prop · GC0367 · 1988-12-31 00:00:00 — Även om skyddet förpersoner som måste byta identitet på grundval av förföljelse aldrig kan bliabsolut, bör man dock sträva efter att förstärka det så långt det ärtillräckligt välmotiverat och faktiskt möjligt. Om syftet med ett namnbyte ärrisk för förföljelse, är det givetvis olyckligt att sekretess inte gäller hos denmyndighet som beslutar om bytet. Intresset av insyn är inte heller så stort idenna typ av ärenden även om det är fråga om myndighetsutövning. Jag är därförberedd att tillmötesgå PRV:s framställning om förstärkt sekretesskydd inamnärenden. Flertalet remissinstanser har ju också ställt sig bakom den. PRVhar föreslagit en bestämmelse av innebörd att sekretess som gäller hos en annanmyndighet, skall gälla även hos PRV när handlingar lämnas dit (s. k. sekundärsekretess). Jag är dock inte beredd att förorda en sådan regel. Behovet avsekretess och intresset av insyn kan vara olika hos de olika myndighetema.Enligt min mening bör behovet av sekretess i ärenden hos PRV prövassjälvständigt med hänsyn till förhållandena där. Jag föreslår därför i ställetatt en ny bestämmelse införs om sekretess för uppgifter i namnärenden, under fömtsättningav att det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honomnärstående lider men om uppgiften röjs. Föremålet för sekretessen bör varasamma typ av uppgifter som enligt folkbokföringssekretessen, dvs. uppgifter omenskildas personliga förhållanden. Härigenom kan man enligt min uppfattning tillgodosede behov som ligger bakom PRV:s framställning och uppnå alt sekretessinte kommer att gälla i de fall det inte verkligen är motiverat. har påpekat att uppgifter som hos verket är sekretessbelagda medstöd av 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen inte torde vara sekretessbelagda,om de lämnas ut till en annan myndighet. Den av mig föreslagna bestämmelsen gördet dock möjligt att sekretessbelägga sådana uppgifter hos PRV, om det behövsav särskild anledning. torde dock sådana uppgifter vara sekretessbelagdahos PRV enligt 7 kap. 14 § första stycket. Socialstyrelsenhar tagit upp en annan fråga. råd för vissa rättsliga socialaoch medicinska frågor (rättsliga rådet) prövar frågor om fastställelse eller omtillstånd enligt lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissafall. För dessa ärenden gäller sekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen. Vidsocialstyrelsen är både diarier och akter för dessa ärenden sekretessbelagda (8§ sekretessförordningen). Kopia av ansökan och beslut i dessa ärenden skickasenligt uppgift från till PRV och i vissa fall även till riksskatteverket.Socialstyrelsen anser att frågan om sekretesskyddsaknas för de handlingar som Prop. 1988/89:67 sänder övertill bör utredas av . Förmin del vill jag erinra om att huvudregeln är att sekretessen inte följer meden hemlig uppgift till en annan myndighet, om det inte finns en särskild regelför detta. Man bör som jag förut framhållit vara restriktiv med att föreskrivaom överföring av sekretess. Jag anser därför att det inte finns skäl att nuöverväga en regel om överföring av sekretess i ärenden om fastställande avkönstillhörighet. begäran blir i sak tillgodosedd såvittavser PRV genom den bestämmelse jag föreslår skall införas i sekretesslagen.Hos torde sekretess gälla med stöd av 7 kap. 15 §. Patentbesvärsrättenhar påpekat att för överinstansemas del är sekundär sekretess redan möjliggenom bestämmelserna i 12 kap. 1 § sekretesslagen. Rätten har tillagt attsekretess måste kunna gälla för uppgifter som efter överklagande lämnas underhandläggningen av ett ärende. Eftersom jag föreslår att sekretess skall gälla inamnärenden generellt kommer denna regel att gälla också direkt hos patentbesvärsrättenoch regeringsrätten vid överklagande av PRV:s beslut (jfr 12 kap. 1 § andrastycket sekretesslagen). I11 § andra stycket namnlagen finns som har uppgivits en föreskrift omatt i de fall en ansökan om namnbyte avser bam under , PRV som villkor