prop · GC0360 · 1988-12-31 00:00:00 — Jagföreslår att MPR omorganiseras från nämndmyndighet till en myndighet avverkstyp ledd av en generaldirektör med en lekmannastyrelse i enlighet med prop.1986/87:99 om ledning av den statliga förvaltningen. Rådgivande tekniska kommittéer med kvalificerad teknisk expertis knyts tillmyndighetsverksamheten. Fristående sakkunniga tekniska experter, s. k.bedömare, anlitas av myndigheten för bedömning och tillsyn av laboratorierstekniska kompetens m.m. enligt internationella riktlinjer. Det är viktigt atttillvarata tillgänglig kompetens hos bl. a. SP, riksprovplatser, riksmätplatser,universitet och högskolor och andra expertorgan. Detta måste ske på ett sådantsätt att objektiviteten i ackrediterings- och tillsynsförfarandena inte kan Ett ökatnordiskt, europeiskt och vidare internationellt samarbete och ömsesidigtutnyttjande av varandras experter bör främjas. Slutligen bör MPR ha ettkvalitetssystem för den egna verksamheten. Det är viktigt att den nyaorganisationen görs så flexibel och rationell som möjligt och att den nyaverksamheten kan byggas upp successivt. Mitt fiirslag: Ackrediteringssystemetskall vara självfinansierande genom avgifter baserade på kostnaderna för ackrediteringinkl. Nuvarande finansiering av MPR:s centrala myndighetsverksamhetmed en avgift på omsättningen i den obligatoriska kontrollen hos riksprovplatsernaskall bibehållas. MPR bör fortsatt fastställa avgifterna för obligatoriskkontroll hos vissa riksprovplatser. Nuvarande anslagskonstruktion bibehålls. Utredarens förslag:Överensstämmer med mitt förslag såvitt avser ackrediteringssystemet. I övrigtgår utredaren inte närmare in på finansieringsfrågorna. Remissinstanserna:Instämmer i att ackrediteringssystemet bör vara självbärande. AB SvenskBilprovning anser att nuvarande finansieringskonstruktion är felaktig och börbli föremål för ingående överväganden. SP och SEMKO framhåller att riksprovplatsavgifternaej får finansiera ackrediteringsverksamhet. SEMKO anser att det är olämpligtatt MPR fastställer de avgifter på vilka huvuddelen av MPR:s intäkter gmndarsig. Skälen för mitt forslag: MPRfinansieras dels med en avgift motsvarande 0,av riksprovplatsernasomsättning i obligatorisk kontroll, dels med avgifter från auktoriserade mät-och provplatser, dels med övriga uppdragsintäkter. För innevarande budgetårberäknas rådets totala verksamhet till ca 10 milj. kr., varav eller 7milj. är central myndighetsverksamhet och uppdragsverksamhet dvs. ihuvudsak intäkter från auktorisationsverksamhet. Enligt min mening finns det inte anledning att anta annat änatt även ackrediteringsverksamheten bör vara självbärande. Beträffandeomsättningsavgiften från riksprovplatserna kan naturligtvis diskuteras hur MPR:scentrala myndighetsfunktioner bör finansieras. Jag anser det emellertidnaturligt och riktigt att det är de som utnyttjar systemet som skall bidratill dess finansiering. Procentsatsen, 0,, för avgiftsuttagär densamma för samtliga riksprovplatser. De totala avgifterna från resp. riksprovplatserblir dock olika beroende på att omsättningen från obligatorisk kontrollvarierar kraftigt mellan riksprovplatserna. Ju högre omsättning desto störrenominellt bidrag. Eftersom jag föreslåratt MPR skall bibehålla sin roll somcentral förvaltningsmyndighet ser jag inte någon anledning att ändra nuvarandefinansieringsordning för Riksprovplatsernas bidrag bör också finansiera den utbyggdatekniska tillsynen av riksprovplatserna. Annan avgift bör i normalfallet inte ifrågakommaför sistnämnda funktion. Ackrediteringssystemet och eventuell annanuppdragsverksamhet skall vara självfinansierande. Jag föreslår vidare att MPRtills vidare bibehåller uppgiften att fastställa avgifterna hos vissa riksprovplatsersom inte är myndigheter eftersom dessa i motsats till myndigheterna inte självakan besluta om sina avgifter. Det är viktigt att det finns eflfektiva rutinerför detta hos MPR. Sammanfattningsvisföreslår jag att befintlig anslagskonstruktion med ett 1 000 kr.reservationsanslag och bidrag till verksamheten vid riksmätplatsernabibehålls. 