försäkringssed respektive god affärssed. Med hänsyn tillökad omfattning av anskaffning av ansökningar om försäkring genomförsäkringsmäklare är det angeläget att klarhet skapas beträffande vilka kravsom skall ställas på sådan verksamhet. Försäkringsbolagensförsäljningsverksamhet skall enligt i lag given bestämmelse ske iöverensstämmelse med god försäkringssed. har bolagen igemensamma överenskommelser åtagit sig att följa ett antal regler, om huranskaffningsverksamheten skall drivas. En del av reglerna har en mera renodladetisk karaktär under det att andra regler mera har ordningskaraklär och angerformerna för försäljningsverksamheten. Dessa av branschen uppsatta regler har bl.a.haft till konsekvens att försäljning inte fått ske via försäkringsmäklare, dvs.fristående försäljare som förmedlar försäkringar åt försäkringskunder frånolika försäkringsgivare och därvid uppbär provision av dessa. Detär naturligt att anskaffningsverksamheten omfattas av ett utred ningsuppdrag av den breda översynskaraklär som kännetecknar direktiven för försäkringsverksamhetskommiltén. Med anledning av den prövning NO gjorde av den dåvarande anskaffningsöverenskommdsen såvitt gällde hindret för mäklare atl verka i fanns anledning atl i direktiven särskilt hålla fram frågan om försäkringsmäklare. Den senaste överenskommelsen har inte vunnit anslutning från alla bolag. Därmed har det blivit praktiskt möjligt för bolag att teckna försäk ringsavtal via mäklare. Det synes också klart att det förekommer att försäkringar tecknas genom mäklare. Mot bakgrund av denuppkomna situationen, som utmärks av oklarhet Prop. 1988/89: 136 och skiftandeuppfattningar beträffande den rätta innebörden av begrep- Bilaga 3 pet"god försäkringssed", hälsar inspektionen med tillfredsställelse attkommittén haft möjlighet atl lägga fram sina förslag rörande anskaffningsfrågornautan att avvakta slutbetänkandet. Inspektionen anser vidare att betänkandet påett grundligt och förtjänstfullt sätt behandlar nämnda frägor och allbelänkandet därför är väl ägnat att ligga till grund för lagstiftningsåtgärder.Som framgår av det följande har inspektionen kommit till samma uppfattning somkommittén i mäklarfrågan, nämligen att det bör lämnas ett klartecken förförsäkringsmäklare alt verka i under i lag givna särskilda villkor. Dekrav som i lagstiftningen (7 kap. 16 § FRL och 20 § lagen om utländskaförsäkringsföretag) ställs på försäkringsbolagen i fråga om anskaffningsverksamhetenär begränsad till en allmänt hållen skyldighet för bolagsledningen ochgeneralagenten atl övervaka att anskaffning sker i enlighet med godförsäkringssed resp. god affärssed. Inspektionen anser i likhet med kommitténatt det också i fortsättningen bör lämnas stort utrymme för en självregleringav försäkringsbranschen när det gäller de närmare reglerna föranskaffningsverksamheten. Därigenom kan den lättare anpassas till nya ellerändrade förhållanden. Inom försäkringsbranschen har träffats överenskommelserom anskaffningsverksamheten, . Enligtdirektiven har kommittén haft att utvärdera försäkringsbolagens anskaffningsverksamheloch hur den träffade överenskommelsen har verkat i olika avseenden. Kommitténhar funnit att att anskaffningen i stort sett fungerar tillfredsställande ochatt nu tillämpade etiska regler bör vara grundvalen för en bedömning av vad somskall anses överensstämma med god försäkringssed. Inspektionen delar dennauppfattning, dock med det tillägget att inspektionen kan konstatera attgällande marknadsöverenskommelse innehåller vissa regler som vid en närmaregranskning kan befinnas stå i strid med konkurrenslagstiftningen. Omett antal bolag, flertalet eller samtliga, träffar ett avtal om vilka reglersom skall tillämpas beträffande anskaffningsverksamheten såsom skett i frågaom marknadsöverenskommelse kan dessa regler självfallet inte ansesvara det enda uttrycket för innebörden av begreppet god försäkringssed.Ingripande från inspektionens sida måste således alltid ske mot bakgrund av ensjälvständig bedömning