prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Liksomenligt gällande smittskyddslag skall det enligt den nya smittskyddslagenfinnas en smittskyddsläkare i varje landstingskommun. Också i fortsättningenskall det vara en uppgift för hälso- och sjukvårdsnämnden att utsesmittskyddsläkare uppgifter framgår av bl. Någrasärskilda behörighetskrav för smittskyddsläkaren ställs inte upp. Att han skallvara läkare får anses framgå av själva namnet. I den allmänna motiveringen(avsnitt 2.7) redovisas vilken specialistutbildning och annan kompetens som ipraktiken torde krävas för uppgiften som smittskyddsläkare. Somframgår av 5 § ligger det formella ansvaret för smittskyddet pålandstingskommunen. Detta innebär bl.a. att smittskyddsläkaren ingår i denlandstingskommunala smittskyddsorganisationen. Smittskyddsläkarens verksamhetskall således bekostas, planeras och organiseras av landsfingskommunen. Det ärlandsfingskommunen som drar upp riktlinjerna och anger ramarna försmittskyddsläkarens verksamhet, med beaktande av bl. a. de krav på ochuppgifter för smittskyddet som ställs uppi smittskyddslagen. Ifrågor som gäller smittskyddsläkarens myndighetsutövning skall denne varasjälvständig i förhållande till landstingskommunen. Med myndighetsutövningavses bl. a. de tvångsåtgärder som smittskyddsläkaren kan vidta i syfte attbegräna smittpridning. En bestämmelse som anger detta förhållande har tagitsin i paragrafens andra mening. 7 § Smittskyddsläkaren skall, utöver vad som är särskilt föreskrivet i denna lag, 1. planera, organisera och ledasmittskyddet, 2. verka för samordning ochlikformighet av smittskyddet, 3. verka för att förebyggandeåtgärder vidtas, 4. fortlöpande följasmittskyddsläget i landstingskommunen, 5. biträda miljö- ochhälsoskyddsnämnderna, läkare och andra som är , verksamma inom smittskyddet ideras smittskyddsarbete, 6. undervisa berörd hälso- ochsjukvårdspersonal samt hälsoskyddspersonal i smittskyddsfrågor, 7. lämna allmänheten råd ochupplysningar i smittskyddsfrågor, samt 8. även i övrigt verka för etteffektivt smittskydd. Paragrafensvarar delvis mot 9 § utredarens förslag. 1 gällande smittskyddslag finns intenågon motsvarande bestämmelse. 1paragrafen ges en omfattande uppräkning av de uppgifter som smittskyddsläkarenskall ombesörja inom smittskyddet. Inledningsvis hänvisas i paragrafen till attdet utöver de uppräknade uppgifterna också finns andra uppgifter försmittskyddsläkaren i lagen. Hänvisningen avser främst smitt-skvadsläkarensuppgifter vad gäller användningen av tvångsåtgärder och domstolsförfarandet. Såsom framhållits under 5 § är det landstingskommunen som ansvarar för attbehövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom landstingsområdet, dvs. att detfinns ett ändamålsenligt smittskydd. Landstingskommunen svarar för attsmittskyddet planeras och organiseras. Uppgiften att mera i detalj planera ochorganisera verksamheten skall däremot ligga på smittskyddsläkaren, liksom dendirekta ledningen av smittskyddsarbetet. Att smittskyddsläkaren därvid verkarunder hälso- och sjukvårdsnämnden framgår av 6 §. Vid enstaka fall av ensmittsam sjukdom behövs sällan andra åtgärder för att begränsa smittansspridning än de som de behandlande läkarna vidtar. Om däremot smittan får enepidemisk spridning måste andra åtgärder till för att hindra vidaresmittspridning. I sådana fall måste smittskyddsläkaren ta ledningen över detsamlade smittskyddsarbetet. Någon direktivrätt mot t. ex. miljö- ochhälsoskyddsnämnder och läkare har han dock inte. Landstingskommunenavgör vilka resurser som skall avsättas för verksamheten med hänsyn tagen tillbl. a. de krav på verksamheten som ställs i smittskyddslagstiftningen. Hur deanvisade resurserna används bör i huvudsak vara en fråga försmittskyddsläkaren. Ätt verksamheten samordnas är av utomordentligt stor bety delse för effektiviteten hos smittskyddet. Inom landstingsområdet kan det finnas en eller flera miljö- och hälsoskyddsnämnder samt ett betydande antal läkare, både offentligt och privat