prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Dettainnebär i praktiken att mäklaren normalt inte skall ha rätt att erhållabetalning för det utredningsarbete som han gör för att åstadkomma enförmedling. Särskilt när del gäller konsumentförhållanden så måste det tillhöraovanligheterna att utredningsarbetet är så omfattande att försäkringsmäklarenskall ha rätt till arvode för sin utredning av uppdragsgivarensförsäkringsbehov. Ett arvodessystem för utredningar i kommersiella förhållandenväcker däremot inte någon som helst betänklighet. Enviktig fråga är om den nya lagstiftningen skall vara av enbart tillsynsrättsligkaraktär eller även innehålla civilrättsliga bestämmelser. 1den frågan kan till en början anmärkas, att det är oklart vad som har avsetlsmed förslaget. Reglerna om registrering, utseende av revisorer m. m. är uppenbariigentillsynsrättsliga, liksom förbudet mot att förmedla försäkring lill utländskaförsäkringsgivare. Å andra sidan förefaller det också klart, all åtminstoneskadeståndsreglerna i 13 § är civilrättsliga. Mer svårbedömda i detta avseendeär t.ex. regeln i 16 § att mäklaren får uppbära provision endast om hans arbeteleder till eU försäkringsavtal och bestämmelserna i 10-12 §§ om mäklarensplikter mot parterna i försäkringsavtalet; både en civilrättslig och en tillsynsrätlsligtolkning synes här möjlig. I den mån bestämmelserna är avsedda att varacivilrättsliga, är det naturiigtvis också en brist att lagen inte ger besked omi vilken utsträckning de skall vara tvingande (jfr 3 § fastighetsmäklariagen). mening bör lagstiftningen huvudsakligen inriktas på tillsynsrältsligaregler och därvid vissa av de i förslaget behandlade ämnena uteslutas ur lageneller åtminstone behandlas mera kortfattat. Om lagen får det vidaretillämpningsområde som föreningen förordar (omfattande även konsulter), kan detvara naturligt att t. ex. den ovan berörda regeln i 16 § utgår; regeln tordeför övrigt inte fylla något skyddsbehov för vare sig försäkringsgivare ellerförsäkringstagare. 7 Försäkringsmäklarens uppdrag och åligganden 7.1 Denföreslagna lagtexten innebär skyldighet för försäkringsmäklaren att på begäran lämna uppdragsgivaren biträde vid försäkringsfall, dvs. efter det all försäkringsavtalet kommit till stånd. Enligt betänkandet (s. 178) skall försäkringsgivarens provision anses läcka även detta arbete. Den föreslag na bestämmelsen kan enligt hovrättens mening få orimliga konsekvenser. Ifrågavarande arbete för en försäkringsmäklare kan sålunda i det enskilda fallet bli myckel vidlyftigt och kostsamt. Någon möjlighet atl - såsom kommittén utgår ifrån - för obegränsad framtid och omfattning beräkna en skälig ersättning i form av provision vid avtalsslutet synes inte förelig ga. Vidare torde förändringar i avtalsförhållandet mellan försäkringsgiva ren och försäkringstagaren göra att mäklarens anknytning till detta avtals- 105 En bättre lösning än kommitténs förslag Prop. 1988/89: 136torde vara att låta försäkringsmäklarens arbete efter försäkringsavtalets Bilaga 3 tillkomst bli beroende av avtalet i det enskilda fallet mellanförsäkringsmäklaren och hans uppdragsgivare. Den föreslagna bestämmelsen börsåledes utgå. Vadsom anföres i kommitténs allmänna överväganden (s. 139 f jämfört med s. 44) kange intryck av att en försäkringsmäklare även skulle vara skyldig att göra etticke oväsentligt uppföljningsarbete i form av såväl s. k. beståndsvård som ivissa fall till och med ett förnyat upphandlingsförfarande. Någon sådanskyldighet följer emellertid varken av den föreslagna lagtexten eller avgällande rätt. Ej heller torde en sådan skyldighet följa av begreppet "godförsäkringssed" i 10§ I st. Visserligen innebär enligt betänkandet (s.137) detta begrepp, att samma krav skall ställas på försäkringsmäklare som påförsäkringsbolagens ombud. Dessa utövar normalt s.k. beslåndsvård (betänkandet s41 ff). Del torde emellertid vara en konsekvens av det löpandeavtalsförhållandet mellan försäkringstagaren och försäkringsgivaren. Enskyldighet