i vad mån en avvikelse skett från kravet på godförsäkringssed. Inspektionen finner det dock angeläget att framhålla att detsjälvklart är av stort värde om branschen i kontakt med inspektionen kan enasig om ett antal regler av rent etisk art. Vadgäller de regler som styr formerna för försäljningen regler som det inombranschen varit oenighet om kan rent allmänt sägas att det ioch för sig är angeläget att bolagen kan arbeta under likartadeförutsättningar. Detta får dock inte innebära att det ställs upp ett regelsystemsom förhindrar att del inom ramen för en sund konkurrens lill försäkringskundernasbästa kan utvecklas nya försäljningssystem. Kommitténsöker att ange de allmänna krav på anskaffningsverksamheten vilka kan grundaspå lagkravet om god försäkringssed. Inspektionenansluter sig till vad kommittén anför om det grundläggande kravet på attförsäljarna skall ha erforderliga personliga kvalifikationer och vara välutbildade för sina uppgifter. Ikravet på god lorsäkringssed ligger vidare enligt kommittén att etiska reglerför anskaffningens bedrivande skall finnas. Det åligger i första hand bolagsledningarnaoch generalagenterna alt se till att försäljarna tillämpar från etisk synpunktgodtagbara regler. Inspektionen har självfallet att Prop. 1988/89:136 bevaka att så sker. Kommitténpekar på ett antal etiska regler som anses vara så viktiga och allmängiltigaatt de bör gälla för all anskaffningsverksamhet. Inspektionen delaruppfattningen att vissa regler har denna karaktär. Det kan dock vara erforderiigtatl en genomgång görs så atl de regler som fastslås för framtiden i allaavseenden är förenliga med vad som anses följa av de principer somåterspeglas i konsumentskydds- och konkurrenslagstiftningen. Kommitténframhåller i avsnitt 10.3 att försäkringsgivarna kan gemensamt skapa etiskaregler för anskaffningsverksamheten. Detta kan ske genom formellaöverenskommelser som då måste utformas så att de inte strider mot t.ex.konkurrenslagstiftningen eller genom en gemensamt framtagen kodex eller avstadgar i en sammanslutning. Kommitlén lämnar öppet vilken lösning som är allföredra. Inspektionen ser inte heller någon anledning att uttala sig om denform som branschen skall använda för att lägga fast de etiska regler som börgälla för anskaffningsverksamhe-len. Det är emellertid enligt inspektionensmening önskvärt all de grundläggande etiska kraven i allt väsentligt ges ensådan form alt de blir allmänt omfattade av försäkringsbolagen. Ibolagsledningarnas ansvar ligger också som kommittén påpekar att skapamöjlighet att övervaka dem som arbetar med anskaffningsverksamheten och attingripa i de fall reglerna inte iakttas. Detär riktigt, som framhålles av kommittén i avsnitt 10.4, att /KOoch NO har vissa tillsynsbefogenheler i fråga om försäkringsbolagensanskaffningsverksamhet. Ingripanden kan ske med tillämpning av särskildaregler i konsumentskyddslagarna resp. i konkurrenslagstiftningen. Utmärkandeför tillsynssyslemet är emellertid att försäkringsinspektionen har ettheltäckande tillsynsansvar och således alltid kan ingripa i kraft avtillsynsmyndighet enligt försäkringsrörelselagen. Inspektionensträvar emellertid efler att hålla nära kontakt med de övriga om företeelsersom ligger under även annan myndighets verksamhetsområde. Inspektionenkommer, som framhålles i betänkandet, att få en mera framträdande tillsynsrolleftersom, som situationen varit , en fullständig uppslutningkring anskaffningsrglerna inte finns. Motbakgrund av det tidigare rått en viss osäkerhet i fråga om inspektionensnärmare roll vid tillsynen av anskaffningsverksamheten är del riktigt att det som görs av kommittén slås fast att inspektionen har såvältillsynsskyldigheter som tillsynsbefogenheler också på della område. Någontvekan kan inte råda om atl inspektionen kan ingripa i konkreta fall, där enviss handling bedöms som oförenlig med god försäkringssed. Kommitténdiskuterar vidare möjligheten för inspektionen att som förutsattes imotivuttalanden i prop 1981/82:180 om