förnamnbytet kan uppställa att domstol funnit namnbytet förenligt med barnetsbästa. En bestämmelse om sekretess i ärenden om byte av namn kommer att omfattaäven ärenden vid allmän domstol som rör byte av namn. Kammarrätteni ifrågasätter om meddelarfrihet skall gälla för de skyddadeuppgifterna hos PRV. I 16 kap. 1 § sekretesslagen finns de tystnadsplikteruppräknade som har företräde fram.för principen om meddelarfrihet. Detystnadsplikter som regleras genom bestämmelser i sekretesslagen framgår avpunkt 3. Beträffande flera av dessa sekretessbestämmelser är undantaget från meddelarfrihetenbegränsat genom att bara vissa uppgifter bryter igenom meddelarfriheten. Övrigauppgifter får alltså lämnas för offentliggörande i tryckt skrift trots att dei och för sig är sekretessbelagda genom bestämmelser i sekretesslagen.Bestämmelsen i 7 kap. 15 § om folkbokföringssekretessen finns inte med bland debestämmelser som bryter meddelarfriheten. Jag anser därför att inte heller dennya bestämmelsen om sekretess i namnärenden bör bryta igenom meddelarfriheten. Sammanfattningsvisföreslår jag alltså att en ny bestämmelse skall införas i 7 kap.sekretesslagen som ger sekretess för uppgifter om enskildas personligaförhållanden i ärenden om byte av namn, om det av särskild anledning kan antasatt den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. 6Sekretessen för uppgifter inom den kommunala konsumentverksamheten Min bedömning:Någon särskild sekretess införs inte för uppgifter i budgetrådgivning. Konsumentverketsförslag innebär att sekretess skall gälla för uppgifter i den kommunalabudgetrådgivningen i samma utsträckning som för motsvarande uppgifter inomsocialtjänsten. Remissinstanserna: Allaremissinstanser utom en har tillstyrkt eller inte haft något att invända motframställningen. har avstyrkt den och ifrågasätter, om känsligauppgifter förekommer i sådan omfattning och om risken för att de skall spridasär så stor att skäl finns för sekretess, även om allmänhetens behov av insyn iverksamheten i och för sig är begränsat. Skälen för min bedömning:Riksdagen beslutade om inriktningen av konsumentpolitiken (prop.1985/86:121, LU 34, rskr. Föredragande statsrådetuttalade i den proposition som föregick riksdagsbeslutet (a. prop. s. 51) attutvecklingen av den lokala konsumentpolitiska verksamheten skulle ges högprioritet inom konsumentpolitiken. I verksamheten ingår rådgivning,reklamationshantering, information, marknadsuppföljning, vam- ochserviceförsörjning, utbildning och stöd till organisationer. Många kommuner har inrättat en särskild den. Om detta inte är fallet, handhas verksamheten av kommunstyrelsen. 1propositionen förordades att konsumentpolitiken tydligare skulle inriktas motde hushållsekonomiska frågorna, vilket innebar att rådgivningen i kommunerna ihögre grad borde inriktas mot budgetrådgivning (a. prop. s. 56). I den kommunalakonsumentrådgivningen ingår således budgetrådgivning till enskilda. Sådanrådgivning förekommer också inom ram. Rådgivning börjar oftamed att den enskilde besöker ansöka om bistånd. Isamband med genomgången av den bidragssökandes ekonomiska förhållanden hänvisassökanden ofta till den kommunala konsumentrådgivningen för en närmare genomgångav sökandens ekonomiska situation. Det förekommer dessutom allt oftare att familjervänder sig direkt till den kommunala konsumentrådgivningen för att få hjälp meden kreditsanering av familjens ekonomi. När budgetrådgivningensker inom ram gäller enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen sekretessför uppgifter om den enskildes personliga förhållanden, om det inte står klartatt uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men.Presumtionen är således för sekretess. När uppgifter lämnas till den kommunalakonsumentverksamheten finns normalt inte något sekretesskydd. Som harframhållit i sin framställning aktualiserar utvecklingen mot ökad tonvikt vidbudgetrådgivning frågan om sekretessskydd för uppgifter om enskildaspersonliga förhållanden. Rådgivningen