prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Förbudet får även avse annan liknande vara dier tjänstmed samma skaderisk. Paragraflenhar utflormats eflter mönster av 4 § MFL. Liksom är flallet med 86 5§ är bestämmelsen tillämplig på varje näringsidkare som tillhandahåller Prop.1988/89:23 varor och tjänster, oavsett i vilket säljled han verkar. Denskillnaden gäller dock att, medan säkerhetsinflormation skall rikta sig tillden slutlige brukaren, ett säljförbud kan avse tillhandahållande även tillandra näringsidkare, under förutsättning att det är fråga om enkonsumentprodukt. Ett säljförbud får dock i ett sådant fall meddelas bara omett förbud krävs för att hindra produkten från att nå de slutliga brukarna. Imotiveringen till 1 § kommenteras begreppet näringsidkare. Även beträffandeinnebörden av begreppet tillhandahålla hänvisas till motiveringen där. Förutsättningenför förbud mot fortsatt tillhandahållande av en vara eller en tjänst är att denmedför särskild risk för skada på person eller egendom. Rekvisitet, somåterfinns i 4 § marknadsföringslagen, innefattar två skilda led risk ochskada. Medrisk avses sannolikheten för att något skall inträflfa, medan skada tar siktepå effekten av att något inträflfar. Båda dessa led kan var för sigkvalificeras, alltså förses med bestämningar av olika slag. Den totala fara somen viss nyttighet medför kan karaktäriseras genom en kombination av de tvåleden med bestämda kvalificeringar av dem. En nyttighet kan sålunda medföra t.ex. en ansenlig risk för allvarlig skada eller en liten risk för obetydligaskador. I det förra fallet är den totala faran stor, i det senare liten. Iteoretiska framställningar avseende riskbedömningar eller riskanalyser vägerman bl.a. samman sannolikheten för att en skada skall inträflfa ochomflattningen av beflarad skada. Man arbetar då ofta med matematiska formleroch kan på så vis räkna fram vissa risktal. Risktalet kan vid en sådan vägningbli detsamma vid liten sannolikhet för dödsflall och stor sannolikhet för enobetydlig skada som t. ex. ett stukat finger. Denrisknivå som avses med uttrycket särskild risk för skada överensstämmer medden som gäller enligt 4 § MFL. Innebörden i flarerekvisitet är att såvälriskerna som de befarade skadeverkningarna skall vara av viss betydenhet (jfrprop. 1975/76:34 s. 101, 102 och 128). Risken skaU vara så betydande att ettförbud inte uppenbarligen är ett aUtför långtgående ingrepp. Risker fördödsfall eller allvarlig personskada bör alltid föranleda ingripande, underfömtsättning att ett sådant kan antas flå någon praktisk eflfekt. Däremot kanrisken för rent bagateUartade personskador motivera säljförbud bara om skadornakan antas bli mycket frekventa. 1 flråga om sakskador kan en rent ekonomiskavvägning göras mellan nyttan av och kostnaden som följer med ett förbud.Säljförbud kan inte heller komma i flråga för produkter som fastän farliga samhället flår anses ha godtagit. Efltersomrisknivån enligt 6 § produktsäkerhetslagen är densamma som enligt 4§ MFL fårmarknadsdomstolens avgöranden enligt det senare lagrummet direkt relevans föruttolkningen av flarerekvisitet i 6 §. Avgöranden enligt 6 §produktsäkerhetslagen bör alltså kunna bygga på praxis isäljförbudsärenden. 4 § MFL medger inte attett förbud meddelas beträflfande andra varor än dem som prövats i förbudsärendet. Som sägs i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.3) bör emellertid säljförbud enligt produktsäkerhetslagen även 87 kunna avse andra liknandeprodukter med samma skaderisk som den som Prop. 1988/89:23 föranlett talani eller förbudsföreläggandet. Enligt4 § MFL är det en förutsättning för förbud att produkten "på grund av sinaegenskaper" medför särskild risk för skada. Det har ansetts attbestämmelsen därmed flrämst omflattar konstruktionsfld. Som anförs i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.4) har det dock ansetts att produktsäkerhetslagenbör omfatta alla typer av defekter. Någon begränsning till endast