3.4 Ackreditering av certifieringsorgan Mittförslag: En bedömning av det framtida behovet av ackreditering av certifieringsorganbör anstå i avvaktan på den av regeringen tillsattastandardiseringsutredningen som också fått i uppdrag att studera denna fråga. Utredarensforslag: Utredaren konstaterar att de internationella riktlinjerna antagna avEFTA och EG också innehåller krav på certifieringsorgan. Utredaren anser detför tidigt att ta ställning till om någon motsvarande kompetensbekräftelse avsvenska certifieringsorgan kommer att behövas. Om så blir fallet bör enligt utredarenäven denna typ av ackrediteringar handhas av MPR. Remissinstanserna:Ett fåtal remissinstanser yttrar sig i frågan och dessa intar en avvaktandehållning. Skälen för mitt fiirslag:De av EFTA- och antagna internationella kriterierna för certifieringsorgangäller såväl organ som bedriver privaträttslig certifieringsverksamhet somorgan som utfärdar myndighetsgodkännanden. Det innebär för svenskt vidkommandeatt såväl myndigheter som riksprovplatser som fattar beslut om godkännande,liksom övriga certifieringsorgan, måste uppfylla kriterierna för att kunnadelta i internationella arrangemang om ömsesidigt godtagande. Jag delar utredarensslutsats att det är för tidigt att ta ställning till om det kommer att behövasformell kompetensbekräftelse av svenska certifieringsorgan. Frågan behöver sesöver ytterligare. Jag har därför givit den tillsattastandardiseringsutredningen i uppdrag att i ljuset av den europeiska utvecklingen,också bedöma statens roll i certifieringsverksamhet och därvid också frågan om ackrediteringav certifieringsorgan. 3.5 Genomförandet i av det nordiska samarbetsprogrammetför undanröjande av tekniska handelshinder Minbedömning: På många områden har svenska sektorsmyndigheter redan möjlighet attinom sina sektorer utforma regler på ett sådant sätt att ytterligare godkännandenav produkter från de övriga nordiska länderna Prop. 1988/89:60 inte behövs.Det är angeläget att dessa möjligheter tas till vara. Regeringen kommer meduppmärksamhet att följa detta arbete och att vid behov tillse att nödvändigaföreskrifter ges i lag eller förordning. ger nya möjligheteratt förverkliga det nordiska samarbetsprogrammet. Skälenför min bedömning: Jag har i det föregående (avsnitt 2.8) lämnat en redogörelseför det nordiska samarbetsprogrammet för avskaffande av tekniska handelshinderi . Det är i detta sammanhang naturligt att också beröra frågan omåtgärder för att genomföra programmet inom . Därvid vill jag till enbörjan erinra om vilka åtgärder som redan vidtagits. Regeringenhar beslutat, dels att uppdra åt kommerskollegium attinformera det svenska näringslivet om samarbetsprogrammet, dels den 24september att för kännedom överlämna programmet till föreskrivandemyndigheter. Liknande åtgärder har företagits i de andra länderna. Vidare harsedan november 1987 gällt bestämmelser om bl.a. skyldighet att underrättavederbörande organ i övriga nordiska länder om pågående arbete med tekniskaföreskrifter. Dessa bestämmelser finns nu i förordningen (1988:569) omskyldighet för myndigheter att lämna underrättelser om vissa föreskrifter m. m. Detnordiska samarbetsprogrammet är inte direkt rättsligt bindande för svenskamyndigheter, vilka har att tillämpa svenska produktkrav och normer för provningoch kontroll. I det fortsatta arbetet med att förverkliga programmet måste mandärför finna lämpliga former för att konkretisera programmets allmänna mål.För detta kan inte anvisas någon generell lösning. Dekrav som avses i samarbetsprogrammet kan vara av flera olika slag. Det kangälla såväl krav på produktens utformning, i många fall krav på hur provningenskall ske samt i förekommande fall krav på kontroll av att kraven är uppfylldaoch provningsresultaten godkända. Reglema kan vara av olika rättslig valör; dekan återfinnas i lag eller regeringsförordning lika väl som imyndighetsföreskrifter. För att förverkliga