lär oftast förutsätta att den enskildemed förtroende vågar lämna ut känsli- ga uppgifter om sig själv.Det kan röra sig om upplysningar av rent Prop. 1988/89:67 ekonomisk art,som t. ex. uppgifter om inkomst, skuldsättning och bidrag. Inte sällan har deekonomiska problemen sitt urspmng i sjukdom, arbetslöshet eller andra liknandepersonliga förhållanden. Även sådana uppgifter måste ofta redovisas somunderlag för rådgivningen. tidigare nämnda propositionen betonas vikten av samverkan mellan socialtjänstenoch konsumentverksamhet i budgetråd-givningsfrågor. Ett sådantsamarbete kan som uttalat innebära att en konsumentvägledaremedverkar i budgetrådgivning hos , även om rådgivningen i höggrad sker hos konsumentvägledningen. Uppgifter, som inom socialtjänstenomfattas av sekretess, blir offentliga då de lämnas till den kommunalakonsumentverksamheten. Detta kan vara svårt för den enskilde att förstå ochmöjligen försämra förutsättningarna för rådgivningen. De hänsyn till denenskildes personliga integritet som motiverar sekretesskyddet inomsocialtjänsten kan anses motivera sekretess även inom den kommunalakonsumentverksamheten. Konsumentverketsbegäran om att sekretesslagen skall ändras så att sekretess gäller för uppgiftom enskilds personliga förhållanden som lämnas inom den kommunalakonsumentverksamheten skall bedömas mot den nu angivna bakgrunden. Somjag har påpekat i detta ärende är en gmndtanke bakomoffentlighets- och sekretessregleringen att sekretess inte skall gälla föruppgifter om det inte verkligen behövs. När man har att ta ställning till ettönskemål om sekretess till skydd för enskilda i fråga om uppgifter i allmännahandlingar måste en avvägning göras mellan gmnderna för offentlighetsprincipenoch det behov av sekretess som kan ligga bakom önskemålet. Frågan är då förstvilket offentlighetsintresse som råder inom den verksamhet där sekretessönskas, därefter måste undersökas om det förekommer känsliga uppgifter och omdet finns någon risk för att de kan användas på ett sätt som leder till skadaeller men för den enskilde. Allmänhetensintresse av insyn i den här delen av konsumentverksamheten måste ansesbegränsat och något som särskilt talar emot sekretess i det hänseendet finnsdärför inte. Ävenom sekretess gäller för uppgifter inom en verksamhet, exempelvis ,är detta inte i sig ett skäl för att uppgifterna skall vara sekretessbelagdaäven på annat håll. En av grundtankarna bakom sekretesslagen är, då sekretessföreskrivs i fråga om en viss verksamhet, att sekretessen behövs just där pågrund av att det finns känsliga uppgifter inom den aktuella verksamheten.Sambandet med är därför sett isolerat inte ett skäl för attföreskriva sekretess i konsumentverksamheten. Denkommunala konsumentverksamheten bedrivs inte inom , även om denibland sker i samarbete med den verksamheten. Behovet av sekretess föruppgifter vid budgetrådgivning bör därför bedömas fristående från vad somgäller inom . Deuppgifter som lämnas vid den kommunala budgetrådgivningen ges frivilligt och i förtroende. För att rådgivningen skall fungera på bästa sätt är det naturligtvis angeläget att den bild som budgetrådgivaren får av den 30 sökandens personligaförhållanden är så fullständig som möjligt. Det är givet att de uppgifter somlämnas kan vara av sådan natur att den enskilde kan uppleva det som obehagligtom de blir offentliga. Det kan ju vara fråga om t. ex. alkoholmissbruk ochskuldsättning hos privata långivare m. m. Jag har emellertidinhämtat att det endast sällan förekommer några allmänna handlingar vid denkommunala budgetrådgivningen. Den enskilde har visserligen ofta skuldebrev ochandra handlingar med sig till rådgivningen. Konsumenten och budgetrådgivarengår igenom konsumentens ekonomi med hjälp av de handlingar han har med sig.Budgetrådgivaren gör, ofta vid konsumentens första besök, en ekonomisksammanställning med hjälp av vad som då framkommer. De flestabudgetrådgivnings-ärenden är därmed avslutade och den enskilde tar med sig