prop · GC03138 · 1988-12-31 00:00:00 — kommun anser att den tradifion av stort utbytemellan länssjukvård och undervisningssjukhus som präglat svensk sjukvård harvarit av stort värde för upprätthållande av såväl forskning/utbildning som jämnoch hög kvalitet i sjukvården över landet och att detta utbyte fortsatt börvärnas. Förslaget om tillsvidareförordnande inom länssjukvården och fids-begränsadeförordnande vid undervisningskliniker innebär enligt styrelsens uppfattningrisker för ett minskat utbyte mellan de två nivåerna. Styrelsen har förståelseför önskemålen om trygghet i anställningen men anser det olyckligt med skildaprinciper för olika sjukhuskategorier. Det är styrelsens uppfattning att fråganom tillsvidareförordnande resp. tidsbegränsade för- ordnandenmåste analyseras djupare vad beträffar konsekvenser för läkarut- Prop.1988/89:138 bytet innan beslut i denna fråga tages. Samverkansnämden i anmäler att detfinns olika uppfattningar om utredningens förslag till tjänstekonstruktion.Vissa landsting befarar att tillsvidareantällning kan skapa slutna system förläns- respektive regionsjukvård. Slutenhet gagnar inte sjukvården ellerkvaliteten i sjukvården. Vid särskild med representanter från landsfingeni ansåg man att olika tjänslekonstruktioner förlänssjukvården och regionsjukvården är olyckligt. Man förordade likartadeanställningsformer. Om tillsvidareförordnande tillämpas blir urvals- ochanställningsprocessen mycket viktig i de olika landstingen. Störreuppmärksamhet på läkarrek-ryteringsfrågorna blir nödvändigt liksomsammanhängande personalpolitiska frågeställningar som personutveckling ochpersonalavveckling. Former för provanställning kan bli aktuella. Detta kan dockinte ses som en nackdel vare sig för den enskilde eller för huvudmannen. En alternativ utformning för att motverka ett slutetsystem vore atl göra regionen till bas för anställning och tjänstgöring. Under ST-tidenkan tjänstgöring förläggas till olika huvudmän. menar att detnuvarande blocksystemet ger genom sin konstruktion en"överutbildning" av FV-läkare vid regionsjukhusen som skall kommaövriga huvudmän tillgodo. Det är därför enligt planeringsnämnden avgrundläggande betydelse för sjukvården att utbildningssystemet i framtidentillgodoser att kan utbilda specialislkompetenla läkare i sådanomfattning att man dels tillgodoser de egna behovet, dels kan tillgodoselänssjukvårdens behov av specialister inom medicinska verksamhetsområden som ärunder uppbyggnad på länssjukvården, dels att man kan tillgodoselänssjukvårdens behov av utbildning vid som del avspecialistutbildningen. På motsvarande sätt måste länssjukhusen kunnatillgodose att ST-läkarna vid regionsjukhusen kan få viss del av sin utbildningförlagd till länssjukvården. En högkvalitativ specialistutbildning kräverdärför enligt planeringsnämnden ett väl fungerande samspel mellan vårdnivåerna.Detta förutsätter i sin tur ett ökat samarbete inom alla medicinskaspecialiteter. TCO anser att förslaget om tillsvidareförordnande avläkare under specialistutbildningen kan leda till minskad genomströmning ochökade geografiska obalanser. Mot bakgrund av att statsmakterna enligt hälso-och sjukvårdslagen har det övergripande ansvaret för en lika och rättvissjukvårdsfördelning över hela landet anser TCO det angeläget att staten alltjämntskall ha ett avgörande inflytande över läkarfördelningen. Enligt uppfattning är det angeläget åttgenomströmning av läkare i utbildningssystemet sker så att försörjningen medspecialistkompetenta läkare kan garanteras. Detta gäller i fråga om såvälgeografisk fördelning som fördelning på olika medicinska verksamhetsområden. Om tillsvidareförordnanden införs enligt utredningensmodellfinns risk för en stagnation i utbildningssystemet och därmed successivtminskade möjligheter till specialiseringstjänstgöring för tillkommande nylegitimeradelä- Vidareutbildnirigssystemets roll som ett planerinsinstrumentäventyras Prop. 1988/89:138 därvid. anser därför att det måstefinnas garantier för genomströmning i