för en försäkringsmäklare att utföra det angivna uppföljningsarbetettorde således förutsätta att en lagregel därom införes. En sådan lagregel ärenligt hovrättens mening inte lämplig. Vad som anförts i föregående stycke ägerdärvid motsvarande tillämpning. Avsnittetinnehåller en utförlig beskrivning av de arbetsmoment som en mäklare har attutföra. Inspektionen kan konstatera att beskrivningen i allt väsentligt angeren mäklares uppgifter. Inspektionenvill beträffande avsnitt 14.14 i betänkandet anföra att vad kommitlén säger omall en mäklares huvudsakliga verksamhet skall vara inriktad på förmedling avförsäkring och näraliggande verksamhet inte har kommit till uttryck i denföreslagna lagtexten. Deuttalanden som kommittén gör i betänkandet beträffande de etiska reglerna för mäklarkårenoch de krav som i anskaffningsverksamheten allmänt inryms i lagstiftningensbegrepp "god försäkringssed" synes stämma väl överens med vadbankinspektionen anser vara en sund utveckling inom sitt tillsynsområde. Kommitténsförslag bör således enligt bankinspektiones uppfattning leda till attförutsättningarna föratt anskaffningsverksamheten bedrivs av kompetent ochvälutbildad personal ytterligare förstärks. tillgodoses bl.a. genom denoffentliga tillsynen samt genom de överenskommelser angående mäkleriverksamhelensbedrivande som förutsätts träffas mellan mäklarna, deras organisationer ochförsäkringsgivarna. NOinstämmer i att lagen bör vara neutralt utformad i fråga om ersätt ningsformerna. Detta gäller främst i vilken form försäkringsgivarna skall betala ersättning. Mäklarna bör givetvis, som. kommittén också anser, vara oförhindrade att också arbeta som konsulter och uppbära arvode från uppdragsgivarna. NO vill ifrågasätta om lagen om försäkringsmäklare, som kommittén föreslår, skall vara tillämplig i detta fall. Det stämmer inte 106 överens med kommitténsståndpunkt att det saknas skäl att lagreglera Prop. 1988/89:136konsulternas verksamhet. Dessutom skulle man härigenom åstadkomma Bilaga 3en olikformig behandling av renodlade försäkringskonsulter och registrerademäklare som även arbetar som konsulter. Lagen bör därför enbart gälla dåmäklaren i någon omfattning uppbär ersättning från försäkringsgivaren. NOanser att mäklaren skall anses främst bevaka sin uppdragsgivares, alltsåförsäkringstagarens intressen. LiksomNO anfört beträffande etiska regler för försäkringsbolagens anskaffningsverksamhelbör det inte av lagstiftaren uppställas några krav på att enbranschorganisation för mäklare uppställer bindande relger såsom uttryckför vad som skall avses med god försäkringssed. Detta kan endastavgöras i det särskilda fallet och det bör primärt ankomma på varje mäklaresjälv att övervaka all verksamheten bedrivs enligt god försäkringssed. Dettahindrar dock inte all mäklarna inom en organisation kan finna det förenligt medsina intressen alt organisationen utarbetar etiska regler som vägledning förmedlemmarna. Ytterst ankommer det givetvis på försäkringsinspektionen attövervaka att mäklarna i sin verksamhet agerar på ett sätt som står iöverensstämmelse med kravet på god försäkringssed. Bedömningenav reglerna i 10 16 §§ om mäklarens plikter i olika avseenden försvåras avatt det inte av förslaget framgår i vilken mån bestämmelserna är avsedda attha tillsynsrättslig respektive civilrätlslig karaktär och det inte heller angesi vilken mån regler av civilrättslig natur skall kunna frångås genom avtal.