samarbetsprogrammet kan det därförenligt mitt bedömande ofta vara lämpligt att gå fram sektor för sektor.Regelbeståndet i vårt land och de övriga nordiska länderna måste då inventerasoch de olika ländernas regler jämföras. Inomsamarbetsprogrammets ram bedrivs det ett arbete med att företaen sådan inventering som sagts. På gmndval härav upprättas förteckningaröver regler som bedöms vara likvärdiga. Imånga fall skall det närmare utformandet av föreskrifter för provning ochkontroll göras av sektorsmyndigheterna själva. I den mån de nordiska reglernabefinns likvärdiga kan då myndigheterna själva vidta de åtgärder som behövs föratt förverkliga samarbetsprogrammets syften. Härvid står olika möjligheter tillbuds. Ett tillvägagångssätt kanvara att utnyttja en i ett annat nordiskt land företagen kontroll genom att undanta på detta sätt kontrollerade produkter från krav på svenskt godkännande. Ett annat sätt är att avstå från krav på formellt myndighetsgodkännande och i stället utforma reglema på sådant sätt att produkter som certifierats i ett annat nordiskt land presumeras 39 uppfylla ställda krav. Detsistnämnda tillvägagångssättet används inom Prop. 1988/89:60 EG. Ibetydande utsträckning och detta gäller också där de nordiska ländernasregler bedöms ej vara likvärdiga fordras för samarbetsprogrammetsförverkligande särskilda insatser för att harmonisera reglerna i de olikaländerna. Jagvill här slutligen erinra om att om ömsesidigt godtagande avprovningsresultat och bevis om överensstämmelse är en ramöverenskommelse, somskall fyllas ut med sektorsöverenskommelser. För att en sådansektorsöverenskommelse skall omfattas av konventionens regler krävs enligtkonventionens artikel 7.1 i fråga om anslutning inte mera än att behöriga organfrån tre fördragsslutande stater är medlemmar av överenskommelsen.EFTA-konventionen ger därför också en ram som kan användas för att genomföraåtgärder inom det nordiska samarbetsprogrammet. Detär angeläget att svenska myndigheter vidtar åtgärder för att genomföra detnordiska samarbetsprogrammet. Myndighetema bör därför utnyttja detillvägagångssätt som angetts ovan för att undanröja handelshinder förprodukter från andra nordiska länder där likvärdiga regler gäller. Regeringenkommer för egen del att utnyttja de möjligheter som finns inom ramen för dessbefogenheter. Det kan bl. a. längre fram bli aktuellt att genom förordning geberörda myndigheter närmare direktiv. Om det visar sig att programmetsgenomförande behöver åtgärder som fömtsätter medverkan kommerregeringen att framlägga nödvändiga förslag. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättatsförslag till lag om kontroll genom teknisk provning och om mätning. 5.1 Lag om kontroll genom teknisk provning och om mätning Dennya lagen om kontroll genom teknisk provning och om mätning ersätter lagen (1985:1105) om obligatorisk kontroll genom teknisk prov ning m. m. och lagen (1974:897) om riksmätplatser m. m. De bägge äldre lagarna ersätts med en ny lag, som är gemensam för teknisk provning och mätning. Härigenom förbättras överskådligheten i regelsystemet och några sakliga skäl för att även i fortsättningen ha två separata lagar finns knap past. Till övervägande del har innehållet i de äldre lagarna varit gemen samt. Den centrala förvaltningsmyndigheten, statens mät- och provråd, är gemensam för de organ som utövar kontroll genom teknisk provning eller 40 Bestämmdsema omavgifter, tillsyn och överklagande är också i Prop. 1988/89:60 huvudsaklikartade. Det nya systemet för frivillig ackreditering av laboratorier, somersätter det nuvarande systemet med auktorisation för obligatorisk ochfrivillig kontroll omfattar ackreditering av såväl provningslaboratorier som mättekniskalaboratorier. Detta innebär att de föreslagna förändringama i det organisatoriskasystemet för den tekniska kontrollen i lika hög grad berör organisationen förden tekniska provningen som organisationen för mätning. Detta medför också attbestämmelserna om ackreditering av laboratorier