försäkringsrörelselag meddela verksställighetsföreskriftersom tar sikte på anskaffningsverksamheten. Enligt inspektionens mening kaninspektionen emellertid inte, i vart fall inte på ell meningsfullt sätt, styraanskaffningsverksamheten via verkställighetsföreskrifter. Inspektionen anserinte heller att detta är nödvändigt. Något bemyndigande all utfärdaföreskrifter bör inte aktualiseras. Det är enligt inspektionens uppfattningtillräckligt att inspektionen i form av allmänna råd meddelanden omså behövs talar om vad som enligt inspektionens mening är förenligt elleroförenligt med god försäkringssed. Desvenska försäkringsbolagens anskaffningsverksamhel bygger tradi tionellt på ett syslem med egna ombud. Det är emellertid såväl naturligt 63 som önskvärt att bolagen,i takl med att förhållandena ändras i samhället . och inomförsäkringsväsendet, söker finna nya former för ackvisitionen. Utöver vad kommittén anförom näringslivets önskemål om att kunna välja mellan alternativaformer för att få sitt försäkringsbehov täckt kan erinras om vad iutredningsdirektiven framhålls om atl det kan vara till fördelför konsumenterna i allmänhet om bolagen kan använda enklare och därmed billigaremarknadsförings- och försäljningsmetoder. skall den ökandefrekvensen av kollektiva försäkringslösningar ses mot bakgrunden av stigandekostnader för olika slag av försäkringar. påpekar har de nya koncessionsreglerna till syfte att öka konkurrensenpå försäkringsmarknaden och att motverka tendenserna till enkoncentration på denna. Framförda önskemål från mindre bolag utan storaombudsorganisationer att kunna utnyttja nya försäljningskanaler, t. ex.mäklare, ligger i linje med sagda syfte. Inspektionenär självfallet positiv till att bolagen anstränger sig att finna alternativaformer för försäljningsverksamheten för att rationellt och effektivttillgodose kundernas försäkringsbehov. En grundläggande förutsättning ärsjälvfallet att utvecklingen sker med hänsyn till kravet på god försäkringssedoch till det allmänna kravet på en sund utveckling av försäkringsväsendet. Inspektionendelar kommitténs uppfattning atl det inte finns anledning att införa särskildalagregler för försäljning av försäkringar via franchisetagare. Väsentligt äratt försäkringsbolaget har ett ansvar för atl anskaffningsverksamhetenöverensstämmer med god försäkringssed och att det är möjligt för inspektionenatt kontrollera att ett franchiseavtal har utformats med hänsyn till detta. Systemetmed enbolagsombud är, som kommittén framhåller, i princip det allenarådandesystemet på den svenska försäkringsmarknaden. Inom ramen förmarknadsföringsöverenskommelsen finns dock ett visst antal flerbolagsombud,oftast på så sätt att ett ombud företräder såväl ett livförsäkringsbolag somett skadeförsäkringsbolag. Inspektionen vill tillägga att det inte kanuteslutas att flerbolagsombud förekommer också därutöver genom att flera bolaginte är anslutna till marknadsföringsöverenskommelsen. konstaterar tillkommer det resp. försäkringsgivare atl själv avgöraom enbolags- eller flerbolagsombud skall användas. Försäkringsgivaren harsjälvfallet i båda alternativen att svara för att försäljningsverksamhetensker i överensstämmelse med kravet på god försäkringssed. Kommitténgör i avsnitt 10.6 en grundlig genomgång av de faktorer som talar för ettklartecken till försäkringsmäklare och de skäl som kan finnas mot införande avett mäklarssystem. Inspektionen delar kommitténs bedömning att det inte finns gmndför att påstå att ett sådant system skulle strida mot god försäkringssed ellervara oförenligt med en sund utveckling av försäkringsväsendet. Någon hållbargrund för att i lag införa förbud mot mäkleriverksamhet finns sålunda inte. Enannan sak är att ett eventuellt mäklerisystem - efter mönster av t. ex.lagstiftningen om fastighetsmäklare måste förenas med i lag angivna villkoroch förutsättningar. Inspektionenanser vidare att det inte bara saknas tillräckliga skäl för en så anmärkningsvärdåtgärd som att införa näringsförbud för mäkleriverksamhet