utbildningssystemet. Om integenomströmningen blir tillräcklig försvåras försörjningen med specialister. Detkan dessutom leda till att allt fler läkare utan specialistkornpetens sökersina utkomstmöjligheter utanför den offentliga hälso- och sjukvården. Detta kaninnebära icke önskvärda kompelensskillnader mellan offentlig och privat hälso-och sjukvård. har givelvis förståelse för det krav påanställningstrygghet för de unga läkarna som förslaget om tillsvidareförordnandeinnebär. konstaterar också att det finns ettmotsatsförhållande mellan detta krav och kravet på genomströmning i specialiseringssystemelför att tillgodose en tillfredsställande försörjning med specialister i hälso-och sjukvården. Från samhällets synpunkt och utifrån den roll somsocialstyrelsen har som tillsynsmyndighet över hälso- och sjukvården harstyrelsen i valet mellan dessa två ståndpunkter funnit det mer angeläget attgenomströmningen i utbildningssystemet och däriiied möjligheterna att uppfyllakraven i målbeskrivningarna fillgodoses. kan som en tänkbar kompromisslösning semöjligheten att läkarna förordnas tillsvidare på tjänst för specialiseringstjänslgöringinom ett landstingsområde och ej enbart på en tjänst vid ett visst sjukhus(motsvarande). För vissa mindre landstingsområden kan regional samverkan vara erforderiigför att läkaren skall kunna beredas möjlighet att nå specialistkompetensenligt målbeskrivning. I en sådan lösning bör sjukvårdshuvudmännen dels kunnagarantera att läkarna får den utbildning som fastställts i aktuellmålbeskrivning, dels ta ansvar för att ett tillräckligt antal specialisterutbildas i enlighet med de övergripande centrala riktlinjer för läkarförsörjningensom LSU skisserat i annat sammanhang. förutsätter att dessariktlinjer blir föremål för närmare överväganden inom ramen för den översyn av läkarplanéririgssystemetsom aktualiserats i annan ordning. UHÄ avstyrker förslaget och anför: LSU:s förslag för denpraktiska tjänstgöringen bygger på att läkaren själv söker sig till enanställning där han bedömer att hans behov för en viss specialitet kantillgodoses. Detta förutsätter att tjänster för specialistutbildning inrättas,men endast om det enskilda anser att det är sjukvårdsmässigtmotiverat för egen del. Detta skiljer sig system med enblockfördelning som utgår från hela landets behov av olika slag avspecialister. Visserligen inrättas inte heller FV-block om de inte är sjukvårdsmässigtmofiverade men i botten ligger en långsiktig planering på riksnivå. Även omdagens blockplanering inte är helt tillfredsställande som styrinstrument förden kvantitafiva och den regionala planering bör statsmakterna inte helt släppasitt planeringsansvar för sjukvården, vilket LSU:s förslag synes innebära. UHÄ instämmer i LSU:s uppfattning att dagensdetaljstyrning av blocken och reglerna för huvud- och sidoutbildningar är förstela och bör ersättas med målbeskrivningar för respektive specialitet. UHÄ tillstyrker däremot inte förslaget att samtliga läkareunder sin spe cialistutbildning skall tillsvidareförordnas. UHÄ instämmer här helt med de statliga reservanterna i utredningen vilkas uppfattning också stöds av en enig högskoleopinion. En viktig orsak till att svensk sjukvård även på småenheter har en god Prop. 1988/89:138 standard är det förhållandel att mångaläkare skaffar sig en forskarutbildning och specialistkompetens viduniversitetsklinik för att sedan fortsätta sin verksamhet inom länssjukvården.En förutsättning för detta har varit att utbildningstjänster utlysts ochtillsatts i fri konkurrens. Visstidsförordnanden ger möjlighet till en rotationpå läkartjänsterna totalt sett. Detta är önskvärt av utbildningsskäl inte baravid universitetssjukhusen utan vid alla sjukvårdsinrättningar. I avsnittet om ST-kursernaredovisar LSU att det föreligger regionala och sjukvårdsmässiga olikhetermellan olika sjukvårdsenheter. Dessa olikheter leder till att de nyblivnaspecialisternas erfarenhter kan variera. Dessa förhållanden åberopar somargument för att motivera de sk. NLV-kursernas