vissa typerav fel gäller alltså inte för bestämmelsen om säljförbud. Säljförbudenligt 6 § bör i allmänhet ges en generell utflormning. Det betyder attnäringsidkaren i fråga förbjuds att över huvud vidare tillhandahålla denfarliga varan eller tjänsten. Förbudet blir då ovillkorligt och innebär attvidare distribution till samtliga tänkbara köpare eller förvärvare ärotillåten. Paragrafenger även utrymme för selektiva dier partiella säljförbud. Att så får ske följerav att en förutsättning för säljförbud är att varan eller tjänsten medförsärskild risk för skada. Om det inte finns en sådan skaderisk när en visskategori av brukare, t. ex. yrkesmän, använder produkten, skall förbudetavgränsas i motsvarande mån, om det är möjligt. Partiella säljförbud ställerdock stora krav på formuleringen av förbudsmeningen, särskilt i den mån deriktar sig till andra näringsidkare än detaljister. Problemet har behandlatsingående i prop. 1984/85:213 med förslag till ändring i marknadsföringslagen isamband med att 4 § andra stycket i lagen gjordes tillämplig på tillverkare,importörer och andra som tillhandahåller näringsidkare nyttigheter för vidaredistribution till konsumenter. Vad som där sägs (s. 7379) gäller ocksåpartiella säljförbud enligt förevarande lagregel. Bestämmelsenutgör också en grund för villkorade förbud även då det inte är fråga om attskydda endast en bestämd krets av brukare. Man kan således tänka sig att detkan uppstå ett behov av att förbjuda flortsatt tillhandahållande av en produkt,såvida den inte är försedd med en säkerhetsanordning av visst slag. Även iflall av s. k. instruktionsfld kan villkorade säljförbud te sig motiverade, t.ex. i form av förbud mot fortsatt tillhandahållande av en vara utan att den ärförsedd med tydliga anvisningar om hur den skall handhas. Beträflfandeinstruktionsfel bör dock ålägganden om säkerhetsinflormation enligt 5 §normalt vara att föredra flramför villkorade säljförbud. Ocksåvid tillämpningen av 6 § uppkommer liknande problem i fråga om vem förbudetskall riktas mot när det gäller åläggande om säkerhetsinflormation enligt 5 §.Spörsmålet behandlas mera ingående i motiveringen tiUl2§. 7 §Har en näringsidkare överlåtit en vara eller utfört en tjänst som medför särskild risk för skada på person eller egendom, kan marknads domstolen ålägga honom att informera om skaderisken och om hur den skall förebyggas. Sådan information skall lämnas till dem som innehar varan eller som tjänsten utförts åt eller som innehar den egendom som 88 Informationenskall lämnas på sådant sätt att den kan antas komma till de berördas kännedom,genom direkta meddelanden, annonser eller andra flramställningar somnäringsidkare använder vid marknadsföring. Informationen skall lämnas i enomfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. Iparagrafen regleras frågan om varningsinformation. Sådan information syfltartill att skydda dem som redan har förvärvat en flarlig produkt. Genomvarningsinflormation kan de som i första hand utsätts för skaderisker varnasför riskerna och flå upplysningar om hur skador kan förebyggas. Denna typ avinflormation skiljer sig sålunda flrån den säkerhetsinflormation som skalllämnas i samband med distribution av varor och tjänster och som behandlas i 5§. Bestämmelseni första stycket är liksom bestämmelserna i 5 och 6 §§ tillämplig på varjenäringsidkare oavsett säljled. Innebörden i begreppet näringsidkare harbehandlats i motiveringen till 1 och 5 §§. För att åläggande omvarningsinformation skall kunna meddelas krävs att en näringsidkare haröverlåtit en vara eller utfört en tjänst. Med överiåtdse jämställs enligt 2 §upplåtelse av nyttjanderätt. Till skillnad från vad som gäller om åläggande omsäkerhetsinformation enligt 5 § och säljförbud enligt 6 § fordras alltså attåtminstone något avtal kommit till stånd. Har en näringsidkare en vara i sittlager, utan att han ännu hunnit överlåta ett enda exemplar av den, kan han inteåläggas att genom varningsinformation undanröja