sinahandlingar tillbaka. I de fall budgetrådgivaren skall hjälpa den enskilde medackordsförhandlingar eller andra uppgörelser görs vissa minnesanteckningar.När handläggningen av ett sådant ärende är avslutad, vilket brukar ta två , kastas minnesanteckningarna. De handlingar som finns kvar, t. ex.statistiska uppgifter, går inte att hänföra till den enskilde. Redogörelsen visar enligtmin uppfattning att behovet av sekretess kan ifrågasättas eftersom knappastnågra handlingar bevaras. De uppgifter som bevaras hos myndigheten är inte av integritetskänsligtslag. Det har också kommit fram att budgetrådgivarna värnar om konsumenternasintegritet och därför i så stor utsträckning som möjligt undviker att ta in handlingarsom innehåller känsliga uppgifter i akten. Konsumenten behöver aldrig lämnaifrån sig sådana handlingar. Jag anser inte heller att det finns fog för någonmisstanke om att konsumentvägledama opåkallat skulle sprida uppgifter de fåttdel av muntligen. Det finns därför inte något behov av att införa tystnadspliktav denna anledning. Med hänsyn till det sagdaoch till den restriktivitet med vilken man bör pröva frågan om ny och utvidgadsekretess finner jag vid en samlad bedömning att jag inte är beredd att nutillstyrka framställning om att sekretess skall gälla föruppgifter som lämnats i den kommunala budgetrådgivningen. Om förhållandena iframtiden blir annorlunda kan det finnas anledning att återkomma till frågan. 7 Sekretesskyddet för uppgifter i bibliotekens låntagarregister Min bedömning:Någon särskild sekretessbestämmelse för bibliotekens låntagarregister införsinte. biblioteksnämndhar föreslagit att sekretess skall gälla för uppgifter i låntagarregistren iden allmänna biblioteksverksamheten. Remissinstanserna:Förslaget har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Ett parremissinstanser anser att sekretessfrågan bör utredas ytteriigare. Någraremissinstanser, bl. nemalm ochdatainspektionen, avstyrker förslaget. Från några håll påpe- Prop.1988/89:67 kas att behovet av litteraturvetenskaplig forskning måste beaktasvid en eventuell lagändring. Flertalet remissinstanser är dock positiva tillförslaget. Ett stort antal kommuner och bibliotek, som på eget initiativ haryttrat sig över biblioteksnämndens framställning, har anslutit sig till denna. Skälenfor min bedömning: Vid folkbiblioteken förekommer i huvudsak tre typer avsystem för registrering av lån, nämligen databaserade system (huvudsakligenBibliotekens Utlånings- och Mediakontrollsystem, BUMS), den s. k. kamerametodensamt det traditionella systemet med ett lånekort instoppat i en bokficka. Låntagarregistrenär allmänna handlingar. Alltfler bibliotek datoriserar sina utlåningsmtiner. Denna utökade datorisering avbibliotekens låntagarregister aktualiserar frågan om allmänhetens tillgångtill information ur dem. Datoriseringen gör det betydligt lättare förutomstående att begära och ta del av uppgifter om det som den enskildelåntagaren för tillfället har lånat på . I BUMS-systemet, men även iandra bibliotekssystem som t. ex. stadsbiblioteks datasystem /LIBIS,raderas emellertid uppgifter om vad en enskild låntagare lånat så snart bokenlämnats tillbaka. Det är alltså inte möjligt att utläsa vilka böcker som underen har lånats ut till en bestämd person. två andra typerna av låneregistreringssystem finns uppgifterna kvar underlängre tid. Det är emellertid praktiskt sett nästan omöjligt att t. ex. kartläggaen viss låntagares tidigare boklån. Vidforskningsbiblioteken är förhållandena något annorlunda. Uppgifter omavslutade lån gallras visserligen här också men lån utestår betydligt längrevid forskningsbiblioteken än vid folkbiblioteken. Förnärvarande finns ingen särskild bestämmelse i sekretesslagen som berörbibliotekens verksamhet. Låntagarregistren är därför enligt huvudregelnoffentliga handlingar. Som grund för biblioteksnämnds framställningligger uppfattningen att offentligheten kan utgöra ett hot mot den personligaintegriteten. Det är främst