prop · GC03118 · 1988-12-31 00:00:00 — 1rikspolisstyrelsens rapport diskuteras frågan om det behövs några särskildaåtgärder för att motverka att den som misstänks för ett trafiknykterhetsbrottvägrar att avge prov. Bakgrunden är att det inte finns någon acceptabelmöjlighet att tvinga någon att avge ett utandningsprov. Som framhålls irapporten är det olämpligt att förena en sådan vägran med en straffsanktion bl.a. mot bakgrund av de svårigheter som kan finnas att dra någon klar gränsmellan vägran och oförmåga. Däremot föreslår styrelsen att körkortslagenkompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt att omhänderta körkortetfrån den som utan giltigt skäl vägrar att lämna utandningsprov. Föregen del vill jag framhålla att en vägran att lämna utandningsprov regelmässigttorde leda till att föraren i stället får lämna blodprov. Det besvär och obehagsom ett sådant vidare förfarande medför torde innebära en starkt avhållandefaktor mot vägran. Jag vill också erinra om att erfarenheterna när det gällerrutinmässiga alkoholutandningsprov talar för att problemen med vägran inte kanförväntas få någon större omfattning. Jag är därför inte nu beredd att föreslånågra särskilda åtgärder i det hänseendet. Det finns emellertid anledning attnoga följa utvecklingen i detta avseende. Styrelsenhar också berört en annan fråga som hänger samman med de problem som en vägranatt lämna alkoholutandningsprov kan medföra. Det gäller i vad mån s.k.tillbakaräkning av blodalkoholhalten skall företas, om den misstänkte inte harkunnat förmås att lämna utandningsprov. Med tillbakaräkning avses en beräkningav vilken alkoholkoncentration som funnits i blodet föreden då ett blodprov har tagits. Tillbakaräkningar är vanskliga att göra ochinnebär avsevärda risker för materiellt felaktiga resultat. Frågan behandladesi ett tidigare ärende angående trafiknykterhetsbrotten (prop. 1974:154 s.29 f), varvid det föredragande statsrådet anförde att tillbakaräkningar börföretas endast undantagsvis och då det är uppenbart att promillegränsen varituppnådd under eller efter färden. Han framhöll vidare att i de fall dåtillbakaräkning blir aktuell bör sakkunnigutlåtande alltid inhämtas föremålets Enligt minmening bör dessa uttalanden fortfarande kunna vara vägledande när det gällertillämpningen av tillbakaräkning. 1988/89: IU Mittförslag: Kravet att en trafikkontroll skall vara beordrad i förväg för att alkoholutandningsprovskall få tas rutinmässigt slopas. Beslut oin sådan kontroll skall emellertidha fattats av den som innehar eller upprätthåller tjänst som lägst inspektöroch leder yttre polisverksamhet. Förslaget innebärockså att den typ av prov som får tas på förare utan att brottsmisstankeföreligger inskränks till sådana prov som kan tas utan dröjsmål och endastanger om eventuell alkoholkoncentration överstiger visst gränsvärde. Rikspolisstyrelsensförslag innebär att polisen ges en generell rätt att ta alkoholutandningsprovpå förare i trafiken. Remissinstanserna:Rikspolisstyrelsens förslag tillstyrks av de flesta remissinstanserna. Deremissinstanser som avstyrker förslaget anför i huvudsak att det innebärytterligare ingrepp i den personliga integriteten och ger utrymme för godtyckefrån provtagarens sida. Statsåklagarenvid regionåklagarmyndigheten i , som avstyrker förslaget, framhåller attdet bör gälla mycket stor restriktivitet vid användande av tvångsmedel även avlindrig art mot personer mot vilka det inte finns misstanke om brott. , som också avstyrker förslaget, pekar emellertid på att det kanfinnas skäl för att något jämka sinatillämpningsföreskrifter så att de ger utrymme för ett smidigare förfarande. Skälenför mitt förslag: Som jag ser det är risken för upptäckt en av de viktigastefaktorerna när det gäller att komma till rätta med trafiknykterhetsbrotten.Ett viktigt led i arbetet att öka upptäcktsrisken är polisens möjligheter attrutinmässigt ta alkoholutandningsprov. Den nuvarande regleringen ger ocksåpolisen sådana