skaderisker som andranäringsidkare orsakat genom att ha överlåtit samma vara. Liksomvid åläggande om säkerhetsinflormation och säljförbud behöver överlåtelsen aven vara eller utförandet av en tjänst inte ha skett mot ersättning. Ävenkostnadsflria prestationer flrån en näringsidkares sida, såsom reklamgåvor, kanföranleda ålägganden om varningsinflormation. Överlåtelsen eller utförandet måstedock alltid ha skett i näringsverksamhet. Varjenäringsidkare som har överlåtit en flarlig vara eller utfört en flarlig tjänstkan meddelas ett åläggande att inflormera. I praktiken måste dock åläggandetriktas mot någon eller några näringsidkare. Vägledning för hur valet bör göraslämnas i 12 § och i motiveringen till den paragraflen. Vadsom i motiveringen till 6 § sägs om innebörden i uttrycket "särskild riskför skada" gäller i lika mån vid tillämpningen av 7 §. Omvarningsinflormationen avser en vara, skall inflormationen i första hand lämnastill varuinnehavarna. Avser ingripandet en tjänst, skall inflormationentillställas dem som flått tjänsten utförd åt sig eller dem som innehar denegendom som tjänsten t. ex. en reparation har avsett. Bestämmelsen innebär attvarje innehavare av produkten i flråga såvitt möjligt skall tillställas inflormationen. Det betyder att även t. ex. de som innehar en vara endast i avsikt att vidareförsälja den skall inflormeras. Skälet för denna ordning är att också återförsäljare i olika led bör bli informerade om de skaderisker som deras produkter medför, inte minst för att förhindra att de, omedvetna om skaderisken, säljer produkterna vidare till konsumenter. Information skall lämnasom skaderisken och om hur den skall förebyg- Prop. 1988/89:23 gas.Riskupplysningen måste vara tydlig och bör omfatta inflormation om deflektensart och karaktär, i vilka situationer risken aktualiseras och vilka skador somkan uppstå. Exempelpå tänkbara anvisningar till skydd mot skador är, liksom vidsäkerhetsinformation enligt 5 §, föreskrifter om hur den farliga produkten börhanteras, rekommendationer om att vissa beteenden vid användningen av den börundvikas, råd om skötseln eller förvaringen och rekommendationer till brukarnaatt anskaflfa viss skyddsutrustning. Varningsinformation kan vidare innebäraatt brukarna instrueras om hur själva skaderisken kan undanröjas, dvs. hurdefekten hos produkten kan elimineras. Ett genomgående krav är attanvisningarna inte får ställa aUtför stora krav på brukarna. De rekommenderadeåtgärderna eller förhållningssätten måste ligga inom ramen för vad gemene mankan förutsättas klara. Om brukarna inte på egen hand kan förebygga risken, böri stället för varningsinformation åläggande om återkallelse komma iflråga. Andrastycket anger hur, alltså på vilket sätt och i vilken omfattning,vamingsinformation skall lämnas. Första meningen i andra stycket reglerarsättet för informationslämnandet. Där anges vad som bör vara avgörande vidvalet av informationsvägar och där ges konkreta exempel på vilkainformationskanaler, som kan komma i flråga. Det grundläggande kravet vid valetav inflormationssätt är att den nödvändiga vamingsinflor-mationen så långtmöjligt når flram till dem som skall informeras. Regelnupptar två huvudalternativ för informationsspridningen. Det ena är enindividuellt riktad information, som innebär att det går ut direktadresserademeddelanden till var och en, som skall ha informationen. Det andrahuvudalternativet har en mer generell inriktning. Informationen lämnas genomåtgärder av samma typ som näringsidkare använder vid marknadsföring. Ettåläggande om individuell information kan avse att informationen skall lämnasmuntligen eller i skriftlig form. Kombinationer av det muntliga och detskriftliga tillvägagångssättet kan också tänkas. Så kan t. ex. utskick av brevtill de berörda följas upp av telefonsamtal. Individuellinflormation kan i viss utsträckning anpassas till mottagarens förmåga atttillgodogöra sig budskapet. Varningsinflormationen kan i allmänhet också antasflå