är gemensamma för de bäggeområdena. Ilikhet med de båda äldre lagarna innehåller den nya lagen en organisatoriskram för den verksamhet som gäller teknisk provning och mätning för kontrolleller annat ändamål som behöver tillförlitliga mät- och provresultat. Syftetmed lagstiftningen är liksom tidigare att få till stånd en samordning avprovnings- och mätresurserna och att skapa garantier för att det finns enkontrollverksamhet som bedrivs kompetent, korrekt och så rationellt sommöjligt. Lagen reglerar således inte vad som skall kontrolleras genom provningeller mätning, när eller hur ofta provningen eller mätningen skall äga mm ellerhur den skall gå till. Sådan kontroll kan vara frivillig eller obligatorisk.Innebörden av obligatorisk kontroU framgår av 1 §. I fråga om sådan kontroll ärdet de föreskrivande myndigheterna som beslutar om kontrollformer ochkontrollnivåer. Omfattningen och utformningen av kontrollen beslutas inte avprovnings- eller mätningsorganen, utan dessa skall utföra den obligatoriskakontrollen på det sätt som angivits i föreskriften eller i beslutet. En annansak är att innehållet därvid kan vara så allmänt att tillämpningen lämnar stortutrymme för den som provar eller mäter. 1§ Med obligatorisk kontroll avses i denna lag sådan kontroll genom tekniskprovning, analys eller annan liknande undersökning som 1. ärföreskriven i lag eller annan författning, eller 2. åläggs någon genom beslut av en myndighet, eller 3. är fömtsättning för att en ekonomisk förmån, ett tillstånd eller annatliknande skall ges enligt föreskrift i författning. Paragrafenmotsvarar 1 § lagen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m.m. ochanger vad som avses med begreppet obligatorisk kontroll. Enligtförsta punkten omfattar begreppet sådan teknisk provning, analys eller annanliknande undersökning som det på gmnd av en bestämmelse i lag eller annanförfattning föreligger en skyldighet att utföra. Det måste alltså enligt lagmmmetsförsta punkt vara fråga om en rättslig skyldighet att utföra kontrollen, vilketöverensstämmer med vad som gäller enligt lagen om obligatorisk kontroll genomteknisk provning m. m. Enligtandra punkten avses också sådan kontroll som åläggs någon genom beslut i varje särskilt fall. Däremot utgör inte den kontroll som utförs av den beslutande myndigheten såsom tillsynsmyndighet över den genom beslutet tillåtna anläggningen eller verksamheten obligatorisk kont roll i lagens mening. Enligttredje punkten omfattar lagen slutligen sådan kontroll som är Prop.1988/89:60 fömtsättning för att en ekonomisk förmån, tillstånd eller annatliknande skall ges enligt föreskrift i författning, t. ex. då den föreskrivnakontrollen utgör en förutsättning för att erhålla statsbidrag. En viktigbegränsning är att den förmån som skall uppnås skall vara författningsreglerad. 2 §För varje område för obligatorisk kontroll (kontrollområde) kan en riksprovplats utses. Omdet finns särskilda skäl, kan två eller flera riksprovplatser utses för sammakontrollområde. Riksprovplatser utses av regeringen. Ilikhet med vad som gäller enligt lagen om obligatorisk kontroll för tekniskprovning m.m. (2 §) kan en riksprovplats utses för varje särskilt område förobligatorisk kontroll, s. k. kontrollområde. Bestämmelsen motsvarar såledesden gällande regleringen och innebär att endast en riksprovplats kan utses förvisst vam- eller objektområde. De olika riksprovplatsernas ansvar för denobligatoriska kontrollen inom de olika kontrollområdena för vilka de ärutsedda som provningsorgan, har fördelats på så sätt att var och en av dem haransvar för ett visst definierat kontrollområde. 1 riksprovplatsens ansvar ingårsedan att bedriva verksamheten riksomfattande och med anpassning till dettotala behovet inom provplatsens objektområden, vilket har fört med sig att enriksprovplats kan få bedriva verksamhet på flera olika orter i landet. 