möjligheter. Enligt lagen om alkoholutandningsprov får sålunda alkoholutandningsprovtas mtinmässigt bl.a. om förare av motorfordon stoppas vid en i förväg beordradtrafikkontroll (2 § första stycket 1). Avförarbetena till lagen framgår att med uttrycket "i förväg beordrad trafikkontroll"avses en sådan kontroll som är beordrad av lägst kommissarie ellerpolisinspektör som är chef för avdelning (prop. 1975/76:162 s. 24). Enligtrikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet av lagenskall kontrollen vara beordrad av lägst kommissarie och vara upptagen i månads-eller veckoplan eller motsvarande (RPS FS 1987:24, FAP 333-1). Rikspolisstyrelsensförslag innebär att en polisman mtinmässigt får ta utandningsprov utan attnågon trafikkontroll har beordrats i förväg. Styrelsen motiverar förslaget medbl. a. att det medför att den enskilde polismannens initiativförmåga ochintresse för verksamheten bättre kan tillva- ratassamt att bekämpningen av trafiknykterhetsbrotten kan avsevärt ef- Prop.1988/89:118 fektiviseras. Enligtmin uppfattning är det angeläget att förfarandet med mtinmässiga alkoholutandningsprovinte är förenat med några onödiga begränsningar. Den ordning som tillämpas,med krav på att mtinmässiga alkoholutandningsprov vid trafikkontroller får tasbara då en sådan kontroll har beordrats i förväg av polisbefäl på viss nivå ochtagits upp i en plan, kan onekligen medföra en minskad effektivitet när detgäller polisens möjligheter att motverka trafiknykterhetsbrotten. Jag villemellertid peka på vad som uttalades vid lagens tillkomst om att det varangeläget att mtinprov vid trafikkontroller genomfördes på ett sätt som integav utrymme för godtycke från polisens sida utan som kunde vinna förståelse hosallmänheten (prop. 1975/76:162 s. 24). Dessa uttalanden har enligt min mening fortfarandegiltighet. delar jag uppfattning att allmänhetennumera är väl införstådd med att polisen har och måste ha möjligheter att tarutinmässiga alkoholutandningsprov i trafiken, även om den enskilde oftast intehar närmare klart för sig hur långt polisens befogenheter sträcker sig. Motdenna bakgmnd anser jag det vara motiverat att nu utvidga polisens möjligheteratt mtinmässigt ta alkoholutandningsprov i trafiken utan att det finnsmisstanke om att en förare gjort sig skyldig till något brott. Jag vill dockinte gå så långt som har föreslagit och som innebär att enenskild polisman har en generell rätt att ta alkoholutandningsprov på förare itrafiken. Enligt min mening är en lämplig ordning att det inte längre skallkrävas att en trafikkontroll skall vara beordrad i förväg för att alkoholutandningsprovskall få tas rutinmässigt. Som jag ser det blir det härigenom möjligt attåstadkomma ett mera flexibelt förfarande än det nuvarande. För att alkoholutandningsprovskall få tas mtinmässigt vid en trafikkontroll bör emellertid kontrollen habeslutats av en polisman i befälsställning. Jag förordar därför att bara densom innehar eller upprätthåller tjänst som lägst inspektör och leder yttrepolisverksamhet skall ges sådan beslutanderätt. Föratt alkoholutandningsprov skall få tas utan att brottsmisstanke föreligger börkrävas att polisen endast utnyttjar instrument som kan brukas utan dröjsmål ochsom anger endast om eventuell alkohol i utandningsluften överstiger visstgränsvärde eller ej. Det skall med andra ord inte vara fråga om sådanakvantitativa prov som kan användas som bevismedel utan om sådana prov som bmkarkallas sållningsprov. Det bör vidare liksom markeras att ett sådantprov får tas endast på eller i nära anslutning till den plats där kontrolleneller polisingripandet ägt mm. Orsaken till att jag föreslår denna ordning äratt jag anser att den som inte är misstänkt för brott inte skall behövavidkännas en större integritetskränkning än som krävs för att tillgodosesyftet med provet. Däremotsaknas anledning att ha motsvarande regler för de kvantitativa alkoholutandningsprovsom tas på den som är skäligen misstänkt för brott som kan