Även om det är svårt att tro att det skulle behövas särskilda regler till skyddför försäkringsbolagen (I I § andra stycket), ger åtminstone 11 13 §§ närmastintryck av atl vara avsedda som tvingande civilrättsliga bestämmelser. Störretveksamhet kan råda när del gäller t. ex. 10 § andra stycket och 16 §. Oavsettvilken karaktär de olika bestämmelserna är avsedda att ha menar vi emellertidatt förslaget går alltför långt i detaljreglering av förhållandet mellanparterna. Som antyddes finns det knappast någon anledning att geföreskrifter om vad mäklaren skall göra för att vara berättigad till provisionfrån försäkringsbolaget (II§ andra stycket och 16 §);försäkringsbolagen måste antas vara kapabla att själva reglera dessa frågorinom ramen för sin allmänna frihet att bestämma om och under vilka förulsällningarde skall anlita mäklare. Ifråga om skyldigheterna gentemot försäkringstagarsidan torde bestämmelserna i §första stycket och 12 § första stycket med fördel kunna förenklas och dras ihoptill ett lagrum; i förslaget är samspelet mellan de båda styckena någotförbryllande. Härvid måste dock särskild uppmärksamhet ägnas åtinformationsskyldigheten enligt KEL och enligt den lagstiftning i övrigt somkan bli resultatet av vårt arbete. Om mäklarens arbete i ett visst ärende såsom vi menar bör kunna ske begränsas till att han förmedlar kontakt mellankunden och ett visst försäkringsbolag, är det visserligen inte rimligt atlmäklaren har hela den informationsskyldighet som annars åvilarförsäkringsbolaget. Men lagstiftningen måste utformas så att den ger garantierför att kunden får den information han enligt lagen skall ha från mäklareneller från försäkringsbolaget. Bestämmelseni 12 § andra stycket bör övervägas närmare; det kan vara svårt att förstå varför lagen skall ge den som har tecknat försäkring genom 107 en mäklare rätt lillkostnadsfritt biträde vid skaderegleringen (jfr bet. 178),medan den som förmodligen mot samma premie har tecknat Bilaga 3 försäkring direkt hosförsäkringsbolaget får skaffa sig biträde på egen Även om detinte är orimligt att kunden i vissa situationer får stöd av mäklaren,förefaller förslaget i nuvarande utformning kunna leda till oskäliga krav påmäklaren; att märka är bl.a. att det särskilt vid företagsförsäkring kan blifråga om många försäkringsfall under en följd av Detkan i sammanhanget ifrågasättas om det är lyckligt att på sätt kommitténföreslagit låsa fast avtalsrelationerna på det sättet att mäklarens uppdragalltid förutsätts komma från försäkringstagarsidan. Även om detta är detvanligaste, finns del knappast anledning att genom valet av konstruktion skapaosäkerhet om vad som gäller när uppdraget i undantagsfall kommer frånförsäkringsgivaren. Ordet "uppdragsgivaren" som beteckning påförsäkringstagaren bör därför bytas mot ett mera neutralt uttryck, exempelvis"kunden", "den försäkringssökande" eller liknande. I11 12 §§ ges bestämmelser om vilka tjänster som en mäklare skall utföra försin kund. Enligt fakultetsnämndens mening kan dessa frågor med fördel lämnas åtavtalspraxis. Del kan vara negativt för mäklarverksamhe-tens utveckling att pådetta sätt slå fast vad som skall ingå i mäklamppgif-terna. Olika kunder somanlitar en mäklare kan ha olika behov. Dock bor lagen ange att reglerna omförsäkringsbolags informationsskyldighet innan avtal träffas skall ägamotsvarande tillämpning på mäklare, jfr förslaget I H 1 st slutet. Kommitténutgår från att det vid sidan av de allmänna ramar som uppställs i lagen skallfinnas etiska regler vars syfte är att mer i detalj reglera frågor som rör denpraktiska verksamheten. Vidare fömtsätter kommittén att det kan finnas olikaeliska normsystem vilkas utformning kan variera mellan skilda intressegmpper påmarknaden. Vissa etiska regler anser kommittén vara så viktiga ochallmängiltiga att de i huvudsak bör gälla för all anskaffningsverksamhet. Ennyhet i sammanhanget är att inspektionen skall kunna utfärda etiska meddelandenom vad som kan anses vara god försäkringssed i anskaffningen. Riksförbundethar i och för sig inte något att erinra mot vad kommittén anfört i denna del. vill dock kraftigt understryka betydelsen av att sådana regler ges en enhetlig tillämpning. En viktig fömtsätt ning är all det finns en värdegemenskap inom den gmpp eller de gmpper som berörs av reglerna. Erfarenheten av de svårigheter som uppkommit, när det gäller att åstadkomma en fullständig anslutning till en ny mark nadsföringsöverenskommelse, visar att hållbarheten av den förutsatta vär degemenskapen tenderar att avla i en skärpt konkurrenssituation på mark naden. vill