prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Om regler som i och för sig vore mest önskvärda ur svensksynvikel inte går att få accepterade av övriga nordiska länder, måste fråganhuruvida den nordiska rättslikheten i det särskilda fallet skall prioriterasframför den i och för sig ur svensk synvinkel mest önskvärda regeln, avgöras ioch på grundval av förhandlingar efter remissförfarandets slutförande irespektive land. Det följer emellertid av vad som inledningsvis sagts attsamfundet anser att hänsynen lill den nordiska rättslikheten då måste vägatungt. Vidutformning av föreliggande förslag till nordiska köplagar har det funnits olikameningar mellan de nordiska länderna vilken hänsyn som skulle tas vidutformningen av de nya lagarna vid ett anlagande av förinternationella köp. Förbundetdelar den uppfattning som framförts från svensk sida, nämli gen att bör införiivas med nationell rätt genom en s. k. blankelllag. En ny köplag bör därför endast avse inhemska förhållanden. Även om arbetsgruppen influerats av vill förbundet understryka att konventionen inte bör, vare sig i fråga om systematik eller 49 4 1988/89. i fråga om materielltinnehåll, alltför myckel få vara bestämmande för Prop. 1988/89:76dispositionen av en ny köplag. Förbundet menar att man bör avvika från Bilaga 3 konventionen där så är befogat. Så har också skett (se nedan). Förbundetunderstryker att man bör söka bevara den nordiska rättsenheten. Det är enavsevärd fördel om en gemensam köplagstiftning kan finnas i alla nordiskaländer med hänsyn till del betydande varuutbyte som äger rum inom Norden.Ambitionen alt nå nordisk rällsenhet har dock inte helt infriats. Enskiljedelare mellan de nordiska länderna synes ha varit regleringen avkonsumenlköp. I och tycks man ha den uppfattningen allbestämmelser om konsumentköp bör finnas i den allmänna köplagen. För svensktvidkommande har hävdats att konsumentköprättsliga regler bör finnas i ensärskild lag, bl.a. med hänsyn till bestämmelsernas indisposiliva natur. Förbundetvill i detta sammanhang erinra om alt det angav ett yttrandeöver betänkandet om ny konsumentköplag. Därvid anfördes bl. a. att man bordeavvakta med alt införa en ny konsumentköplag innan arbetet med ny köplag hadeslutförts och förslaget remissbehandlats, så att en harmonisering mellanlagarna kunde uppnås. I remissvaret anfördes all del även påkonsumentköplagstiftningens område var viktigt att sträva mot nordiskrättsenhet. Om detta inte kunde förverkligas, talade övertygande skäl för valde lösningen med att samla de särskilda konsumenlrätlsliga reglerna i enseparat lag. Förbundet förordar alltjämt att den lösningen väljs om intenordisk rättsenhet kan uppnås för en annan systematik. Trotsatt enighet i nu berört avseende ej nåtts är det betydelsefullt all detmateriella innehållet i de föreslagna köplagarna har stor likhet. Enfråga av största vikt för organisationernas inställning lill del framlagdaförslaget är all den nordiska rättslikheten bevaras på det centrala område somköprälten utgör. Somde nordiska närmare utvecklat i en gemensamskrivelse till respektive samt de nordiskahandelskammarförbunden deklarerat i ett gemensamt uttalande utgör de övriganordiska länderna mycket viktiga handelspartner för varje nordiskt land. del i genomsnitt något av såväl export som import för varjeland avsåg det övriga . Dennaomfattande handel har otvivelaktigt väsentligt underlättats av den i stortöverensstämmande avtals- och köprätten inom . Det har vidare varitförhållandevis lätt att vid behov enas om samnordiska leveransbestämmelser.Det har också visat sig väsentligt lättare att utarbeta enskilda avtal mellannordiska parter än mellan nordisk part och icke nordisk part. Arbetsgruppensynes, att döma av de uttalanden som görs i betänkandet, dela organisationernas syn på värdet av nordisk rättslikhet. Arbetsgrup pens deklarerade grundsyn har emellertid inte konsekvent kommit till uttryck i de fyra lagförslagen. Tvärtom har skillnaderna