föranleda fängelse.När sådan brottsmisstanke föreligger bör både sållningsprov och kvantitativa alkoholutandningsprovkunna få tas på den Avgörande för vilken typ av prov som används bör då Prop.1988/89:118 vara vad som bäst kan tjäna syftet med undersökningen. Förutomi TBL finns bestämmelser om straffansvar för bemsning i samband med trafik ijärnvägstrafiklagen och i sjölagen (1891:35 s. 1). Promillebestämmelsernai järnvägstrafiklagen (6 kap. 2 §) överensstämmer med motsvarande bestämmelseri TBL. I samband med att bestämmelserna i ändras bör enligt min meningmotsvarande ändringar göras även i järnvägstrafiklagen. Bestämmelsernai 325 § sjölagen om onykterhet till sjöss skiljer sig från bl.a.på så sätt att regleringen inte innehåller några promillegränser. Frågan omsjölagens regler bör anpassas närmare till vad som gäller enligt TBL haruppmärksammats i . uttalade i sitt avriksdagen godkända betänkande (LU 1987/88:23, rskr. 199) att det borde ankommapå regeringen att i lämpligt sammanhang närmare överväga om inte en strängaresyn på onykterhet till sjöss borde komma till uttryck genom en ändring i 325 §sjölagen så att bestämmandet av påföljd vid brottet närmare anpassas till vadsom gäller enligt TBL. När det gäller denna fråga avser jag att återkomma iannat sammanhang. Deändringar i TBL som jag har föreslagit föranlederäven vissa följdändringar ikörkortslagen. Jag har när det gäller dessa frågor samrått med chefen förkommunikationsdepartementet. Denne kommer , i samband med att han tarupp också andra ändringar i den lagen, att lämna förslag till de ändringar sommina förslag föranleder på det området. Beträffandeövergångsfrågor bör följande anmärkas. Enligt2 kap. 10 § första stycket regeringsformen får straff eller annan brottspåföljdinte åläggas för gärning som inte var belagd med straff när den förövades. Inteheller får svårare brottspåföljd åläggas för gärningen än den som varföreskriven då. I5§ lagen (1964:163) om införande av (BrP) som är tillämplig ocksåinom specialstraffrätten, föreskrivs att straff skall bestämmas efter den lagsom gällde när en gärning företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, skallden lagen tillämpas, om den leder till frihet från straff eller till lindrigarestraff. Bedömningen skall ske med utgångspunkt i det konkreta fallet. Detnya rekvisitet i fråga om alkoholkoncentration i utandningsluften i 4 § TBL och6 kap. 2 § järnvägstrafiklagen innebär en nykriminalisering. På gmnd avinnehållet i 2 kap. 10 § regeringsformen och 5§ BrP kan eventuell tillgängligbevisning för sådan luftalkoholkoncentration inte med stöd av detta rekvisitläggas till gmnd för ansvar för gärningar som begåtts före lagensikraftträdande. 4 Upprättade lagförslag Pp. 1988/89:11 i Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslagtill 1. lag om ändring i lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 2. lag om ändring i lagen(1976:1090) om alkoholutandningsprov, 3. lag om ändring ijärnvägstrafiklagen (1985:192). 5.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott Förslagetinnehåller nya bestämmelser om kvantitativa gränser för alkoholkoncentration iförares utandningsluft. Dessa likställs med nuvarande promilleregler. Det kananmärkas att bara en av gränserna behöver vara uppnådd för att straffrättsligtansvar skall inträda. I paragrafen har också gjorts vissa ändringar avredaktionell natur. 5.