de datorbaserade registren som avses. Närman har att ta ställning till ett önskemål om sekretessföreskrifter till skyddför enskilda i fråga om uppgifter i allmänna handlingar måste, som jagupprepade gånger framhållit, en avvägning göras mellan intresset av offentlighetoch det behov av sekretess som kan ligga bakom önskemålet. Vid avvägningenmåste man först fråga sig vilket offentlighetsintresse som råder inom denverksamhet där sekretess önskas. Offentlighetsintresset gör sig nämligen olikastarkt gällande inom olika typer av allmän verksamhet. Allmänt sett är insyn isärskilt hög grad påkallad i angelägenheter där myndigheter framträder somutövare av offentlig makt. Det finns dock ett allmänt intresse av insyn imyndigheternas verksamhet även i de fall då den inte kan anses innefattaoffentlig maktutövning. Vad gäller behov av insyn i bibliotekens verksamhet kanett sådant finnas för t. ex. uppgifter om hur låntagare som inte sköter sinaförbindelser med ett bibliotek behandlas av . Detär dock sannolikt att intresset av insyn i biblioteksverksamheten 32 kantillgodoses, även om vissa uppgifter om enskildas boklån beläggs med Prop.1988/89:67 sekretess. Offentlighetsintresset, när det gäller uppgifter om vilkalån någon har eller har haft, är alltså begränsat. vill jagemellertid betona att de värden som bär upp offentlighetsprincipengör att behovet av nya sekretessregler, särskilt inom verksamheter därsekretess inte tidigare gällt, bör prövas med stor restriktivitet. Detförhållandet att offentlighetsintresset är begränsat är därför intetillräckligt för att tillmötesgå en framställning om vidgad sekretess. Föratt den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar skall kunnainskränkas bör det vidare krävas att det generellt sett föreligger en påtagligrisk för att offentligheten leder till skada eller men för den enskilde. Föratt behov av sekretess skall anses föreligga bör det krävas att det i verksamhetenförekommer känsliga uppgifter i någorlunda stor omfattning. Det skall vidareföreligga en risk för att känsliga uppgifter används på ett sätt som kan leda tillskada eller men för den enskilde. Föregen del anser jag att uppgifter om vilka böcker en person lånar på ett allmäntbibliotek normalt inte kan anses vara särskilt känsliga från integritetssynpunkt.Det torde vara ganska svårt att med utgångspunkt från sådana uppgifter dranågra slutsatser om exempelvis låntagarens politiska uppfattning. Att man istor omfattning studerar en viss politisk åskådning behöver ju inte innebäraatt man sympatiserar med den. Motsatsen kan precis lika gärna vara fallet.Inte heller kan uppgifter om en persons skönlitterära smak betraktas somsärskilt integritetskänsliga annat än i sällsynta fall. När det gäller lån avföretag eller forskare är frågan något mer svårbedömbar. Man kan tänka sig attuppgifter om ett företags lån används för industrispionage eller att enforskare på detta sätt kan få information om en konkurrerande kollegas arbete.Även om uppgifter om vad någon har lånat från ett allmänt bibliotek någon gångkan vara känsliga, får dock andelen känsliga uppgifter antas vara ringa. Jagkan inte se annat än att risken att någon lider men av att uppgifterna omdennes boklån är offentliga är liten i praktiken. Enligt biblioteksnämnden ärdet mycket ovanligt att uppgifter begärs ur registren om vad någon har lånat.Det har dock förekommit att journalister begärt utdrag ur låneregistren för attpublicera vad t. ex. politiker har lånat på biblioteken. Det kan alltså i ochför sig i enstaka fall finnas en viss risk för att uppgifterna i bibliotekenslåneregister kan användas på ett sätt som leder till skada eller men för denenskilde låntagaren. Denna risk måste dock bedömas som ringa, om man jämför medden typ av verksamhet där sekretess brukar gälla. Något egentligt"missbruk" av offentlighetsprincipen finns det inte någon anledningatt befara. Enremissinstans framhåller visserligen att allmänhetens förtroende för bibliotekenskulle kunna