existens. UHÄ anser att de änbättre belyser fördelarna för den enskilde läkarens kompetensutveckling somfinns i elt tjänstgöringssystem som uppmuntrar rotation. En minskad genomströmning på dessa slag av tjänster kan iförlängningen innebära att fler läkare inte kan erhålla specialistkompetens pågrund av att tjänsteutrymme saknas. Därmed sänks totalt sett kvaliteten isjukvården. För läkare som efter specialistkompetens inte kan få förnyadanställning är möjligheterna till fortsatt läkarverksamhet både inom och utomlandet större än för läkare med enbart legitimation. Kammarrätten anser lika med vad som anförs i det särskildayttrande som fogats vid betänkandet att ett system med tillsvidareförordnandenmedför risk för att genomströmningen minskar på tjänsterna för specialiseringstjänstgöring.Detta kan i sin tur leda till att tillgången på utbildningsplatser förspecialistutbildning blir otillräcklig och att det uppstår brist på läkare medspecialistkompetens. Kammarrätten finner därför övervägande skäl tala för attden nuvarande ordningen med tidsbestämda förordnanden bibehålls. NUU delar den uppfattning som förts fram i ett särskiltyttrande av representanter för , utbildningsdepartementetoch där de framhållit att det är viktigt att slå vakt ommöjligheterna att använda vidareutbildningssystemet som ett instrument iplaneringen av hälso- och sjukvårdens framtida utveckling och av den framtidafördelningen av läkarna på olika verksamhetsfält och geografiska områden. NUU vill erinra om att socialutskott nyligenframhållit (SoU 1987/88:22 s 13-15), att utskottet tvingats konstateraatt det -trots att olika åtgärder vidtagits för att få tillstånd en jämnare fördelning av vårdresursrna, särskilt i fråga om läkartillgången- är svårt att rekrytera läkare till bristområdena. Det råderdärför enligt utskottet fortfarande en både verksamhetsmässig och geografisksnedfördelning av resurserna. Utskottet erinrade också om sitt tidigare (SoU1986/87:37) uttalande att läkarförsörjningsfrågorna måste övervägas mer samlatoch i ett sammanhang så att det blir möjligt att få en helhetsbild avsituationen. Utskottet anförde då också bl.a. att regeringen borde göra ensamlad översyn av problematiken kring läkarförsörjningsfrågan och förutsättningslöstöverväga olika tänkbara åtgärder. Detta har också gett regeringentill känna (RD 1986/76:135-136, rskr 3340). 1 det remitterade betänkandet finns flera uttalanden somtyder på att ul- redningen inte ser lika allvarligt på dagens läkarförsörjningsproblemsom Prop. 1988/89:138 socialutskott. Detta torde ha bidragit tillatt utredningen lagt fram förslag till förändringar av nuvarandevidareutbildningssystem som på ett avgörande sätt minskar statsmakternasnuvarande möjligheter att vidta åtgärder för att åstadkomma en bättre verksamhetsmässigoch geografisk fördelning av resurserna. Enligt NUU:s mening är det inteförenligt med statens övergripande ansvar för hälso- och sjukvårdensutveckling atl avhända sig nuvarande styrmedel utan att det först klargjortshur styrningen i stället skall kunna ske på ett ändamålsenligt sätt. Mot den redovisade bakgrunden kan NUU inte biträdautredningens förslag vad gäller specialistutbildningen. NUU anser att dessafrågor bör övervägas ytterligare som en del av den samlade översyn av läkarförsörjningsfrågansom önskat. delar inte uppfattningen attden fortsatta kompetensutvecklingen efter legitimation skall ske underanställningsformen tillsvidareförordnande. Härvidlag delar styrelsenuppfattningen i det särskilda yttrandet som bifogats utredningen. Anställningarefter ST-utbildning bör självklart vara tillsvidareförordnanden. Arbetarskyddstyrelsen anser att det torde bli svårt att,som utredningen förslår, inrätta underordnade fillsvidaretjänster med möjlighettill allsidig utbildning. Den försöksverksamhet med specialistutbildning förföretagsläkare som företagshälsovårdsutredning initierade, och somföretagshälsovårdsdelegationen utvärderat, pekar bl.a. på svårigheter attfinansiera och etablera