en större genomslagskraft, då den förmedlas direkt och individuellt. Enindividuellt riktad inflormationsinsats är därför oflta att föredra flramför engenerell. Ordningen förutsätter dock kunskap om vilka som förvärvat produktenoch var de vistas. Detandra huvudalternativet, som kan tillgripas då en individuell information inteär möjlig, bygger på gängse marknadsföringsåtgärder. Åläggandet får enligtdetta alternativ innebära att näringsidkaren får sprida varningsinflormationenpå de kommunikationsvägar som i allmänhet används vid marknadsföring avprodukter. Dettaalternativ innebär att varningsinflormationen sprids genom an nonser i tidningar, tidskrifter och andra annonsorgan. Även massförsän delser, direktreklam, liksom butiksskyltning kan komma i fråga. Andra marknadsföringsframställningar, såsom film och olika former av "skylt- 90 reklam", kan också användas. Över huvud står alla kommunika- Prop. 1988/89:23tionsvägar, som används i marknadsföringssammanhang, öppna förinfor-mationslämnande enligt 7 §. Regeln utesluter inte att försök görs attsprida varningsinflormation genom utnyttjande av den allmänna nyhetsförmedlingeni tidningar, radio och TV. Frågorom förhållandet mellan den föreslagna ordningen och tryckflrihe-ten harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.4). Det bör uppmärksammasatt i motsats till vad som gäller om säkerhetsinformation enligt 5 § eninformationsskyldighet enligt 7 § är ovillkorlig. Detta gäller också ominformation via massmedier. Skaderisken har ju redan uppkommit genom att denflariiga produkten nått brukarkretsen och näringsidkaren kan inte längreförebygga den enban genom att upphöra med försäljningen. Informationsspridningi form av nyhetsförmedling via de allmänna nyhetsorganen kan inte framtvingasutan blir beroende av nyhetsvärde-ringen hos varje enskilt organ. Ingentinghindrar emellertid att, då så-ter sig lämpligt, en näringsidkare t. ex. åläggsatt tillställa massmedia pressmeddelanden med varningsbudskapet. En sådanåtgärd kan utgöra ett värdeflullt komplement till andra spridningsflormer. Överhuvud bör alla till buds stående medel för inflormation kunna utnyttjas. Detväsentliga är att varningsinformationen verkligen kommer de berörda till deloch leder till att skadeflall förebyggs. En viktig flaktor för att uppnå detefltersträvade resultatet är att så långt möjligt styra informationen mot denaktuella målgruppen. Enligtandra meningen i andra stycket skall informationen lämnas i en omfattning somär skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. Omfattningen avinformationen blir beroende av bl.a. skaderiskens art, sammansättningen ochstorleken av den hotade brukarkretsen och vilka informationsvägar som står tillbuds. måste beaktas att vissa typer av information, t. ex. annonser idagstidningarna, är mycket kostsamma. En rimlighetsavvägning måste göras mellannyttan av informationen och kostnaderna för den. En stor fara motiveraromfattande inflormation, även om kostnaderna blir betydande. I de flesta flallbör det gå att finna en informationsnivå som med god skadeförebyggande eflfektmedför en rimlig ekonomisk belastning för näringsidkaren. Omfattningen avinformationen är således en fråga som får bedömas flrån fall till fall medhänsyn till såväl vad som krävs för att förebygga skador som till näringsidkarensekonomiska och praktiska möjligheter att efterleva informationskravet. Detkan tänkas flall, då endast vissa brukare inom en användarkrets har behov avriskupplysningar och anvisningar för hur man skall bete sig för att undgåskador. Så kan t. ex. för en viss produkt lekmän behöva särskildvarningsinflormation, medan yrkesmän inte har något behov av sådaninflormation. Paragraflenger möjlighet att meddela selektiva ålägganden om varnings inflormation, så att t. ex. endast vissa varuinnehavare behöver inflormeras. Detta följer av kravet att produkten skall medföra en särskild risk för skada och av bestämmelsen om att inflormationen skall lämnas i en