därför framhålla vikten av att de organ, som har att övervaka de etiska reglernas efterlevnad, ges reella befogenheter att ingripa vid eventuella överträdelser. Inspektionen får här en viktig sam ordnande funktion. Med hänsyn bl. a. till atl de intressegmpper som berörs av regelsystemen kan ha motstridiga intressen i viktiga frågor bör inspek tionen tillföras resurser som möjliggör en effektiv övervakning av markna- 108 Annars föreliggerrisk för atl konkurrenssituationen på marknaden Prop. 1988/89:136 rubbas. Deetiska regler för mäklarna som kommittén behandlar i avsnitt 10.14 bör utformasså entydigt som möjligt. Mäklaresverksamhet bör vara så obunden som möjligt av detaljregler. Det kan därförifrågasättas om de bestämmelser som föreslås i 11 och 12 §§ kunde inskränkas tillendast en skyldighet för mäklaren att lämna information motsvarande vad somåläggs försäkringsbolagen samt i övrigt föreskriva att mäklaren iakttar godförsäkringssed. Dencivilrätlsliga lagstiftningen anser heltotillräcklig. Lagtexten är så allmänt hållen att den inte förpliktigar en försäkringsmäklaretill några speciella skyldigheter. En försäkringsmäklare får förväntas bedrivaverksamhet både gentemot ordinära konsumenter och gentemot näringsidkare.Särskilda regler bör uppställas för försäkringsmäklarens marknadsföringgentemot konsumenter och de skyldigheter som mäklaren skall ha ikonsumentförhållande. Detär med förvåning vi har haft del av förslaget vad gäller den civilrättsligadelen. Den författningstext som föreslås är enligt mäklarsamfun-dels uppfattningmycket tunn och till intet förpliktande för försäkringsmäklaren. Förfaltningsförslagelsparagrafer 10, 11 och 12 kan duga som en allmän programförklaring när detgäller försäkringsmäklarnas verksamhet gentemot andra näringsidkare men är intealls tillfyllest i konsumentförhållande. Lagenom fastighetsmäklare trädde i kraft den och viss erfarenhet avlagen börjar erhållas. Enligt fastighetsmäklarlagen skall mäklaren utföra sittuppdrag omsorgsfullt och med iakttagande av god fastig-hetsmäklarsed. Det kanmånga gånger vara bra att överlåta åt branschen eller marknaden att fastställavad som är god sed i ett affärsförhållande. Men betänkandet omförsäkringsmäklare i har till uppgift att skapa en helt nytjänstesektor för förmedling av försäkringar och i en sådan situation är detlämpligt att mer i detalj reglera vilka skyldigheter och åligganden som enförsäkringsmäklare skall ha och särskilt då gentemot vanliga konsumenter. 1konsumentförhållande bör således en försäkringsmäklare åläggas enutredningsskyldighet beträffande uppdragsgivarens (försäkringstagarens) behovav försäkringsskydd. En sådan utredning bör naturligtvis också ta hänsyn tillskatter och ekonomiska möjligheter för försäkringstagaren atl klara av deförsäkringspremier som kommer att bli aktuella för ett visst försäkringsskydd.Det måste vara naturiigt att man i lagen intar en bestämmelse omförsäkringsmäklarens utredningsskyldighet och skyldighet att i utredningen aktivioch målmedvetet verka för uppdragsgivarens bästa. Detskall också uttryckligen i lagen anges att en försäkringsmäklare måste vara opartisk och fristående i förhållande till försäkringsgivarna så 109 att någon som helslmisstanke om att försäkringsmäklaren gynnar en Prop. 1988/89:136 speciell försäkringsgivare inte uppstår. Detär naturligt att en försäkringsmäklare lika väl som en fastighetsmäklare haratt utföra sitt uppdrag med skyndsamhet och omsorg. Men för att detta skall fånågot innehåll bör försäkringsmäklaren vid erhållande av upppdrag teckna ettavtal om det uppdrag han erhållit så att försäkringsmäklaren inte påverkaruppdragsgivaren att i onödan teckna fler försäkringar eller ett mer omfattandeförsäkringsskydd än han objektivt sett behöver. Gentemot konsumenten börsåledes redan i det uppdrag som ingås mellan konsumenten ochförsäkringsmäklaren uppställas vissa minimikrav på mäklartjänstens innehållgentemot konsumenten. Detförutsätts i betänkandet att en försäkringsmäklare