utbildningsplatser, organisera handledning ochkompetensbedömning. Styrelsen konstaterar att många problem återstår att lösa innanspecialistutbildning för företagsläkare kan bli en realitet. anser att utredningens förslag om tillsvidareförordnandeför läkare med legitimation under deras specialistutbildning snarare riskeraratt minska genomströmningen i utbildningssystemet. Även det centrala inflytandetförsämras. Statsmakternas styrning av läkarfördelningen, bådegeografiskt och till olika specialiteter måste emellertid säkras för attmotverka regionala och sociala skillnader i tillgången på primärvårds- ochlänssjukvårdsnivå och hög-specialiserade verksamheter på regionnivå ska fårsitt behov av läkare tillgodosett. anser att staten äveni framtiden bör ha'inflytande över läkarresursernas fördelning. Det ligger i den lokale huvudmannens intresse att så långtmöjligt tillförsäkra sig kvalificerad personal. Möjligheterna atl förverkligaen sådan strävan motverkas emellertid av en rad faktorer som tenderar attskapa en minskad rörlighet på arbetsmarknaden. Att genom fillsvidareförordnandenpå ST-tjänster ytterligare stärka dessa krafter och tendensen till en internlokal rekrytering måste anses vara ett olyckligt och onödigt risktagande. MFRvill därför starkt understryka önskvärdheten att tidsbegränsa också ST-tjänstgö-ringarnainom läns- och primärvård. är inte kategoriskmotståndare till att fillsvi- dareanställa läkarna fr.o.m. ST-perioden. Innan det slutgiltiga beslutet tas bör vi emellertid få kunskaper om hur systemet för rekrytering av ST-lä- ' kärna, d.v.s. efter sjukvårdmässigt behov hos huvudmannenoch inte efter Prop. 1988/89:138 ett centralt planeringsunderlag, slår i verkligheten. anser därför ' att , efter beslut om det nya ST-systemet, tillsvidareförordnanden, inte skall ges. När erfarenhet av detta system vun nits kan frågan tas upp till förnyad prövning. är tveksamt till att tillsvidareförordnandeär en bra reform. Det skulle hellre förorda en provtjänstgöring och däref ter tillsvidareförordnande inom , ej vid en specifik klinik. ken till tveksamheten är en befarad stagnation vid vissa klinkeroch svårigheter att rekrytera ST-läkare till andra ej "populära"kliniker. Vid regionsjukhusen måste det finnas ett tillräckligtstort tjänsteutrymme . så att de ST-läkare från läns- och länsdelssjukhusenverkligen får komplettera sin utbildning med tjänstgöring vid regionsjukhus.Detta ställer stora krav även på planering av ST-utbildningen inom regionen. läns landsting avstyrker förslaget omtillsvidareanställning. Tillsvidareförordnandet innebär att anställningen hos huvudmannen inte .'! upphör i samband med att specialistbevis erhållits. ST-läkaren bestridit kvarstår och utgör underlag förfortsatt verksamhet vid sjukhuset. Nytt utrymme för ST-anställning uppkommerförst när någon spe- cialistbefattning vid kliniken blir vakant ellernär f.d. ST-läkaren begär avsked. Vid attraktiva sjukhus kan delta leda tillatt tillgängligt tjänsteutrymme fyllts av egenproduceradespecialister. Det kan bli mycket svårt att skapa utrymme för rekrytering av spceialisterutifrån, t.ex. sådana som efter fullgjord ST-tjänstgöring med forskningmeritertvingats lämna sina tidsbegränsade förordnanden vid regionsjukhus. Enkonsekvens kan bli att ST-tjänstgöringen lokalt kan kommalatt minska kraftigtoch för- läggas till större sjukhus eller andra störrearbetsplatser. Tidsbegränsade förordnanden innebär att nyblivnaspecialister efter ca. tvingas söka annan anställning där sådan finnes.Det kan leda till att vissa sjukhus i stor utsträckning kommer att utbildaspecialister för bristområdenas behov. Alternativet tidsbegränsat förordnandeom med möjlighet till förlängning i särskilda fall förordas. hyser stor tveksamhet tillförslaget om tillsvida- .' reanställning av ST-läkarna. Enligt kan nämUgenkonsekven- ,: serna av detta bli att de färdigulbildade läkarna stannarkvar på kliniken och därmed hämmar rörligheten på läkartjänsterna och, i sinförlängning, mottagandet av nya ST-läkare. En