i Sverige.Inspektionen menar att det finns goda skäl att tro alt det i praktiken ocksåfinns ett utrymme för försäkringsmäklare. Det förhållandel att det redan iviss utsträckning i förmedlas försäkringar via mäklare talar för attdessa i likhet med exempel frånutlandet kan ha en roll alt spela även i . Inspektionen anser också att särskild vikt bör fiistas vid det behov av möjligheten alt 64 sälja försäkringar genommäklare som flera försäkringsbolag har redovisat. Inspektionentillstyrker således att en lagslifting om försäkringsmäklare 3 snarastinförs. Kommitténanger tre utgångspunkter för en lagstiftning om försäkringsmäklare.Utgångspunkterna, som egentligen är tämligen självklara, avser att ombudenskall arbeta i överensstämmelse med god försäkringssed, att mäkleriverksamheten skall drivas seriöst av kunnig och erfaren personal medtillfredsställande utbildning, samt att möjligheter bör finnas för övervakningoch även för sanktioner mol dem som inte uppfyller uppställda krav.Inspektionen instämmer i att utgångspunkterna bör komma till klart uttryck iden tänkta lagstiftningen. Denna bör som kommittén föreslagit ha formen av ensärskild lag om försäkringsmäklare. Kommitténlar i sitt belänkande upp frågan om i vilken utsträckning försäkringsmäklareskall ha möjlighet att bedriva annan verksamhet än förmedling av försäkringaroch näriiggande verksamhet. Därmed aktualiseras också frågan om i vilkenutsträckning den som bedriver annan verksamhet, t.ex. bank- ellerfinansbolagsverksamhet, skall kunna registreras som försäkringsmäklare. Deflesta svenska banker har i sina bolagsordningar verksamhetsbeskrivningar sommöjliggör för banken att förmedla försäkringar lill allmänheten i den mån detkan anses stå i samband med bankens rörelse. Någon större omfattning harbankernas försäkringsförmedling inte fålt. har emllertidnya former utvecklats för ett mera organiserat samarbete mellan bank ochförsäkringsbolag. Vissa banker förmedlar t. ex. livförsäkringar i samband medkreditrådgivning. Även finansbolag och fondkommissionsbolag har i sin ellernärslående bolags verksamhet börjat lämna försäkringsrådgivning m. m. i sambandmed andra finansiella tjänster. Frånde synpunkter bankinspektionen har att beakta sin tillsynsverksamhet kan det naturiigtvisinte komma ifråga att en bank som sådan får registreras som försäkringsmäklare.Bestämmelserna i lagförslaget utesluter dock inte att t.ex. en av en bank ägdjuridisk person bedriver sådan mäkleriverksamhet att fömtsätlningar förregistrering som försäkringsmäklare kan anses föreligga. Enligtbankinspektionen bör inte heller ett uttryckligt förbud mot sådana arrangemangha sin plats i en lag om försäkringsmäklare. Bankinspektionen vill emellertidframhålla att det mot bakgrund av nu gällande banklagstiftning får ansesolämpligt atl en bank genom en anställd eller närslående juridisk personbedriver mäkleriverksamhet. Inspektionen vill här särskilt peka påsvårigheterna atl bedöma om mäklare har erforderlig självständighet och om hansverksamhet i övrigt är helt obunden i förhållande till bankernas kreditgivnings-funklion. Bankinspektionenintar således en restriktiv hållning när det gäller bankernas möjligheter altbedriva verksamheter som inte står i samband med den direkta bankverksamheten.Inspektionen förutsätter därför att tillstånd atl verka som försäkringsmäklareinte övervägs för bankanknutna fysiska eller juridiska personer förrän i vartfall resultatet av kreditmarknadskommitténs arbete föreligger. Vidare börliksom gälla att bank får förmedla försäkringar endast i den mån detslår i samband med bankens rörelse. Närdet gäller finansbolagens och fondkommissionärernas verksamhet 65 5 1988/89 1 .saml Nr 136 hyser inspektionenförståelse för intresset av atl kunna erbjuda försäk- Prop. 1988/89:136ringsrådgivning m.m. Även i dessa fall är det emellertid angeläget att Bilaga 3verksamheten bedrivs under sådana ordnade former att obundenhet och administrativsjälvständighet föirdigger i förhållande till den