omflatt- 91 ningsom är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. De Prop.1988/89:23 praktiska möjligheterna att genomföra selektivainflormationskampanjer kan dock vara begränsade. Inflormationen bör, om möjligt,rikta sig till just dem som kan antas behöva den. En individuell informationgenom muntliga eller skriftliga meddelanden kan vara en framkomlig väg. Ocksådå annonser eller andra framställningar av liknande typ används för informationkan den i viss mån lämnas selektivt. Så kan man t. ex. genom ett urval avannonsorgan åstadkomma att viss information företrädesvis kommer en speciellgrupp av brukare tiU del. Detär som meddelar ålägganden om vamingsinformation enligt 7 §.Konsumentombudsmannen kan dock i vissa flall meddela s. k.inflormationsförelägganden. Beslutet skall innefatta åläggande förnäringsidkaren att för viss vara eller tjänst lämna information med visstinnehåll och av viss omfattning. Som regel torde det, när en fråga drivits tillmarknadsdomstolen, gälla motsträviga näringsidkare och det kan då varanödvändigt att utflorma åläggandet i detalj. Ett sådant åläggande får dåanvisa ett bestämt innehåll, avseende den skaderisk varan eller tjänsten medföroch hur skaderisken i fråga skall förebyggas, samt därtill klart ange tillvilka inflormationen skall lämnas. Åläggandet flår vidare omfatta tydligaanvisningar om den omfattning i vilken informationen skall ges samt i vilkaformer informationsspridningen skall ske. kan emellertid tvisten imarknadsdomstolen bero på oenighet mellan näringsidkaren och myndigheterna omvad lagen kräver av honom, medan det inte råder någon tvekan om att han lojaltkommer att rätta sig eflter domstolens avgörande. I ett sådant flall böråläggandet kunna utflormas mer allmänt och snarare anknyta till lagensordalydelse. Särskilt i fråga om information genom marknadsföringsåtgärder kannäringsidkaren ha bättre förutsättningar än att bedöma hurinformationen skall utflormas för att flå största möjliga eflfekt. Ett sådantallmänt hållet åläggande torde i regel inte behöva förenas med vite. inte anser att näringsidkaren gör vad han bör göra fårflrågan om mer detaljerat utformade föreskrifter tas upp i marknadsdomstolenmed stöd av20§. 8§ Har en näringsidkare överlåtit en vara som medför särskild risk för skada påperson eller egendom, kan ålägga honom att återkalla varanfrån dem som innehar den för att bruka den. Återkalldsen skall ske i enomfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadeflall.Åläggandet skall avse att näringsidkaren 1. avhjälperdet fel som skaderisken hänför sig till (rättelse), 2. tartillbaka varan och levererar en annan, felflri vara av samma eller motsvarande slag (utbyte), 3. tartillbaka varan och lämnar ersättning för den (återgång). Åläggandet skaU innebära att näringsidkaren är skyldig att erbjuda sig attåt innehavarna vidta åtgärden på vissa villkor. Villkoren skall bestäm mas så att erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. ren skall innebära atterbjudandet skall fullgöras inom skälig tid utan Prop. 1988/89:23 väsentligkostnad eller olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång skallersättningen för det återlämnade svara mot kostnaderna för att återanskaflfaen ny vara av samma eller motsvarande slag. Finns särskilda skäl till det, fåravdrag göras för den nytta som innehavarna av varan kan anses ha haft. Omdet av särskilda skäl krävs för att hindra att sådana exemplar av en vara somtagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång orsakar allvariig skada påperson eller egendom, flår ålägga näringsidkaren att låtaförstöra eller på annat sätt oskadliggöra de återtagna exemplaren. Paragrafleninnehåller de centrala bestämmelserna om återkallelse av varor. Bestämmelseniförsta stycket är tilllämplig på samtliga näringsidkare oavsett säljled.Innebörden i begreppet näringsidkare anges i motiveringen till loch 5 §§.Liksom i flråga om åläggande om varningsinflormation, krävs för attbestämmelsen skall