ST-tjänst ska enligt utredningen vara vårdmässigt mofiveradför att in- . ' Detta kan beträffande "moderkliniken"vara okomplicerat men problemet vad avser finansieringen av"randutbildningstiden" kräver ett principiellt ställningstagande ilandstinget. Detta måste noggrant penetreras inför ett eventuellet genomförandeav LSU 85. För övrigt förutsätter utredningen att huvudmannen berederläkaren under ST möjligheter att tjänstgöra på annan enhet än den han är"anställd" på för att få den utbildning som överensstämmer medmålbeskrivningen. Tjänstgöringen kan vara inom den egna huvudmannens verksamhetmen också hos annan huvudman. Detta kommer att ställa stora krav på planeringen,speciellt hos regionsjukvårdshuvudmannen. För det enskilda lands- lingets del är det ur bemanningssynpunkt angeläget attsådan tjänstgöring Prop. 1988/89:138 inte sker i slutet av utbildningen. anser att beträffandeanställningsförhållanden för ST-läkare bör grundregeln vara visstidsanställning.Möjlighet måste finnas att förlänga tjänstgöringstiden om man inte klararutbildningen inom tiden. Motiv för fortsatt vissfidsanställning är att det urutbildningssynpunkt är en fördel att tjänstgöra vid olika sjukhus. Om man gåröver fill tillsvidareanställning finns risk att tjänsterna på attrakfivasjukhus och vårdcentraler , snabbi blockeras. Möjligheterna att anställa nya ST-läkareupphör. ST-läkare kan enbart anställas där rekryteringsbehovet är stort. Pådessa ställen är möjligheterna till handledning oftast begränsade och kvaliténi utbildningen utarmas. tillstyrker ej utredningensförslag om tillsvidareanställning under specialisttjänstgöringen. Landsfingetssynpunkter överensstämmer med de statliga representanternas förslag omtidsbegränsade förordnanden med motivering att prakfiska svårigheter uppstårvid anställningsformen med tillsvidareanställning och farhågor finns att dennödvändiga genomströmningen i systemet äventyras. En enligt sjukvårdsstyrelsens i meninghelt onödigt komplicerande faktor är förslaget om tillsvidareanställning för ST-läkarna.Styrelsen kan inte finna, att utredningen givit fillräckliga skäl för att denanställningsformen här skulle vara lämplig eller ens nödvändig. Fortfarandemåste anses att ST-tjänsterna som sådana är utbildningstjänster, som behövs förutbildning under normalfallet högst , medan däremot tjänsterna/in- nehavarnainte undantagslöst kan antas svara mot ett permanent behov i sjukvården.Sjukvårdsstyrelsen vill därför starkt ifrågasätta förslaget om tillsvidareförordnande. /yC/f motsätter sig LSU:s förslag om att läkarna under sinspecialiserings-tjänstgöring skall kunna tillsvidarförordnas av landstingen.Det innebär ett hot mot genomströmningen av läkare genom systemet för att uppnåspecialistkompetens. En genomströmning är en förutsättning för att allalegitimerade läkare skall kunna få möjlighet att genomgå specialistutbildning,dels att tjänstgöringsplalserna skall kunna fördelas på olika specialiteter ochregioner i enlighet med nationella hälso- och sjukvårdspolitiska riktlinjer. HCKanser i likhet med representanterna för , utbildningsdepartementetoch att det är angeläget att se specialiseringstjänstgöringensroll inte bara som ett kvalitativt planeringsinstrument utan äveri som ettkvantitativt fördelningssystem. Utredningen framhåller att handledning är viktig under ST.Handledningsansvaret är en del av det allmänna arbetsgivaransvaret ochledningsansvaret för en klinikchef. En handledare mäste själv har relevantspecialistkompetens. Följande instanser instämmer i utredningens förslag:socialstyrelsen, , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd.Försvarets sjukvårdsstyrelse,läns landsting, Kronobergs-, Värmlands-,Örebros- och läns landsUng, ,Svenska läkaresälls- Prop. 1988/89:138 skåpet, , . har under ert anlal år bidragit med medeltill handledarkurser för distriktsläkare för att stärka dem i rollen somhandledare för och . menar alt det ej framgår hurhandledarrollen skall utformas, ej heller de resurser som erfordas i form avtid, utbildning