mellan de danska, norska och svenska förslagen blivit mångfaldigt flera än vad de är . Denna utveckling är djupt oroande. Visserligen framhålls ofta i motiven till enskilda lagrum att skillnaderna mellan förslagen enbart eller i huvud sak är redaktionella. Med de i övrigt knappa motiven till lagtexten svävar man emellertid inte sällan i osäkerhet om någon saklig skillnad föreligger. Dessa redaktionellaskillnader medför också en risk för att praxis i de olika Prop. 1988/89:76 nordiska länderna glider isär. Betydandeolikheter föreligger också mellan förslagen i såväl sakligt som systematiskthänseende. Organisationerna finner det synnerligen olyckligt all det norskaförslaget utarbetats med sikte på att kunna införlivaFN-konvenlionens regler. Detsamma gäller beträffande det förhållandet alt dedanska och norska förslagen innehåller även bestämmelser om konsumenlköp.Olikheterna har fått negativa konsekvenser på flera sätt. De behov ochomständigheter som bör vara styrande för regelkonstruktionen beträffandehuvudkategorien av kommersiella köp har inte kunnat renodlas, utan man har fåttstörande bieffekter både från den internationella köplagen och frånkonsumentreglema. Lösningar som har varit "skräddarsydda" för vissatypfall har på ett otillfredsställande sätt tillåtits att färga av sig på andraområden. Handelsutbytetmellan de nordiska länderna är stort. Även det utom-nordiska handelsutbytettenderar alt öka. Utredningens förslag har till vä-senlligadelarkonfirmeratFN-konventionens förslagom internationella köp. Detta är av stor betydelse. Dessvärrehar utredningsarbetet inom lill väsentliga delar icke uppnått likartadebestämmelser, vilket skulle ha varit en stor fördel. Det är därför angelägelatt man ytterligare anstränger sig att söka åstadkomma samma eller väsentligtlikartade bestämmelser för samtliga nordiska länder. Seunder avsnitt 4. Dennuvarande köplagen tillkom efter nordiskt samarbete, vilket ledde till allköplagarna i , och fick en praktiskt taget likartadutformning. Det är därför med beklagande som bankföreningen konstaterar attdenna nära nog helt överensstämmande rättslikhet som förekommit i dessa länderinte har kunnat upprätthållas i nu framlagda förslag trots det samarbete somhar ägt rum i den nordiska arbetsgmppen och trots förekomsten avFN-konventionen om inlernationella köp, vilken bort underiätta en samordning. Enhetligaregler har självfallet betydelse bl. a. för att underlätta handeln övergränserna. Mot den angivna bakgrunden anser bankföreningen det angelägel attytterligare ansträngningar görs för all uppnå största möjliga rättslikhet. Delförslag som har lagts fram bildar därvid en lämplig grund för ell fortsattarbete på en enhetlig nordisk köplag. Motdenna allmänna bakgrund är bankföreningen, som redan framgått, tveksam till detlämpliga i all nu lagstifta på grundval av det framlagda förslaget; innan eneventuell lagstiftning kommer lill stånd bör samordningen mellan de olikaländerna drivas vidare. Denuvarande köplagarna i , och tillkom efter nordiskt samarbete och lagarna är nästan identiska. De föreslagna köplagarna i betänkandet avviker lill sin uppbyggnad och i flera avseen- den till sitt innehåll -från de gällande köplagarna i dessa länder. 1988/89:76 saknaren allmän köplag. Reglernai den allmänna köprälten är tillämpliga bl. a. på finansbolagens förvärv avleasingobjekt och på avbetalningsköp där finansbolagen uppträder somfinansiärer av säljförelagen. Sådana förvärv görs inte sällan i ett annatnordiskt land. Det är därför givetvis önskvärt alt de nordiska köplagarnaöverensstämmer till sitt innehåll. Mot bakgrund härav och av att förslaget påflera punkter avviker från gällande köplagar förutsätter föreningen att enytterligare bearbetning och sammanjämkning i syfte all uppnå en samnordisklösning görs efter remissbehandlingen. I2 § i förslaget anges att "avtal om uppförande av byggnad eller annan fastanläggning på mark eller i vatten" inte anses som köp. Med anläggningavses i