verksamma, som har uppgifter inom smittskyddet. Ätt samordna deras verksamhet till en väl fungerande enhet är en uppgift för smittskyddsläkaren. En samordning av verksamheten förutsätter gemensamma bedömningsgruder och ett enhetligt handlande. En likformighet av smittskyddet bör eftersträvas. Detta innebär bl.a. att snarlika fall bör bedömas på ett enhetligt och epidemiologiskt korrekt sätt, oavsett vilken miljö- och hälsoskyddsnämnd eller enskild läkare som gör ]13 8 1988/89. Att se fillatt smittskyddet får denna likformiga inriktning är Prop. 1988/89:5 ocksådet en uppgift för smittskyddsläkaren. För få verksamheter är betydelsen av förebyggande åtgärder så stor som försmittskyddet. Förebyggande smittskyddsåtgärder har ofta också mycket påtagligaoch inte sällan dramatiska effekter beträffande både människornas liv och hälsaoch samhällets kostnader för smittsamma sjukdomar. Som exempel kan nämnasvaccination mot polio. Vidvissa smittsamma sjukdomar är det möjligt att i betydande utsträckning minskarisken för att sjukdomarna skall uppkomma eller spridas om man är uppmärksam pådessa risker när man utformar och anoi-dnar t. ex. bostäder,livsmedelsindustrier och vatten- och avloppsanläggningar eller när man hanterarlivsmedel eller andra varor som lätt kan sprida smittsamma sjukdomar. Vid andrasmittsamma sjukdomar är upplysning och information om hur smitta sprids ochhur man kan skydda sig mot att bli smittad de bästa förebyggande åtgärderna. Bestämmelseni punkten innebär att smittskyddsläkaren på olika sätt skall verka för attförebyggande åtgärder vidtas. Smittskyddsläkaren kan naturligtvis inte självbesluta om att t. ex. vaccination skall erbjudas, men han kan, när det ärpåkallat av epidemiologiska skäl, uppmärksamma den som har att fatta sådanabeslut om behovet av åtgärden. Han bör också vara uppmärksam på sådanverksamhet i samhället som är av särskild betydelse för smittskyddet ochförsöka att i förebyggande syfte påverka denna så att smittskyddet främjas. En av smittskyddsläkarens viktigaste uppgifter är att hålla sig nogainformerad om smittskyddssituationen i landstingsområdet. Uppgifter omsmittskyddsläget får smittskyddsläkaren bl. a. från de anmälningar ominträffade sjukdomsfall som läkarna skall göra. Genom anmälningarna kansmittskyddsläkaren skaffa sig en aktuell och fullständigbild av smittskyddssituationen i landstingsområdet. Om smittskyddsläkaren isin övervakning uppmärksammar förhållanden som kräver åtgärder skall hanskyndsamt se till att behövliga åtgärder vidtas. I landstingskommunen är smittskyddsläkaren den som har kunskaper om ocherfarenhet av hur spridningen av smittsamma sjukdomar bäst bekämpas. Miljö-och hälsoskyddsnämnder och läkare i allmänhet har mera begränsade erfarenheterän smittskyddsläkaren i detta avseende och de saknar inte sällan djupareinsikter i epidemiologiska frågor. Mot denna bakgrund är det av stor vikt attsmittskyddsläkaren biträder andra som är verksamma inom smittskyddet. Den sombehöver bistånd i sitt smittskyddsarbete har således rätt att få sådant avsmittskyddsläkaren. En stor del av den personal som arbetar med eller som kommer i kontakt medsmittämnen och smittsamma sjukdomar har otillräckliga kunskaper om sådanasjukdomar och om smittskydd. Det är en uppgift för smittskyddsläkaren att ierforderlig omfattning undervisa berörd hälso-och sjukvårdspersonal samthålsoskyddspersonal i smittskyddsfrågor. Med berörd personal avses deyrkesutövare som har uppgifter inom smittskyddet. 1 denna punkt föreskrivs att smittskyddsläkaren skall lämna 114 enskildaråd och upplysningar i smittskyddsfrågor. Det ligger i sakens Prop.1988/89:5 natur att det ofta är den enskilde som tar initiativ till kontakten.Smittskyddsläkarens uppgift att ge smittskyddsinformation riktad till enstörre krets personer faller in under punkt 3. Bestämmelsen i denna punkt innebär ett generellt åliggande försmittskyddsläkaren att också på annat sätt än som' särskilt anges i punkterna1 -7 verka för ett effektivt smittskydd. 