1paragrafens andra stycke anges att två eller flera riksprovplatser kan utsesför samma kontrollområde, där det föreligger särskilda skäl. Avsikten är attdetta är en undantagsbestämmelse som skall användas restriktivt, när det någongång kan visa sig ändamålsenligt. Konkurrens mellan riksprovplatser bör inteförekomma utan i sådana fall förutsätts det att det sker en regional uppdelningav verksamheten. Enligtgällande ordning föreskriver regeringen på vilka kontrollområden lagen ärtillämplig och utser riksprovplatser enligt förordningen (1985:1107) om riksprovplatseroch auktoriserade provplatser m.m. I det tredje stycket i paragrafen anges attregeringen fortsättningsvis också skall utse riksprovplatser. Ilagtexten anges att en riksprovplats kan utses för varje kontrollområde. Dettamöjliggör att nytillkommande kontrollområden kan inordnas i systemet med riksprovplatser.Som anförts ovan är det de föreskrivande myndigheterna som beslutar omkontrollformer och kontrollnivåer. Ett inordnande av ett kontrollområde isystemet med riksprovplatser fömtsätter givetvis att en lämplig riksprovplatsutses. Beredningen av sådana frågor ankommer på statens mät- och provråd. Deföreskrivande myndigheterna är skyldiga att samråda med mät- och provrådet ifrågor som gäller provning för obligatorisk kontroll. Det är emellertid intetvingande att inordna den obligatoriska kontrollen i den organisatoriska ramsom denna lag erbjuder. 3 §Har en riksprovplats utsetts för ett kontrollområde, skall obligatorisk kontroll inom kontrollområdet utföras vid riksprovplatsen, om inte annat följer av föreskrifter eller av beslut i det särskilda fallet. Paragrafenmotsvarar 3 § lagen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. vadgäller riksprovplatserna och den obligatoriska kontroll som skall utföras viddessa. Presumtionen är liksom tidigare att obligatorisk kontroll skall utförasvid den för ändamålet utsedda riksprovplatsen. 1likhet med gällande ordning kan det inom kontrollområden för vilka Prop.1988/89:60 riksprovplats har utsetts förekomma att kontrollen inte behöverutföras vid denna. Endast starka skäl bör dock föranleda ett sådant undantag,t. ex. att kontrollen avser obetydligheter. Detförekommer att obligatorisk kontroll åläggs i form av egenkontroll, varmedmenas kontroll som någon själv utför eller låter utföra på eget ansvar. Sådan kontollomfattas i och för sig av definitionen på obligatorisk kontroll enligt 1 §. Detföljer dock av föreskrifter eller beslutet att den inte skall utföras vid riksprovplats.Möjligheten att låta tillverkare och importörer själva utföra kontroll genomteknisk provning som underlag för s. k. tillverkardeklarationer kan väntas blivanligt förekommande . 4§ För obligatorisk kontroll som inte skall utföras vid en riksprovplats kanföreskrivas att provning skall ske vid laboratorier som är ackrediteradeenligt 12 §. Enligtparagrafen kan obligatorisk kontroll inte bara utföras vid riksprovplats utanockså vid provningsorgan som är ackrediterade för ändamålet. framgår avden allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.1) används i lagen"laboratorium" som beteckning för de organ som ackrediterats enligt12 §. Genomlagen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m.m. öppnades enmöjlighet att auktorisera provningsorgan för obligatorisk kontroll, vilkettidigare inte varit möjligt. Genom den nya lagen inrättas ett nytt system förfrivillig ackreditering av laboratorier, som ersätter de auktoriserade provplatsernaför obligatorisk och frivillig kontroll. En skillnad i förhållande till dentidigare provningsorganisationen är alltså att det inte görs någon skillnad påprovningar för obligatorisk resp. frivillig kontroll. Ilikhet med vad som har gällt reglerar den nya lagen det organisatoriskasystemet för verksamheten med kontroll genom teknisk provning och mätning.Detta innebär att lagen enbart innehåller regler och krav, vilka gäller deolika provningsorgan, som ryms inom denna provningsorganisation. Som tidigareredovisats är det de föreskrivande myndigheterna, var och en inom sittansvarsområde, som beträflfande obligatorisk kontroll föreskriver vilkaprodukt- och kontrollkrav som skall gälla, dvs. när, var och hur produktenskall kontrolleras. 