stadgandet en anordning eller konstruktion med fast anknytning tillmarken eller sjöbottnen. Däremot är lagen tillämplig på köp av byggnadsmaterialoch tillbehör. Det kan i detta sammanhang erinras om att finansbolagen intesällan refinansierar förvärv av virkestorkar och silos och andra störrebyggnadstillbehör. Detta understryker betydelsen av att man så långt möjligthar uniforma köplagsregler i . fasta uppmärksamheten på det förhållandet attdispositionen och systematiken på vissa punkter skiljer sig åt i de nordiskaförslagen. Detta leder till att paragrafnumreringen inte blir heltöverensstämmande i de olika ländernas förslag. Anledningen till detta är bl.a.att de danska och norska förslagen innehåller stadganden om konsumenlköp medandessa köp i och regleras genom speciell lagstiftning. 1 detnorska förslaget har vissa förskjutningar av paragrafnumreringen förorsakats avatt lagtexten innehåller stadganden som omfattar köp som faller in under 1980års om inlernationella köp. Del norska förslaget innehåller ettspeciellt kapitel om internationella köp medan man i de övriga nordiskaländerna lämnar sådana köp utanför lagtexten. Trotsdessa skillnader i förslagens dispositioner har den nordiska arbetsgruppenarbetat utifrån uppfattningen att med tanke på köplagarnas betydelse för dennordiska rällsenhelen och enigheten i lagtolkningsförfarandet så bör de fyranordiska förslagen till sin uppbyggnad överenslämma med varandra. Dennalikformighetsprincip bör i största möjliga utsträckning framkomma i deslutgiltiga lagtexterna. Handelskammarennoterar med tillfredsställelse att arbetsgruppen presenterat ett gemensamtförslag lill ny köplagstiftning med den uttalade ambitionen att söka bevaraden nordiska rättslikheten. Oaktatdetta kan emellertid konstateras åtskilliga och på vissa punkter betydandeskillnader i de olika förslagen såväl i sakligt som i tekniskt hänseende. Vadgäller lagstiftningstekniken kan beträffande ett flertal bestämmelser noteras all arbetsgruppen trots stora skillnader i avfatlningen av lagtex ten i motiven anger att ingen saklig skillnad är avsedd. Denna teknik är förvirrande och torde åtminstone så smånirigom kunna leda till skilda uppfattningar om stadgandenas innehåll. Risken är också betydande för 52 allpraxis i de olika länderna glider isär Även om sättet att avfatta lagtext Prop. 1988/89: 76 normall varierar mellan länderna, bör en sammanjämkning kunnaske i Bilaga 3 den nordiska rättslikhetens intresse. Omförslagen genomförs, skulle den rådande rättslikheten mellan de nordiskaländerna på köprällens område i stort utsträckning gå förlorad. Rättslikhetenär så gott som fullständig mellan , och . Förslageninnebär all en långtgående rättslikhet skulle uppslå mellan ochFinland, medan betydande avvikelser skulle uppkomma i förhållandet mellan dessaländer och och . Handelskammarenvill erinra om att de nordiska grannländerna sammanlaget är respektive nordisktlands viktigaste handelspartner. Denna handel har underlättats avöverensstämmande lagstiftning på köp- och avtalsrättens område. Rättslikhetenhar också starkt bidragit till den rika förekomsten av nordiskaleveransbestämmelser och har varit av betydande värde såväl vid utformning avavtal som vid direkt tillämpning. Så är det exempelvis av stort värde att denmånga gånger knapphändiga nationella litteraturen och sparsamma förekomsten avvägledande rättsfall kan kompletteras med material från de andra nordiskaländerna. Genom sin gemensamma terminologi och systemalik har rättslikhetenockså varit särskilt betydelsefull för mindre företag som ingår avtal utantillgång lill juridisk expertis. Värdetav enhetliga köplagar kan därför inte nog understrykas när det gällermöjligheterna att utveckla till vår gemensamma hemmamarknad. Allrättslikhet råder beträffande den mest centrala civilrättsliga lagstiftningenär också av avgörande betydelse för möjligheterna att leva upp till de mångagånger uttalade ambitionerna om rättslikhet inom andra områden. Införden