8§ Smittskyddsläkaren skall få upplysningar från och la del av uppgifter ihandlingar hos miljö- och hälsoskyddsnämnder samt hos läkare och andra som ärverksamma inom hälso- och sjukvården, om han i ett enskilt fall begär det ochbehöver det för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt denna lag ochföreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag eller gällandesmittskyddslag. Liksomenligt gällande smittskyddslag skall varje läkare som konstaterar att någon harsmittats av en smittsam sjukdom, som hänförts till de anmälningspliktigasjukdomarna, anmäla detta till smittskyddsläkaren. Det ligger i sakens naturatt de uppgifter som smittskyddsläkaren på detta sätt erhåller inte ärfullständiga. Som framgår av den allmänna motiveringen . (avsnitt 2.10)tillgodoser de uppgifter som skall anges i en sådan anmälan i de flesta fallsmittskyddsläkarens behov av informafion. Det kan dock förekomma attsmittskyddsläkaren behöver ytteriigare uppgifter i ett enskilt fall. Dettagäller både vid sexuellt överförbara sjukdomar och andra smittsamma sjukdomar.Enligt bestämmelsen i denna paragraf har smittskyddsläkaren rätt att i ettenskilt fall, på begäran, få upplysningar från miljö- och hälsoskyddsnämndersamt från läkare och andra som är verksamma inom hälso- och sjukvården, om hanbehöver upplysningarna för att kunna fullgöra sina smittskyddsuppgifter. Någotformkrav vad gäller smittskyddsläkarens begäran eller hur upplysningarna skalllämnas ställs inte upp. Av bestämmelsen följer att smittskyddsläkaren också harrätt att ta del av uppgifter i handlingar under samma förutsättningar. Omhandlingen har sänts fill smittskyddsläkaren, skall handlingen självklartåtersändas sedan smittskyddsläkaren har tagit del av innehållet. Gäller detskriftliga handlingar kan en kopia av den begärda handlingen lämnas till smittskyddsläkaren.Om smittskyddsläkaren finner det mera ändamålsenligt kan han uppsöka den somhar handlingen om hand och där ta del av innehållet. Vägrarnågon att lämna en begärd uppgift till smittskyddsläkaren eller att låta honomta del av innehållet i én handling, kan smittskyddsläkaren . vända sig tillsocialstyrelsen för att få rättelse. Som tillsynsmyndighet har socialstyrelsenrätt att enligt 68 § första stycket meddela föreläggande om att uppgifternaeller handlingarna skall lämnas ut fill smittskyddsläkaren. Ett sådantföreläggande får förenas med vite. Uttrycket"andra som är verksamma inom hälso- och sjukvården" avser bl.a.kuratorer och sjuksköterskor som kan ha hand om uppgifter av betydelse försmittskyddet. Somframgår av bestämmelsen är smittskyddsläkarens rätt att få upplys- j j5 ningareller ta del av uppgifter i handlingar begränsad till de fall då han Prop.1988/89:5 behöver dem för att kunna fullgöra sina uppgifter enligtsmittskyddslagstiftningen. Så t. ex. kan bestämmelsen inte åberopas för attgenerellt få fler och utförligare uppgifter än som anges i anmälningarna frånde behandlande läkarna till smittskyddsläkaren. Ätt en begärd uppgift omfattas av sekretess hindrar inteatt den skall lämnas ut till smittskyddsläkaren. Bestämmelsen i paragrafeninnebär således en sådan uppgiftsskyldighet som avses i 14 kap. 1 §sekretesslagen. Om uppgiften avser en enskilds hälsotillstånd eller andra pesonligaförhållanden kommer den hos smittskyddsläkaren att skyddas av hälso- ochsjukvårdssekretess (7 kap. I § SekrL). 9 § Kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd skall vidtasmittskyddsätgärder mot sådana djur, livsmedel, vattentäkter, avloppsvatten,ventilationsanläggningar och liknande som sprider eller misstänks sprida smittsammasjukdomar, om inte någon annan eller nämnden själv skall vidta åtgärder enligtsärskilda föreskrifter. Nämnden skall informera smittskyddsläkaren om iakttagelsersom kan vara av betydelse för hans verksamhet och samråda med honom inför,beslut och andra viktigare åtgärder som berör smittskyddet. Paragrafen har inte någon motsvarighet i utredarensförslag eller i gällande rätt. Kommunens uppgifter enligtsmittskyddslagen