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov Ändringeni sak i punkt I i första stycket innebär att kravet att en trafikkontrollskall vara beordrad i förväg för att alkoholutandningsprov skall få tasrutinmässigt avskaffas. Det krävs emellertid att den som innehar eller upprätthållertjänst som lägst inspektör och leder yttre polisverksamhet har fattat beslut omatt trafikkontroll skall ske. Ingenting hindrar således att trafikkontrollersåsom beordras i förväg. Uttrycket "beordrar" hindrarsjälvfallet inte att även den som har fattat beslut om trafikkontroll självdeltar i denna och tar utandningsprov. Avandra stycket följer att den utvidgade möjligheten att mtinmässigt ta alkoholutandningsprovomfattar även förare av maskindrivet fordon på järnväg, tunnelbana ellerspårväg. Ändringarnai första stycket är endast språkliga. Iandra stycket regleras vilken sorts prov som får tas enligt 2 §. Dessa prov avser fordonsförare som inte är skäligen misstänkta för brott som kan föranleda fängelse. Vid sådan provtagning får endast användas instmment som kan användas utan dröjsmål. Med instmment avses i detta samman hang även ampuller. Instrumentet skall också vara konstmerat så att det endast anger om eventuell alkoholkoncentration i utandningsluften över stiger visst gränsvärde. Sådana prov bmkar kallas sållningsprov. Avsikten med förslaget är att göra klart att den som inte är skäligen misstänkt för brott inte skall behöva mer än ytterst tillfälligt hindras av provtagningen i 23 Vidare är detfrån integritetssynpunkt olämpligt att instrumentet . 1988/89: 118visar om det finns en alkoholkoncentration som ligger under det frånstraffrättslig synpunkt intressanta gränsvärdet. Dealkoholutandningsprov som görs med stöd av 1 § i fall då föraren är skäligenmisstänkt för brott på vilket kan följa fängelse omfattas inte av dessabestämmelser. Det hindrar förstås inte att sållningsprov kan göras även medstod av I §. 1 normalfallet torde dock denna typ av prov inte vara tillräcklig,utan i stället torde proven behöva tas med instrument som anger vilkenalkoholkoncentration ett utandningsprov har (kvantitativa alkoholutandningsprov). Densom har lämnat ett sållningsprov som visat att alkoholkoncentrationen uppnåttminst straffbarhetsgränsen kan enligt min bedömning anses vara skäligenmisstänkt för trafiknykterhetsbrott. Det betyder att ett kvantitativt alkoholutandningsprovkan tas. Omdet när någon är skäligen misstänkt för rattfylleri kan förutses att lagföringkommer att ske i något annat land där man inte använder alkoholutandningsprovsom bevismedel, bör blodprov tas i stället för utandningsprov. Omså anses behövligt, får både sållningsprov och kvantitativt alkoholutandningsprovtas på den som enligt angivna kriterier är misstänkt för sådant brott som avsesi 1 §. Detta gäller oberoende av om brottsmisstanken har uppstått innan ellerefter att exempelvis ett sållningsprov har tagits. 5.3 Förslaget till lag om ändring i järnvägstrafiklagen (1985:192) Förslagetinnebär en anpassning till ändringarna i TBL. Medhänsyn tilil vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lagom ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 2. lag om ändring i lagen(1976:1090) om alkoholutandningsprov, 3. lag om ändring ijärnvägstrafiklagen (1985:192). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 1988/89:11! 1987-12-2lMEB-333-4138/86 Bilaga 1 Genombeslut uppdrog regeringen åt att isamråd med statens rättskemiska laboratorium och annan medicinsk expertis somstyrelsen skulle utse samt brottsförebyggande rådet och statensprovningsanstalt slutföra utvecklingsarbetet beträffande ett system för analysav alkoholutandningsprov och med systemet förenade kontrollfunktioner. Sedanuppdraget fullgjorts får överlämna rapporten bevismedel vid trafiknykterhetsbrott. Iutvecklingsarbetet har deltagit för , projektledaren avdelningsdirektörenHåkan samt byrådirektören , för statens rättskemiskalaboratorium professorn och laboratorn , såsom avrikspolisstyrelsen anlitade medicinska experter, professorn docenten , för brottsförebyggande rådet, professorn för statens provningsanstalt filosofie doktorn ochcivilingenjören . I styrelsens tidigare utvecklingsarbete påområdet har härutöver medverkat numera framlidne professorn . Enligtregeringens beslut har vidare samrått med en särskildreferensgrupp utsedd av chefen för med uppgift attsamråda med de myndigheter som varit ansvariga för utvecklingsarbetet ommöjligheterna och metoderna för att använda alkoholutandningsprov irättstillämpningen som bevismedel i mål om