vara tillämplig, att varan överlämnats till brukaren. Överlåtelsenav en vara behöver inte ha skett mot ersättning. Också sådana varor somöverlåtits gratis såsom reklampresenter kan bli föremål föråterkalldseålägganden. För ett ingripande krävs dock att en överlåtelse elleren upplåtelse kommit till stånd i näringsverksamhet. Med överlåtelse jämställs,som framgår av 2 §, upplåtelse av nyttjanderätt till en vara. Ettåläggande om återkallelse kan riktas mot varje näringsidkare somtillhandahållit farliga varor. Åläggandet får dock begränsas till att avsenågon eller några näringsidkare. Hur valet mellan de ansvariga näringsidkarnaskall träffas anges i 12 § och i motiveringen tiU det lagrummet. Farerekvisiteti 8 § särskild risk för skada är detsamma som för säljförbud och åläggandeom vamingsinformation. Innebörden i rekvisitet har behandlats i motiveringentill 6 §. Bådeåläggande om varningsinformation och åläggande om återkallelse syftar till attskydda dem som redan förvärvat en farlig produkt. I sådana situationer kanåläggande om varningsinformation dier åläggande om återkallelse komma iflråga. risksituation måste alltså ett val göras mellan varningsinflormation ochåterkallelse. Det grundläggande kriteriet vid val av åtgärd är vad som medminsta resursinsats leder till målet att förebygga skadeflall. I princip skallden minst kostnadskrävande åtgärd som är tillräcklig för att förebygga skadorväljas. Inflormation lär ofta utgöra den minst resurskrävande åtgärden och börvid instruktionsfel i allmänhet vara den mest näraliggande typen avsäkerhetsåtgärd. Också vid andra slag av deflekter kan det vara fruktbart atttill en början söka bedöma om man med hjälp av åläggande omvarningsinflormation kan komma till rätta med risksituationen. Utflallet av ensådan bedömning torde inte sällan bli beroende av skaderiskens art men också avvilken förmåga den aktuella brukarkretsen kan antas ha att uppflatta ochtillgodogöra sig varningsinflormation. Som flramgår av såväl 7 som 8 § skaUåtgärder vidtas i en omflattning som är skälig med hänsyn till behovet av attförebygga skadeflall. Detta innebär att, om återkallelse skullemedföra mycket stora kostnader medan varningsinfor- Prop. 1988/89:23 mationkan ge goda eflfekter till rimliga kostnader, varningsinflormation är detalternativ som bör väljas. I flall av särskilt stora risker för allvarligapersonskador måste dock återkallelse utgöra förstahandsalternativet. Föråterkallelse gäller, liksom för varningsinflormation, att ingripande skallgöras endast om en produkt utgör ett hot av viss omfattning. I 11 § och imotiveringen till den bestämmelsen behandlas närmare innebörden i detta krav. Attå ena sidan säljförbud och å andra sidan åläggande om varningsinformation ochåläggande om återkallelse har skilda flunktioner och utgör komplement tillvarandra berörs närmare i motiven till I och Ennäringsidkare kan åläggas att återkalla flariiga varor endast från de slutligabrukarna av varorna. Ocksåvid återkallelse kan situationen vara sådan att den motiverar en selektivåtgärd. En vara kan sålunda utgöra en flara för vissa användare men inte förandra. Bestämmelserna om återkallelse ger en möjlighet att meddela selektivaålägganden, så att endast vissa varuinnehavare behöver erbjudas återkallelse.Det följer av att återkallelse skall ske i en med hänsyn till behovet av attförebygga skadeflall skälig omfattning. Selektiva återkalldser är dockförknippade med vissa problem av praktisk art. Självaåterkalldseförflarandet måste vara enkelt och smidigt. Det innebär bl. a. attdet inte kan uppställas några krav på att den som vill utnyttja ettåterkalldseerbjudande skall kunna uppvisa kvitto på köp eller liknande.Innehavet av den vara som en återkallelse avser skall utgöra tillräckliglegitimation. Var och en som kan uppvisa en återkallad vara skall aUtså iprincip anses berättigad att utnyttja erbjudandet om återkallelse. Attvaminnehav skall anses som tillräcklig legitimation måste gälla generellt.