5§ Med riksmätplats avses en statlig myndighet som enligt denna lag harutsetts attför viss storhet officiellt svara för sådan mätning som i förhållande tillnationella mätnormaler eller vetenskapligt definierade måttenheter säkerställerriktigheten av mätningar som utförs inom landet, attse till att dessa mätnormaler och måttenheter är anknutna till internationelltantagna enheter. Dennaparagraf motsvarar 1 § lagen om riksmätplatser m.m. I paragra fen definieras begreppet riksmätplats. Viktiga uppgifter för den allmänna metrologiska verksamheten är bl.a. att definiera måttenheter samt att utveckla och använda såväl teoretiska och praktiska metoder som instm ment och normaler för mätningar. Enligt paragrafen läggs det oflficiella ansvaret för denna verksamhet inom varje särskilt område på det organ 43 som har utsetts enligtbestämmelserna i denna lag till områdets riksmät- Prop. 1988/89:60 plats. Oflficiellallmän metrologisk verksamhet bedrivs uteslutande vid statligamyndigheter. Enligt paragrafen skall statlig myndighet även fortsättningsvis hadet oflficiella ansvaret. I paragrafen anges slutligen de huvuduppgifter somskall utföras av en riksmätplats. 6 § En riksmätplats utses av regeringen för en eller flera storheter. Paragrafenmotsvarar 2 och 3 §§ lagen om riksmätplatser m. m. Somnämnts i samband med den föregående paragrafen skall varje riksmätplats taansvaret för den oflficiella metrologiska verksamheten inom ett visstdelområde. Detta har i denna paragraf uttryckts så att riksmätplats utses fören eller flera storheter. Ilikhet med vad som gäller i fråga om en riksprovplats skall en riksmätplatsenligt paragrafen utses av regeringen. 7 § Laboratorier som bedriver mätteknisk verksamhet kan ackrediteras enligt 12 § att utföra mätning som inte skall utföras vid en riksmätplats. Ilikhet med vad som gäller i fråga om auktoriserade provplatser enligt lagen omobligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. finns i lagen om riksmätplatserm. m. bestämmelser om auktorisation av vissa organ att utföra sådan mätning sominte skall utföras på en riksmätplats. De auktoriserade matplatserna är såledesavsedda att utgöra ett komplement till systemet med riksmätplatser och ipraktiken har den större mängden av mätningar kommit att utföras vid deauktoriserade matplatserna. Av4 § framgår att obligatorisk kontroll fortsättningsvis kan utföras vid provningsorgansom är ackrediterade för ändamålet. Av den allmänna motiveringen (avsnitt3.2.1) framgår att detta nya system för frivillig ackreditering av laboratorierskall omfatta ackreditering av såväl provningslaboratorier som mättekniskalaboratorier. Den organisatoriska förändringen vad gäller mätsidan syftar tillatt få samma terminologi som på provningssidan och att undvika onödigaskillnader i förhållande till denna. 8§ Staten skall ha ett sådant inflytande över verksamheten och denna skall ha ensådan inriktning att riksprovplatsens oberoende ställning inte kanifrågasättas. Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifterom utförandet av den obligatoriska kontrollen och organisationen avverksamheten. Påförslag av lagrådet har det första stycket i paragrafen i det till lagrådet remitteradelagförslaget utgått med hänsyn till att bestämmelsen i förslaget är överflödig.Det nu föreslagna första och andra stycket i paragrafen har förtydligats pålagrådets inrådan. Paragrafensom motsvarar 4 § lagen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m.anger de grundläggande krav som måste ställas på en riksprovplats. Riksprovplatsernaskall var och en inom sitt område representera nöd vändig sakkunskap. De skall också vara fristående från kommersiella och andra intressen på ett sådant sätt att deras objektivitet i förhållande tillsitt kontrollområde inte kan ifrågasättas. Detta framstår som viktigt med 44 hänsyn tijl det förtroendesom riksprovplatsen bör åtnjuta. Denna obero- Prop.