har begränsats till åtgärder mot djur som sprider smitta ochmot smittkällor i den fysiska miljön. Uppgifter har i lagen lagts direkt påmiljö- och hälsoskyddsnämnden. Detta innebär i allt väsentligt en kodifieringav gällande ordning. Nämndens uppgift blir att vidta de objektinriktadeåtgärder som är nödvändiga för att förhindra smittspridning från dessasmittkällor. Vilka åtgärder som nämnden skall vidta avgörs av vilken smittsamsjukdom det gäller och typen av smittkälla. Det bör vara en uppgift försocialstyrelsen att ge ut allmänna råd till ledning för miljö- ochhälsoskyddsnämnderna i dessa frågor. Miljö- och hälsoskyddsnämndernas åtgärder för attförhindra smittspridning från djur och smittkällor i den fysiska miljön kansjälvklart inte bedrivas isolerad från övrig smittskyddsverksamhet. Detförutsätts därför att landstingskommunen och smittskyddsläkaren organiserar detpersoninriktade smittskyddet på ett sådant sätt att en ändamålsenlig samverkankan uppnås. Också annan lagstiftning innehåller bestämmelser omobjektinriktade åtgärder som kan gälla smittskydd eller på annat sätt vara av betydelse för smittskyddet. Även åtgärder mot smittförande djur räknas i detta samman hang till objektinriktade ätgärder. Bland dessa lagar kan nämnas epizooti lagen (1980:369), lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur och arbetsmiljölagen (1977:1160). Enligt nämnda författningar ankommer det på andra myndigheter att vidta åtgärder av betydelse för smittskyddet. har själv uppgifter av betydelse för smitt- 116 skyddetockså enligt annan lagstiftning än smittskyddslagen. Hit hör hälso- Prop.1988/89:5 skyddslagen (1982:1080), livsmedelslagen (1971:511) och renhållningslagen(1979:596). Som framgår av bestämmelsen skall miljö- och hälsoskyddsnämndeninte vidta en åtgärd enligt smittskyddslagen, om åtgärden skall vidtas av någonannan eller av nämnden själv enligt annan lagstiftning. Bestämmelsen i detta stycke innebär en skyldighet för miljö- ochhälsoskyddsnämnden att informera smittskyddsläkaren innan nämnden fattar besluteller vidtar andra viktigare åtgärder som berör smittskyddet. Bestämmelsenavser inte endast nämndens iakttagelser och åtgärder enligt smittskyddslagen utanockså iakttagelser och ätgärder enligt annan lagstiftning som kan vara avbetydelse för smittskyddet. 1 den allmänna motiveringen framhålls bl.a. attnämnden skall informera smittskyddsläkaren t. ex. när den i sin tillsyn enligtlivsmedelslagen misstänker att någon kan ha blivit smittad. Bestämmelsen färsjälvklart inte leda till att-nödvändiga åtgärder försenas till men försmittskyddet. Om smittskyddsläkaren inte kan nås i en brådskande situationhindrar bestämmelsen inte att nämnden fattar beslut eller vidtar en åtgärd utanatt samråd med smittskyddsläkaren kunnat ske. I ett sådant fall fårsmittskyddsläkaren i efterhand informeras om beslutet eller åtgärden. Formemaför informationen och samrådet lämnas fill nämnden och smittskyddsläkaren attbesluta om. Om den föreskrivna samverkan skall vara meningsfull försmittskyddet fordras dels att nämnden tar kontakt med smittskyddsläkaren i sågod tid som omständigheterna medger, dels att samverkan ges ett sådant innehållatt båda parter finner den positiv och givande för den egna verksamheten. 10§ Varje läkare skall vara uppmärksam på förekomsten av samhällsfariiga ochandra anmälningspliktiga sjukdomar i sin hälso- och sjukvårdande verksamhet ochvidta de åtgärder som skäligen kan krävas. Varjeläkare som har kompetens för uppgiften är skyldig att undersöka den som haranledning anta att han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom samt attbehandla den som för smitta av en sådan sjukdom. Paragrafenmotsvaras i stort av 7 § första stycket första meningen utredarens förslag. Igällande rätt har paragrafen inte någon direkt motsvarighet. Bestämmelsen i detta stycke gäller varje läkare som är verksam inomhälso- och sjukvärden och innebär en allmän skyldighet att i sin yrkesverksamhetvara uppmärksam på förekomsten av de smittsamma sjukdomar