ordinarie verksamheten. Någraformella hinder för alt t.ex. en till ett finansbolag närstående juridiskperson bedriver försäkringsmäklarverksamhet föreligger inte. Inspektionenförordar emellertid även i dessa fall restriktivitet till dess kreditmarknadskommitténredovisat sina synpunkter. Detär svårt att förutse i vilken utsträckning försäkringsmäklare kan komma atlverka inom konsumentlorsäkringsområdet. tycks, enligt uppgifter ibetänkandet, detta inte ha förekommit och har heller inte fåttnågra klagomål från konsumenter som tyder på några speciella problem som kanbero på atl mäklare anlitas. Konsumentensproblem vid köp av försäkring beslår ofta av att denne inte har möjlighet attöverblicka och förslå del utbud som finns. Konsumentförsäkringslagen (KEL) harförbättrat situationen på sakförsäkringsområdet genom krav på bl.a.förköpsinformation. Genom den information som ges till konsumenten kan dennelättare förstå innehållet i försäkringen och därmed också lättare jämförautbudet med vad andra försäkringsbolag erbjuder. Den rådgivning somkostnadsfritt erbjuds av och av den kommunalakonsumentverksamheten fyller också en mycket viktig funktion förkonsumenterna. Bland annat bör här nämnas försäkringsbyråns kontinuerligaarbete med att utarbeta marknadsöversikter över sakförsäkringar som erbjudskonsumenter. Försäkringsbolagen arbetar s-jmtidigl med att försöka förenklaförsäkringsvillkoren för atl bl. a. göra dem lättbegripliga förförsäkringstagarna. Utvecklingende har dock i andra avseenden försvårat konsumenternas möjlighetall jämföra försäkringarna. Bland annat har försäkringsbolagen efter handmodifierat sina försäkringar, t. ex. på sådant sätt att hemförsäkring somtidigare varit en likartad försäkring på marknaden nu varierar både avseendeingående moment (t. ex. skyddet vid resa och vid vissa stölder) ochsjälvrisker. Detandra stora konsumentproblemet på förköpsstadiet rör kostnaden förförsäkringskyddet. Det är svårt för konsumenten alt vela hur myckel hanrimligen bör betala för sitt försäkringsskydd. Vid täta och kraftigapremiehöjningar är det också risk att konsumenterna leds till att köpa den försäkringsom har den lägsta premien utan övervägande om försäkringen i övrigt passarderas behov. Påpersonförsäkringsområdel är läget något annorlunda eftersom försäkringarnainte är differentierade på samma sätt som på sakområdet. Konsumentens behov avpersonförsäkring är också individuellt varierande i mycket högre grad än vadsom gäller sakförsäkring. Resurssvaga konsumenter har också i storutsträckning försäkringsskyddet tillgodosett genom gruppförsäkringar knutna tillarbetsmarknadens parter eller andra organisationer. mening kan mäklare möjligen bidraga till att konsumenter kan köpa ändamålsenliga produkter lill en rimlig kostnad genom att de har till uppgift att se lill kundens behov i första hand och har ett starkare intresse än den som är knuten till elt bolag all jämföra utbudet. Konsu mentverket anser dock troligt, i likhet med vad utredningen uttalat, atl i den mån försäkringmäklare kommer att verka inom konsumentområdet, 66 deltafrämst kommer att gälla olika typer av gruppförsäkring och individu- Prop.1988/89: 136 ell personförsäkring. Vadavser de allmänna utgångspunkterna för lagregleringen samt den närmarelagtekniska utformningen instämmer i de bedömningar kommitténgjort. Beträffande de ulbildningskrav som ställs i den föreslagna lagen villdock understryka alt i den mån mäklarverksamhet avserkonsumentområdet det är viktigt, i synnerhet vad gäller personförsäkring, allmäklare har lillfredsställande kunskaper även i hushållsekonomiska frågor. Iförsäkringsrörelselagen har valls tekniken att ge bolagsledningarna ell allmänthållet åliggande att övervaka att anskaffningen av försäkringar sker på ettsätt som överensstämmer med god försäkringssed. Underlång tid har försäkringsbolagen träffat överenskommelser om vad som skall ansessom god försäkringssed inom anskaffningsverksamheten, senast i form avmarknadsföringsöverenskommelsen (MÖ) .