fortsatta beredningen av köplagsförslagen får därför handelskammarenuppmana regeringarna all verka för att lagförslagen samman-jämkas och justerasi syfte att bevara den vikliga nordiska rättslikheten på köprällens område. , , , , , grossistforbund, och Grosseren Societet Deövriga nordiska länderna utgör för varje enskilt land i mycket viktigahandelspartners. Denordiska staterna kan i många fall karakteriseras som hemmamarknad för bådesmå och stora företag i respektive land. Av totala export 1984 gick ca20% till , och . Den danska importen från dessa länder utgjordeca av den totala. Motsvarande siffror för är såvitt avser exportenca och såvitt avser importen , för respektive (exklusive olja och gas) och för respektive . Delförhållandet att rättstillämpningen inom köp- och avtalsrätten i alltväsentligt är överensstämmande i de nordiska länderna har säkerligenunderlättat och bidragit lill den omfattande handeln mellan länderna. Mångabranschvisa leveransbestämmelser är också samnordiska pro dukter framtagna gemensamt av organisationer i respektive land. exempel härpå kan nämnasNL 79, NLM 84, NLS 82 och NLG 81 inom Prop. 1988/89:76 verkstadsindustrinoch inom irävaruseklorn. Inom textilbran- Bilaga 3 schen pågårdiskussioner med syftet alt söka enas om gemensamma nordiska leverans- ochbetalningsvillkor. Ulanden nordiska rättsgemenskapen på köprättens område hade det varit betydligtsvårare att arbeta fram dessa branschvisa leveransbeslämmelser. Genom att köp-och avtalsrätten i allt väsentligt varit densamma i de nordiska länderna haravtalsförfattarna kunnat arbeta utifrån en gemensam terminologi och ett istort sett enhetligt rättsläge i . Enöverensstämmande lagstiftning har naturiigtvis varit av synneriigen stort värdeför affärspartners i de olika länderna också vid utarbetande av individuellaavtal och vid direkt tillämpning av lagen, dvs. då inte något särskilt avtalingåtts. Särskilt gäller delta för mindre företag som inte anlitarjuridisk expertisför sina affärer. Ibelänkandet ges egentligen inte uttryck för några synpunkter som tillmäter dennordiska rättslikheten mindre värde än vad organisationerna här har gjort. Inteminst mot bakgmnd härav finner vi det beklagligt att arbetsgruppen med densträvan mot nordisk rättslikhet som har måst prägla arbetet inte har lyckatsnärmare de skilda lagförslagen mer än som skett. Arbetsgruppens, på sid. 140 ibetänkandet, uttalande "arbetsgmppen har således funnit att det ärmöjligt att bevara den nordiska rättslikheten på köprättens område och att iDanmark, , och genomföra köplagar som i allt väsentligtöverensstämmer med varandra" är förvånande mot bakgrund av de mångaolikheterna mellan förslagen som faktiskt finns. Uttalandet följer för övrigtefter del att de många skiljaktlighelerna berörts av arbetsgmppen. Enligtorganisationerna förefaller det snarare som om den hittillsvarande nordiskarättslikheten är på väg att brytas. Såvitt vi kan bedöma är nämligenskiljaktlighelerna mellan lagförslagen med undantag av de finska och svenskaförslagen som inbördes är nära nog identiska - betydligt fler än de skillnadersom föreligger mellan köplagarna i , och . Organisationernavill varna för en utveckling i riktning mot mindre nordisk rättslikhet. Dethjälper föga att det ibland i betänkandet i samband med redogörelser förolikheterna framhålls att det i sak inte är avsett att vara någon skillnadmellan köplagarna. För organisationerna är det svårt all förstå att man då intelyckats få till stånd en gemensam lagtext. Olikheter i traditioner avlagtextskrivning kan inte ursäkta sådana skillnader, särskilt som de - trotsuttalanden om den sakliga identiteten - ger upphov till stor osäkerhet huruvidasamma regler gälleri de olika länderna. Medde knapphändiga motiv som ges med därav i vissa stycken följande osäkerhet omett lagrums rätta tolkning är det också av utomordentligt stor vikt attlagtexterna inte avviker från varandra. Organisationernavill understryka att lagförslagen vart