och pengar. De särskilda insatser som här åsyftas behöverlandstingen stå rustade inför, dessutom torde en markering av de krav som börställas på utbildningsplatser utformas i enlighet med nationella hälso- ochsjukvårdspolitiska riktlinjer. vill betona vikten av godkvalitet i specialistutbildningen och är därför beredd att aktivt stödja dettabl.a. genom att åta sig vissa merkostnader vad gäller slöd till handledar- och examinafinsrollenkommer att kräva extra stöd och resurser för att garantera utbildning av brakvalitet. Delta kommer medföra betydande merkostnader varför förvaltningsutskottetanser alt statsmedel bör utgå fill denna funktion eftersom det även är istatsmakternas intresse att värna om en hög och jämn utbildningskvalitet påläkarutbildningen i hela landet. Ingen instans uttrycker annan mening. Utöver praktisk tjänstgöring under handledning behövssystemafisk utbildning i form av egna studier och deltagande i kurser för alluppnå kraven i en målbeskrivning. Staten bör, liksom , genom socialstyrelsensvara för dessa kurser, som benämns SK-kurser (specialistkompetenskurs).Kurserna bör i första hand anvisas för specialiteter som prioriteras ur hälso-och sjukvårdspolitisk synvinkel. De medicinska fakulteterna bör i störreutsträckning än svara för det praktiska genomförandet av SK-kurser medmöjligheterna att förlägga kurser också utanför universitetsorterna bör tas lillvara. Följande instanser instämmer i utredningens förslag:socialstyrelsen, , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,UHÄ, statskontoret (delvis). , läns landsting,, , länslandsting, , läns landsting. Västernorrlandsläns landsting, . i Uppsala-, , Svenska läkaresäll-sapet, har invändningar mot förslaget. har intet att erinra mot förslaget attkraven på formell teoretisk undervisning i form av SK-kurser kan komma attvariera beroende på förhållandena. Denna variafion överensstämmer med principenom mål-styrd utbildning. Dagens FV-läkare betraktar emellerid i storutsträckning kravet om sex NLV-kurser som en rättighet för samtliga. Det tordedärför komma att krävas ett nytt synsätt för att ett varierat kurskrav skallvinna gehör bland läkare under vidareutbildning. Utredningen poängterar att de kursansvariga myndigheternabör ta till- varamöjligheterna att i ökad utsträckning arrangera gemensamma nordiska Prop.1988/89:138 kurser med roterande ansvar härför mellan länderna. Socialstyrelsenhar , med anledning av en förfrågan från NKLV (Nordiska Kontaktorganet förLäkares Vidarutbildning), påbörjat en kartläggning av ämnesexpertgruppernasintresse av gemensamma nordiska utbildningsaktiviteter inom respektive speciahtet.Det preliminära resultatet visat att ett ökat nordiskt samarbete ansesangeläget, särskilt inom små specialiteter med relativt få läkare underutbildning. Ansvaretför SK-kurserna föreslås även framledes vila på . Styrelsenfinner det rimligt att fördelningen av SK-kurserna skall styras från såväl kompetensbefingade.som hälso- och sjukvårdspolitiska utgångspunkter. Det är angelägel attkursverksamhetens innehåll överensstämmer med de av samhället fastställda riktlinjernaså som de kommer tiU uttryck i t.ex. hälso- och sjukvårdpolitiska propositioneroch policyskrifter. Utredningen föreslår att staien även fortsättningsvis skallsvara för finansieringen av kursverksamheten på samma grunder som förnärvarande. tolkar detta uttalande som att den finansiellaramen för kursverksamheten i del nya systemet skall vara i princip oförändradjämfört med dagens. Denuvarande NLV-kurserna administreras av och genomförs avenskilda kursledare som i avtal med åtar sig att genomföra enviss kurs. Utredningen föreslår nu att de medicinska fakulteterna i "störreutsträckning än " skall engageras vid SK-kursernas "prakfiskagenomförande". Formen härför föreslås vara uppdragsutbildning. Socialstyrelsenhar inget atl erinra mot att de medicinska fakulteterna engageras vad gällerdet praktiska genomförandet så länge det övergripande ansvaret för planeringenoch kursförddningen vilar på .