yrkesmässigt förmedlardirektförsäkring från flera från varandra frislående försäkringsgivare. Underavsnittet 10.14 i betänkandet finner kommittén att det inte kan ansesöverensstämma med god försäkringssed och med en sund utveckling av försäkringsväsendetatt försäkringsmäklare fritt tillåts att bedriva annan verksamhet änförmedling av försäkring och närliggande verksamhet. Fastighetsmäklarsamfundanser det angeläget att man redan i lagstiftningen fastlägger vilketverksamhetsområde som slår öppet för en försäkringsmäklare. Man kan nämligenmycket väl förmoda atl försäkringsmäkleri kommer att bedrivas parallellt och isamband med ordinär ekonomisk rådgivning i vid bemärkelse, s. k.skatteplanering. Erfarenheternanär det gäller lag om fastighetsmäklare visar att allmänheten har mycket olikauppfattningar om vad en mäklare har för arbetsuppgifter och åtaganden i ettförmedlingsuppdrag. Detta trots att fastighel-mäkleri är en verksamhet som harfunnits . Resurser får därför läggas ned påatt informera såväl allmänhet som näringsidkare om mäklartjänstensförutsättningar och ersättning. Lag om fastighetsmäklare kan inte heller ansesvara tillräckligt konkret för att ge en tillräcklig vägledning i det enskildafallet utan branschorganisationerna har funnit egna vägar och metoder för altgenom uttalanden eller ansvarsnämnder fastlägga lagens innehåll. När mantillskapar något helt nytt för svenskt vidkommande är det enligt mäklarsamfundetsuppfattning särskilt viktigt att detta sker mot bakgrund av ett välgenomarbetat och utförligt regelsystem. Regelsystemet som huvudsakligen börkunna utläsas redan ur författningstext har bl.a. till syfte att skapa kunskapom de förväntningar man skall ha på en försäkringsmäklartjänst. Vi får såledesefterlysa en mycket större konkretisering av bestämmelserna kringförsäkringsmäklare än som framgår av den föreslagna författningstexten därendast allmänna uttalanden om god försäkringssed kommer till uttryck. Enviktig fråga är om den nya lagstiftningen skall vara av enbart tillsynsrättsligkaraktär eller även innehålla civilrätlsliga bestämmelser. frågan kan till en början anmärkas, att det är oklart vad som har avsetts med förslaget. Reglerna om registrering, utseende av revisorer m.m. är uppenbarligen tillsynsrättsliga, liksom förbudet i 15§ mot att förmedla försäkring till utländska försäkringsgivare. Å andra sidan förefal ler det också klart, att åtminstone skadeståndsreglerna i 13 § är civilrättsli ga. Mer svårbedömda i detta avseende är t.ex. regeln i 16 § att mäklaren får uppbära provision endast om hans arbete leder till ett försäkringsavtal och bestämmelserna i 1012§§ om mäklarens plikter mot parterna i försäkringsavtdet; både en civilrättslig och en tillsynsrättslig tolkning sy- 110 nes här möjlig. I den månbestämmelserna är avsedda att vara civilrättsli- Prop. 1988/89:136 ga, ärdet naturligtvis också en brist att lagen inte ger besked om i vilken Bilaga 3 utsträckning de skall vara tvingande (jfr 3 § fastighetsmäklariagen). mening bör lagstiftningen huvudsakligen inriktas påtillsynsrättsliga regler och därvid vissa av de i förslaget behandlade ämnenauteslutas ur lagen eller åtminstone behandlas mera kortfattat. Om lagen får detvidare tillämpningsområde som föreningen förordar, kan det vara naturligt att t.ex.den ovan berörda regeln i 16 § utgår; regeln torde för övrigt inte fylla någotskyddsbehov för vare sig försäkringsgivare eller försäkringstagare. Även meddel tillämpningsområde kommitlén har föreslagit är den föreslagna regleringenemellertid alltför långtgående och detaljerad, framför allt när del gäller mäklarensplikter mot parterna i försäkringsavtalet. Som exempel kan framhållas 11 §andra stycket och 12 § andra stycket. I11 § andra stycket ställs bestämda krav på innehållet i de handlingar mäklarensom ett led i upphandlingsförfarandet översänder lill olika försäkringsgivare.Någon sådan skyddsbestämmelse för försäkringsgivarna är varken behövlig ellerlämplig. Om mäklaren vill ha möjlighet till provision