skadas allvarligt även av några enstaka fall av offentliggörande.Det är naturligtvis mycket viktigt att människor inte avhåller sig från attutnyttja biblioteken av rädsla för att deras läsvanor skall kartläggas avandra. Inte heller näringslivet bör av oro för att uppgifter missbrukasavhålla sig från att utnyttja den samhällsresurs som biblioteken utgör. Jaghar förståelse för att möjligheten att efterforska den enskildes läsva- 33 3 1988/89. nor i enstaka fall kaninge olustkänslor hos de personer som lånar på Prop. Möjligheten attkartlägga en persons intresseområden kan av vissa låntagare uppfattassom ett hot mot den personliga integriteten. vill emellertid betona vadjag har påtalat, nämligen att denna möjlighet ipraktiken är mycket begränsad eftersom uppgifterna i det stora flertalet fallutplånas så fort en bok har återlämnats i den mån de finns i dataregister. Detär alltså i sådana fall inte möjligt att i efterhand ta del av uppgifter om vilkaböcker den enskilde har lånat och lämnat Det är endast deutestående lånen som går att avläsa. Vidmina överväganden har jag kommit fram till att det inte finns tillräckliga skälatt införa en regel om sekretess på det aktuella området. Den risk, som trotsallt inte helt kan uteslutas, att uppgiftema i låneregistren i vissa fallanvänds på ett sätt som kan leda till men för den enskilde bör kunna förebyggasgenom ändrade sökmöjligheter och gallringsmtiner. En omständighet som ibetydande grad påverkar innebörden av offentlighetsprincipen är vilkagallringsregler som skall tillämpas. Dessa regler är ju i praktiken avgörandeför insynsmöjligheten. Demtiner som redan tillämpas t. ex. i BUMS-systemet reducerar drastisktmöjligheten till integritetsintrång. Datainspektionen har vidare i sittremissvar anfört att den är beredd att överväga möjligheten att eliminera depåtalade olägenheterna genom att införa begränsningar i möjligheten att sökafram information ur BUMS-systemet. Jag delar uppfattningen att det i ställetför en sekretessreglering är lämpligt att tillgängligheten till uppgifter i låntagarregistrenbegränsas genom särskilda föreskrifter från datainspektionen. Sådana kan gå utpå att t. ex. bara identifikationsuppgifter på personer som inte har lämnattillbaka böcker i rätt tid fär användas som sökbegrepp. Detta ger helt andramöjligheter att anpassa varje register till vad som krävs i det särskildafallet. Även när andra system för registrering av lån används bör uppgifternaom avslutade lån i stor utsträckning kunna gallras ut. Jag utgår ifrån attdatainspektionen har uppmärksamheten riktad på denna fråga. Någraremissinstanser har påpekat att det kan finnas behov av sekretess också föradressuppgifter i låneregistren, t. ex. till skydd för förföljda kvinnor. Jagvill här på samma sätt som jag gjorde i avsnitt 5 hänvisa till prop. 1987/88:41(s. 9 ff.), där frågan om utvidgad folkbokföringssekretess för vissamyndighetsregister behandlades. Förutsättningen för att regeringen skall fåmeddela föreskrifter att ett visst register skall omfattas av den s. k.folkbokföringssekretessen är att registret innehåller uppgifter om en betydandedel av befolkningen i landet eller i ett visst område, t. ex. i en kommun. Enligtmin mening torde de skilda bibliotekens låntagarregister sällan vara såomfattande att det kan anses finnas fömtsättningar för regeringen att meddelaföreskrifter om att sekretess skall gälla i dessa register. Jag ser heller intenågon anledning att föreslå några ändrade regler i detta avseende. Jag villpåminna om uttalandet att den som verkligen systematiskt försöker få upplysningom en adress sannolikt förr eller senare lyckas även om han inte kan fä fram uppgiftemagenom något myndighetsregister. Detta förhållande kan maninte bortse ifrån när man bedömer behovet av sekretess i detta hänseende. Sammanfattningsvis anserjag alltså att det inte föreligger tillräckliga skäl att införa sekretess föruppgifter i låntagarregister. 8 Sekretesskyddet för barn gentemot vårdnadshavaren