som omfattas avanmälningsskyldighet. Vad som är hälso- och . sjukvård framgår av hälso- ochsjukvårdslagen. Med läkare avses var och en som är behörig att utöva läkaryrkethär i landet. Skyldigheten avser både offentligt och privat verksamma läkare. Den allmänna skyldighetenför varje läkare är principiellt viktig men inte särskilt betungande. För en läkare som inte arbetar med smittsamma 117 sjukdomar innebär skyldigheten att "vidta de åtgärdersom skäligen kan Prop. 1988/89:5 krävas" främst att han skall hänvisamisstänkta smittade till en lämplig läkare för undersökning och behandling. Förläkare som har kompetens att undersöka och behandla den som smittats av ensamhällsfarlig sjukdom föreskrivs i andra stycket en mera långtgåendeskyldighet i detta avseende. Bestämmelsen i detta stycke föreskriver enskyldighet för läkare både att undersöka den som har anledning anta att han harsmittats av en samhällsfarlig sjukdom och att behandla den som smittats. Ijämförelse med första stycket har skyldigheten här således begränsats till desamhällsfariiga sjukdomarna. Skyldigheten har också inskränkts till läkare somhar kompetens för uppgiften. Med kompetens avses den utbildning och erfarenhetsom krävs för att vidta de föreskrivna åtgärderna. I realiteten innebär dettaatt den föreskrivna skyldigheten gäller endast för de läkare som i sinverksamhet helt eller delvis ägnar sig åt att behandla patienter med smittsammasjukdomar av det slag det kan gälla i det aktuella fallet. Bestämmelsen avserbåde offenfiigt och privat verksamma läkare. Av bestämmelserna i nåstföljande paragraf framgår attläkare som undersöker och behandlar patienter har uppgifter utöver vad somföljer av denna paragraf. 11 § En läkare som undersöker eller behandlar någonenligt denna lag benämns behandlande läkare. Om behandlande läkares uppgifter enligt denna lag finnsföreskrifter i 10, 15-23,25-27, 29, 32 och 36 §§. Paragrafen har inte någon motsvarighet i utredarensförslag eller i gällande smittskyddslag. Benämningen behandlande läkare förekommerinte i gällande smittskyddslagstiftning. I smittskyddsverksamheten har dock benämningenanvänts . En bestämmelse med definition på behandlandeläkare har tagits in i detta stycke. Med behandlande läkare avses den läkaresom har det omedelbara medicinska ansvaret för patien- - ten. Om någon sommisstänker att han smittats av en samhällsfarlig sjukdom uppsöker en läkareför undersökning blir den läkaren automatiskt patientens behandlande läkare.Läkaren kvarstår som behandlande läkare så länge det är påkallat av medicinskaskäl eller av hänsyn till smittskyddet. Uppgiften som behandlande läkare kandock övergå på en annan läkare. Det är patienten själv som avgörvem som skall vara behandlande läkare. Om en pafient, som redan har enbehandlande läkare, väljer att fortsätta sin behandling hos en annan läkare, t.ex. på grund av ändrad vistelseort, övergår uppgiften som behandlande läkare påden sistnämnda läkaren. Äv 19,§ framgår att den läkare som har övertagitbehandlingen av patienten skall underrätta den tidigare behandlandeläkaren om detta. Bestämmelsen erinrar om att det i smittskyddslagenfinns föreskrifter om fler uppgifter för behandlande läkare än vad som framgårav 10 §. 12§ Smittskyddsläkaren och miljö- och hälsoskyddsnämnderna skall samverka medvarandra och med myndigheter, behandlande läkare och andra som bedriververksamhet av betydelse för smittskyddet. Smittskyddsläkarnaskall samarbeta i smittskyddsfrågor och vid behov utbyta uppgifter som ärnödvändiga för verksamheten. Paragrafenhar en viss motsvarighet i 4 § andra stycket utredarens förslag. I gällandesmittskyddslag finns inte någon uttrycklig bestämmelse om samverkan inomsmittskyddet. 