och ett för sig har fått ett i huvudsak acceptabelt innehåll. Enligt organisationernas uppfatt ning borde således det omfattande arbete som arbetsgruppen har lagt ned utgöra ett gott underlag för utformning av parallella nordiska lagtexter. Detta förulsälter emellertid en ytteriigare samordning - i riktning mot en total identitet mellan de olika.nordiska texterna. Vi hoppas att ett sådant arbete kan sättas i gång så att gemensamma nordiska förslag kan framläggas inom rimlig tid. En stor grad avparallellitel mellan de nordiska köplagsförslagen förut- Prop. 1988/89:76sätter vissa systematiska ändringar i de danska, finska och norska utkas-Bilaga 3 len. Om , och tar bort konsumenlköpsbestämmel-sernaoch lar bort bestämmelserna om internationella köp från sitt förslag,tror vi all det relativt snart skulle kunna vara möjligt att samordna denordiska lagtexterna även i övrigt. Både konsumentbeslämmelserna ochbestämmelserna för inlernationella köp påverkar nämligen i hög gradutformningen av i synnerhet det danska respektive norska förslaget och binderutformningen av bestämmelserna i samtliga förslag. Organisationernahar här inte för avsikt att närmare argumentera om placeringen avkonsumentköpsbeslämmelserna och bestämmelserna om internationella köp utanhänvisar till tidigare brev, daterat , angående dessa frågor samttill de synpunkter som framkommer i de danska, finska och norska remissvaren. 3 Köplagen och konsumentköprätten köplag bör i princip omfatta alla typer av köp av lös egendom. Modellen attreglera konsumentköpen i en särskild lag är nu mogen all överges. Det förslagtill en ny särskild konsumentköplag som avlämnades för en lid sedanöverensstämmer i väsentliga delar med del nu aktuella förslaget. Den frånkonsumentsynpunkt avgörande skillnaden är att den särskilda lagen i princip ärtvingande medan den allmänna är dispositiv. För hovrätten framstår det somangeläget att man knyter an lill den danska och norska modellen. Man bör medandra ord nöja sig med en lag, vars bestämmelser vid konsumentköp görstvingande i den utsträckning konsumentintresset kräver del och i förekommandefall kompletteras med speci-alsladganden inriktade just på förhållandet mellankonsument och näringsidkare. Ett arrangemang av det slaget ger klart besked omatt lagens regler är handlingsnormer och att normerna inte kan avtalas bort närskyddsvärda intressen anses föreligga. Ett viktigt skäl för lösningen med ensammanhållen lag är vidare behovet av överskådlighet. Det ter sig mindre lyckatmed två, lill stora delar ganska parallella, köplagar. Medräknas den förutsattablankeltlagen för internationella köp skulle vi t.o.m. få tre köplagar, vilketinte vore rimligt. Omlagen omfattar även konsumentköp blir rältsområdet lättare att överskåda inteminst för de säljare som avtalar ömsom med konsumenter, ömsom mednäringsidkare. Med lämplig rubriksättning m.m. kan de speciellakonsumentköpreglerna tydliggöras även i en sammanhållen lag. Det bör ejförbises att den föreslagna särskilda konsumentköplagen lämnar luckor som ändåfår fyllas ut av de regler som gäller för köp i allmänhet. Slutligen bör härframhållas att modellen med endast en lag inte är ägnad att försvagakonsumenternas ställning vid köp. Det kan snarare hävdas att den modellen gördet tekniskt enklare att efterhand bygga ut konsumentskyddet, i den mån detanses motiverat (jfr 3 § 2 st. danska förslaget och 4 § norska förslaget). Förhållandettill konsumentköp Bilaga 3 Vadgäller regleringen av konsumentköprätten och frågan huruvida denna skallintegreras i en ny köplag eller som vara föremål för särskildlagstiftning önskar tingsrätten anföra följande. Del synes vara mest naturligtoch praktiskt all samtliga nationella köprällsliga regler samlas i en lag. Närsträvandena att genom lag förstärka konsumenternas ställning skulle genomföraspå är det förklarligt att man valde att inte ändra den gällandeköplagen genom all arbeta in reglerna i denna. sådant förfarande hade ioch för sig varit