trafiknykterhetsbrott. Gruppen harbestått av såsom ledamöter rättscheferna , ordförande och ,f d borgmästaren , rådmannen , överåklagaren , direktören och medicine doktorn h.c. samt som experterprofessorn och tf professorn . Som experter i gruppenhar också ingått Thedéen och . Rikspolisstyrelsenhar funnit att alkoholutandningsprov behandlade inom det analyssystem medåtföljande kontrollfunktioner som presenteras i rapporten uppfyller derättssäkerhetskrav som rimligen kan ställas på ett bevismedel. Styrelsenkonstaterar att vissa fördelar står att vinna genom den aktuella tekniken samtlägger fram förslag till de lagändringar som behövs för att metoden skall kunnakomma i praktiskt bruk. Vidare behandlas olika tillämpningsfrågor. 1den slutliga handläggningen av detta ärende har deltagit undertecknad rikspolischef,överdirektören , avdelningschefen , verksjuristenOlof och avdelningsdirektören , den Prop.1988/89:118 sistnämnde föredragande. Referensgruppenhar instämt i de slutsatser som redovisats i rapporten. Rättschef och ordförande i referensgruppen Bilaga 1 Underutvecklingsarbetet har prövats om bevisinstmment med tillräcklig gradav säkerhet, noggrannhet och effektivitet kan mäta alkoholkoncentrationen i utandningsluften.Vid typprovningen hos statens provningsanstalt har konstaterats att det finns bevisinstmmentsom motsvarar de krav som måste ställas på sådan utrustning. Vidarehar utvecklats ett kvalitetssäkringssystem som består av gmndläggande instmmentprovningoch årliga kontroller vid statens provningsanstalt samt en ingående kontrollav procedur och analysresultat, s k processkontroll. Vidde automatiska, datatekniska kontrollerna upptäcks eventuella handhavandefel, instmmentfeloch analysfel. Detta innebär att analysresultatet kan användas förrättsliga ändamål. Genomanvändning av bevisinstmment kan en effektivisering ske av polisens övervakningav nykterheten i trafiken. Fömndersökningsverk-samheten kan avsevärtrationaliseras. Det kan särskilt framhållas att andelen s k falska positiva sållningsprovi stort kan elimineras. Andelen blodprovstagningar på polisstationerna kanminskas, vilket är betydelsefullt bl a med hänsyn till risken för HIV-smitta. Alkoholutandningsprovkan inte helt ersätta blodproven. Blodprov måste tas på den som vägrar ellerav medicinska orsaker inte kan lämna ett utandningsprov. Det kan antas attblodprovsanalys används i högst av målen angående trafiknykterhetsbrottom luftanalystekniken införs. Dåluftanalyserna behandlade inom det kvalitetssäkringssystem som föreslåsuppfyller de rättssäkerhetskrav som kan ställas och då kostnaderna för ettluftanalyssystem och ett reducerat blodanalyssystem inte beräknas överstigakostnaderna för nuvarande blodanalyssystem har styrelsen funnit att alkoholutandningsprovbör användas som rättsligt bevismedel. 1kapitlet angående lagstiftningsfrågor föreslås därför att det i 4 § trafikbrottslagensätts upp två alternativa straffbetingelser: den misstänkte skall fällas tillansvar om antingen alkoholhalten i blodet har uppgått till 0,5 respektive 1,5promille eller alkoholhalten i utandningsluften uppgått till 0,25 respektive0,per liter luft. Defaktorer som har avgörande betydelse för tillförlitligheten i ett kvali tetssäkringssystem har under utvecklingsarbetet kartlagts enligt statens mät- och provråds förslag. Rådet har tidigare uttalat att det är möjligt att skapa den tillförlitlighet som behövs vid användningen av luftanalystekni ken genom det kvalitetssäkringssystem som utvecklats och i de väsentli gaste delarna prövats. och professorerna , referensgruppen, , anlitad expert, déen, referensgruppen, har funnit att kontrollen av analyserna uppfyller de krav som kan uppställas för att analyserna skall kunna använ das för rättsliga ändamål. Kvalitetssäkringsprogrammet,som utarbetats av statens provningsan- Prop. 1988/89:118 stah, efter samråd medföreträdare för statens mät- och provråd, syftar till Bilaga 1 att säkerställatillräcklig noggrannhet och