1 bestämmelsen läggs en skyldighet på smittskyddsläkaren och miljö-och hälsoskyddsnämnderna att samverka i smittskyddsfrågor. De skall samverkadels med varandra, dels med andra myndigheter, behandlande läkare och andra sombedriver verksamhet av betydelse för smittskyddet. Formerna för samverkan börbestämmas av smittskyddsläkaren och miljö- och hälsoskyddsnämnderna själva. Intesällan förekommer det att en smittskyddsfråga kan beröra smittskyddsläkarna iflera landstingskommuner. Dét kan t. ex. gälla smitta som är spridd över ettstörre geografiskt område eller en smittbärare som flyttar från ett landstingsområdetill ett annat. I dessa och liknande fall finns det ofta ett behov av samarbetemellan berörda smittskyddsläkare. En förutsättning för ett meningsfulltsamarbete mellan smittskyddsläkarna är att de kan utbyta uppgifter som ärnödvändiga för smittskyddsverksamheten. Skyldigheten att utbyta uppgifterinnebär en sådan uppgiftsskyldighet som avses i 14 kap. 1 § SekrL. Uppgifternaskall således lämnas utan hinder av sekretess. 13 §Den som har anledning anta att han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är skyldig att utan dröjsmål söka läkare samt att låta läkaren göra de undersökningar och ta de prov som behövs för att fastställa om han har smittats av en sådan sjukdom. Han är också skyldig att följa de förhåll ningsregler som läkaren har meddelat honom. Bestämmelseni första meningen har en viss motsvarighet i 6 § 1 utredarens förslag. Igällande smittskyddslag motsvaras bestämmelsen av 6 § första stycket(allmänfarlig sjukdom) och 12 § första meningen (venerisk sjukdom). Andrameningen motsvaras av 6 § 3 utredarens förslag samt av 12 § andra meningen,såvitt gäller venerisk sjukdom, gällande smittskyddslag. Gällandesmittskyddslag innehåller inte någon bestämmelse som uttryckligen föreskriverskyldighet för patienter att följa meddelade föreskrifter vid allmänfarligsjukdom. Bestämmelserna iparagrafen kommenteras utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.8). 14 §Den som har smittats av en samhällsfariig sjukdom är skyldig att lämna den behandlande läkaren uppgift om den eller de personer som smittan kan ha kommit från och förts vidare fill samt att lämna upplysning- ari övrigt om varifrån smittan kan ha kommit och vart den kan ha förts /89'5 vidare. Paragrafenmotsvaras av 6 § 2 utredarens förslag. Bestämmelsen i paragrafen har intenågon motsvarighet i gällande smittskyddslag. När det gäller dennärmare innebörden av paragrafen hänvisas till den allmänna motiveringen därfrågan utförligt behandlas (avsnitt 2.8). Läkarundersökning,meddelande av förhållningsregler, m. m. 15 §Vid undersökning av den som har anledning anta att han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall den behandlande läkaren ta de prov som behövs för att fastställa om den undersökte smittats av en sådan sjukdom. Läkaren skall informera den undersökte om den misstänkta sjukdomens art och smittsamhet. Förstameningen motsvaras delvis av 7 § första meningen utredarens förslag. Andrameningen har en motsvarighet i 7 § andra stycket utredarens förslag.Bestämmelserna i paragrafen har inte någon motsvarighet i gällandesmittskyddslag. Defrågor som tas upp i paragrafen behandlas ingående i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.9). I bl.a. hälso- och sjukvårdslagen och tillsynslagen finnsbestämmelser om läkarnas skyldigheter vad gäller hälso- och sjukvård. 16 §Den behandlande läkaren skall meddela den som undersöks för en samhällsfarlig sjukdom de förhållningsregler som behövs i fråga om kon takterna med läkaren, hygien, isolering i hemmet, arbete och skolgång samt livsföring i övrigt för att hindra smittspridning. Förhållningsreglerna skall tas in i den undersöktes patientjournal. Läkarenskall så långt det är möjligt se till att förhållningsreglerna följs. Bestämmelseni första stycket första meningen har en viss motsvarighet i 10 § andra stycketutredarens förslag. Beträffande allmänfarliga sjukdomar finns en i huvudsakmotsvarande bestämmelse i 7 § andra stycket gällande smittskyddslag. Förveneriska sjukdomar finns en liknande bestämmelse i 7 § första stycket gällandesmittskyddskungörelse. Föreskrifternai första stycket andra meningen och i andra stycket har inte någon motsvarigheti utredarens förslag eller i gällande smittskyddslag.