möjligt men synes ha skjutits med hänsyn bl.a.lill att någon omarbetning av köplagen då inte var avsedd. Följaktligengenomfördes konsumenlköpsreglerna i form av en särskild lag. När man nu intevill nöja sig med en omarbetning av köprätten utifrån gällande lag ulan väljeren ny uppbyggnad av lagen finns enligt tingsrättens mening vägande skäl för alli detta sammanhang inarbeta de konsumentköpsrällsliga reglerna i den nyaallmänna köplagen. Om samtliga nationella köprällsliga regler samlas i en lagvinner man i viss mån i överskådlighet som man minskar risken allpraxis divergerar på ett icke önskat sätt i bedömningen av konsumentköplvisteroch andra likartade köplvisler. Dessutom uppnås också större nordiskrättsenhet, eftersom såväl som har valt den ordningen och detmöjligen kan förväntas all ställningstagande kan påverka motsvarande reglering. Närdet gäller frågan om den allmänna köplagens tillämplighet på konsumenlköp ochdet förevarande köplagsförslagets förhållande lill konsu-menlköpsutredningensförslag till ny konsumentköplag (SOU 1984:25) vill verket dock anföra följandesynpunkter. Arbetsgruppenhar delvis bedrivit sitt arbete parallellt med konsument-köpsulredningen och debägge utredningsgrupperna har kunnat ta hänsyn till varandras förslag vidutarbetandet av betänkandena. Detta har fått det positiva resultatet attförslagen lill stora delar överensstämmer med varandra, både vad gällersystematik och redaktionell utformning. Debetydande materiella likheterna mellan lagförslagen gör del naturligt attöverväga om inte reglerna om konsumentköp och andra köp borde las in i en endalag. På så sätt kunde bättre klargöras att de särskilda reglerna omkonsumentköp inte är helt uttömmande utan att de allmänna köpreglerna kan blitillämpliga i vissa situationer. Eventuella gränsdragningsproblem med tvåregelsystem skulle kunna undvikas. Den förenkling som det kan innebära all haen enda lag för köp av lös egendom skulle kunna vara till fördel irällstillämpningen. Konsumentköpreglernas genomslagskraft inomnäringslivet kan också antas bli större om reglerna finns i direkt anslutningtill allmänna köpregler. Ocksåett syslem med två skilda lagar har emellertid fördelar. Del kan vara av värde att samlat och i en enda lag kunna återfinna de regler som enbart gäller konsumentköp. Både konsumentvägledare och andra, som har behov av att lätt hitta bestämmelser om konsumentköp, slipper att söka i en omfattande allmän lag som även innehåller dispositiva regler för bl.a. kommersiella köp. Genom att konsumentköplagen görs så täckande som föreslås i SOU 1984:25 blir också behovet av att vända sig till den allmänna köplagen litet. Enligt konsumentverkelsmening talar övervägande skäl för en enda lag. 1988/89:76 Verket kandock inte se att det har någon avgörande betydelse vilkendera Bilaga 3lagteknisk lösning som väljs. Det finns i båda fallen goda förutsättningar fören väl fungerande lagstiftning på området. Om en särskild konsumentköplaginförs, bör övervägas att där ta in en hänvisning till den allmänna köplagenför det fall konsumentköplagen inte reglerar en viss fråga. Enligt4 § i köplagsförslaget skall lagen gälla vid konsumentköp endast i den mån inteannat följer av konsumentköplagen. Eftersom den sistnämnda lagen inskränkersig lill all reglera de för konsumenter vanligaste frågorna vid köp, kommer som förut antytts vissa regler i köplagen ändå att bli dispositivltillämpliga. Visserligen blir behovet att falla tillbaka på allmänna köpreglermindre om nya och mer omfattande regler för konsumentköp införs. I motsats tillvad arbetsgruppen anser (s. 165) kan man dock inte bortse frånkonsumenlköpsaspeklerna vid utformningen av köplagsreglerna. För altkonsumenlköpsreglerna skall få avsedd genomslagskraft är det tvärtom önskvärtatt regelkomplexen så långt möjligt harmonierar inbördes. Detnordiska köplagsarbetet har till en del bedrivits parallellt med den svenskakonsumentköpsutredningens arbete på en reviderad konsumentköplag.