rättssäkerhet vid vaije enskild analys. Systemet avkontroller som inramar varje enskild luftanalys medför att varje stöming medtillräckligt hög säkerhet upptäcks i samband med provtagningen. Genom denprocesskontroll som föreslås av Thedéen, i samråd med och , kanutvecklingen av analysema följas och eventuella förändringar i instrumenten,som kan uppstå mellan instmmentkontrollerna vid provningsanstalten,upptäcks . Genomden omfattande instmmentkontroll, processkontroll och utformning av övrigadelar i kvalitetssäkringssystemet som föreslås i avsnittet 4.1- 4.4 samt den konstmktionav säkerhetsavdraget som redovisats i bilaga 7 tillgodoses höga krav pårättssäkerhet. Styrelsen vill särskilt framhålla, såsom en väsentligrättssäkerhetsfaktor, den omständigheten, att hela förloppet, från upptäckt tillprovtagning och analys, kan överblickas i ett sammanhang. Rikspolisstyrelsenansluter sig till de ställningstaganden och andra slutsatser beträffande bevisinstmmentensoch kvalitetssäkringssystemets tillförlitlighet som har redovisats irapporten. Rikspolisstyrelsenföreslår därför att alkoholutandningsprov används som rättsligt bevismedel vidmisstanke om trafiknykterhetsbrott. 1988/89:11! Polisbyrå1 MEB-333-233/88 Lagen(1976:1090) om alkoholutandningsprov tillkom som ett led i samhällets åtgärderför att främja trafiknykterheten. Lagen ger under vissa angivna förutsättningarpolisen rätt att mtinmässigt få ta utandningsprov utan att skälig misstankeföreligger om trafiknykterhetsbrott. Rättenför polisen att mtinmässigt ta utandningsprov var en principiellt viktig frågavilken föregicks av ett omfattande utredningsarbete och en landsomfattandeförsöksverksamhet inom polisen. Genom försöksverksamheten ville man bl a få ensäkrare uppfattning om hur allmänheten uppfattade utandningsproven, hur denpraktiska tillämpningen skulle ske samt vilken effekt de mtinmässiga utandningsprovenskulle ha från brottsbekämpningssynpunkt. Depositiva erfarenheter av alkoholutandningsproven som erhölls underförsöksverksamheten och som låg till grund för en permanent lag om alkoholutandningsprovhar i allt väsentligt ytterligare bekräftats under de som lagen hartillämpats. I Transportforskningsberedningens rapport 1986:12"Intensifierad övervakning med utandningsprov" redovisas bl a vissforskningsverksamhet där resultaten bl a visar "att ett ökat antal utandningsprovleder till att fler förare får erfarenhet av prov som de upplever enökad sannolikhet för prov . En ökning av antalet utandningsprovmedförde att det inträffade färre trafiknykterhetsbrott, färre förarepåträffades med promillehalter i intervallet 0,50 och detinträffade färre personskadeolyckor där föraren var misstänkt för trafiknykterhetsbrott". Antaletutandningsprov har ökat successivt sedan lagen infördes och uppgick enligtlänsstyrelsernas och polismyndigheternas planeringsdokument till ca 665 000under . Det är sannolikt att polisen tar betydligt fler utandningsprovper år eftersom negativa utandningsprov i samband med trafikförseelser,fordonskontroller och liknande ingripanden i många fall inte redovisas avingripande polisman. Möjligheternaatt öka utandningsproven ytterligare, exempelvis till 1 miljon , ärberoende av vilka resurser länsstyrelsema och polismyndigheterna avdelar förbekämpning av trafiknykterhetsbrott. Eftersom det är vid i förväg beordradetrafikkontroller som huvuddelen av utandningsproven genomförs fömtsätter enökning av antalet utandningsprov att ytterligare personaltimmar avsätts försådan verksamhet. Alkoholutandningsprovsom tas vid i förväg beordrad trafikkontroll har 29 stor allmänpreventivbetydelse eftersom fordonsförare och passagerare Prop. 1988/89:118 uppmärksammas på polisens bekämpning av trafiknykterhetsbrott. Dettaleder till en förhöjd upplevd upptäcktsrisk. Upptäcktsriskens betydelse somavhållande faktor har dokumenterats bl a i Nordisk Trafiksik-kerheds Råd,Rapport 33:4 "Alkohol och trafik", vilken innehåller referat från NTÅ-seminariumi Esbo, 1983.