från försäkringsgivaren,måste han uppfylla de krav som försäkringsgivaren ställer upp i dettaavseende; försäkringsgivaren avgör ju själv om och i vilken utsträckning hanskall åla sig atl betala provison till dem som förmedlar försäkring. Inteheller bör lagen hindra en överenskommelse mellan mäklaren ochförsäkringsgivaren t.ex. om att vid vissa typer av försäkring huvuddelen avriskanalysen m. m. skall utföras av försäkringsgivaren och mäklarens rollalltså inskränkas lill att han mot en lägre provision hänvisar kunden tillförsäkringsgivaren. Påmotsvarande sätt synes 12 § andra stycket, som innebär att mäklaren på begäranär skyldig att biträda försäkringstagaren vid skaderegleringen, gripa inalltför djupt i parternas avtalsförhållanden; inte heller här kan man anta attdet föreligger något egentligt skyddsbehov. Del olämpliga i den föreslagnaregeln förstärks av att mäklaren enligt motiven inte skall ha rätt tillersättning av försäkringstagaren för sitt arbete; detta skall anses täckt avden provision mäklaren fått från försäkringsgivaren i samband med altförsäkringen tecknades. 8 Skadeståndsansvarsförsäkring 8.1 hovräu Enligtlagförslaget föreligger inte hinder för en försäkringsmäklare att teckna denföreskrivna ansvarsförsäkringen hos försäkringsgivare utan svensk koncession(jfr belänkandet s. 187 och 189). Med beaktande av de risker som kan uppkommaför försäkringsmäklaren och därmed för dennes uppdragsgivare (jfrbetänkandet s.151 O synes skäl tala föratt ansvarsförsäkring skall få tecknas endast hosförsäkringsgivare med svensk koncession. Enfråga gäller tryggheten i ekonomiskt hänseende för den som anlitar en mäklare. Kommittén stannar vid att kravet på alt en mäklare skall vara skyldig att vidmakthålla en ansvarsförsäkring av viss storlek bör vara 111 Inspektionenkan ansluta sig till denna uppfattning, men anser Prop. 1988/89: 136 attdet här gäller en fråga som får bli föremål för särskild uppmärksamhet i Bilaga 3 inspektionens tillsynsverksamhet. Kommitténföreslår all försäkringsmäklare skall kunna åläggas skadeståndsskyldighet ivissa fall. Den av kommitlén föreslagna regeln om skadestånd överensstämmer medden skadeståndsregel som finns i lagen om fastighetsmäklare. Inspektionentillstyrker kommitténs förslag. Kravetpå all mäklaren har en ansvarsförsäkring bygger på förebild i fastighetsmäklarlagen.Kommittén har inte gjort någon närmare redovisning av vilken typ avskadeståndsskyldighet som kan komma att drabba försäkringsmäklarna och hurstora belopp som kan komma ifråga. Det är därför svårt atl ta ställning till omdet föreslagna försäkringsbeloppet på 600 basbelopp är väl avvägt. Kommitténhar inte heller redovisat vilken skadeståndsskyldighet som åvilar försäkringsbolagoch deras ombud. NO kan därför inte avgöra om ett krav på att mäklare haransvarsförsäkring innebär en olikformig behandling. Ianslutning till kravet på ansvarsförsäkring bör diskuteras om den skadelidandeskall ha rätt till direktkrav mot ansvarsförsäkringen. Enligt vår mening är delnaturligt all införa en sådan rätt, ungefär på samma sätt som i trafikskadelagen.När ett försäkringsskydd bedöms som så angeläget att det föreskrivs i lag, börden skadelidande inte vara för sin rätt beroende av alt skadevållaren är bereddatt medverka genom att göra anmälan till försäkringsbolaget. Bedömningenav reglerna i 1016§§ om mäklarens plikter i olika avseenden försvåras av attdet inte av förslaget framgår i vilken mån bestämmelserna är avsedda att hatillsynsrättslig respektive civilrättslig karaktär och det inte heller anges ivilken mån regler av civilrättslig natur skall kunna frångås genom avtal.Åtminstone II 13§§ ger närmast intryck av atl vara avsedda som tvingandecivilrättsliga bestämmelser. Ensärskild skadeståndsregel i lagen (13 §) framstår som motiverad med tanke på atldet här gäller ansvar också mot andra än mäklarens uppdragsgivare; allmännaregler om utomobligatoriskt ansvar för ren förmögenhetsskada torde inte varatillräckliga (jfr 2 kap. 4 § skadeståndslagen).