prop · GC0377 · 1988-12-31 00:00:00 — Medgivande enligt 5 kap. 18 § 3 erfordras vid regleringsåtgärd sompåverkar graderi ngs värdet för delägarfaslighet. Ett sådant medgivande kan,som några remissinstanser påpekat, få högst betydande konsekvenser för enskildadelägare om det är fråga om en minusjämkning. Särskilt påtagligt är detta närdet rör sig om s. k. andelsfastigheter, dvs. fastigheter som inte består avannat än en andel i samfälligheten. Men även ett medgivande enligt 5 kap. 18 §3 bör få lämnas av samfällighetsföreningen. Eftersom det i dessa fall är frågaom marköverföring kräver ett medgivande slämmobeslut med minst två tredjedelarav de avgivna rösterna (51 § SFL). Strider beslutet mot 19 § kan det dessutomklandras (53 § SFL). Jag anser mot bakgrund av del anförda att det inte finnsnågot hinder mot att en samfällighetsförening, i de fall den är sakägare iförrättningen i stället för delägarna, får lämna medgivande i alla de fall somanges i 5 kap. 18 § FBL. Detta bör komma till uttryck i ett nytt stycke i denparagrafen. Närdel så gäller spörsmålet om samfällighetsföreningen skall jämställas medfastighetsägare i fråga om rätten att påkalla en fastighetsreglering har någraremissinstanser väckt frågan om det inte bör krävas beslut på föreningsstämmanmed kvalificerad majoritet på samma sätt som vid överlåtelse av fast egendom(51 § SFL). Medhänsyn såväl till de ingrepp i samfälligheten som kan ske genomfastighetsreglering som till det ansvar för förrättningskostnaderna som åvilarsakägarna i detta fall samfällighetsföreningen anser jag det rimligt attbeslut att påkalla fastighetsreglering skall fattas av föreningsstämman. Jagföreslår att 5 kap. 3 § FBL ändras i överensstämmelse med detta. Attfastighetsregleringen avser överföring av samfälld mark bör emellertid intemedföra att beslutet alllid måste fattas méd kvalificerad majoritet. Det finnsnämligen inte anledning all undantagslöst jämställa en minusjämkning genomfastighetsreglering med en överlåtelse. Gränsdragningen mellanregleringsåtgärder som förutsätter sakägarnas medgivande och sådana som kangenomföras tvångsvis framkommer nämligen i allt väsentligt genom bestämmelserom fastighetsskyddet i 5 kap. 8 § FBL. Dessa bestämmelser tar sikte påfastigheter inte samfälligheter och skall när förrättningen berör samfälldmark tillämpas med avseende på de enskilda delägarfastigheterna. Detta innebäratt även omfattande marköverföring från en samfällighet kangenomföras utan stöd av medgivande av delägarfastighetemas ägare. Enregleringsåtgärd som kan ske inom ramen för faslighetsskyddet bör därför kunnabeslutas utan kvalificerad majoritet. Samfallighetsföreningensrätt all påkalla fastighetsreglering kan antas få särskilt stor betydelse när det gäller förrättningar av saneringskaraktär, dvs. förrättningar som går ul på alt avveckla onyttiga samfälligheter. Enligt min mening är det angeläget att en samfällighetsförening av sane ringsskäl kan ta initiativ till en fastighetsreglering även om denna inte är till direkt nytta för delägarfastigheterna. är en rättvisande fastig hetsredovisning alltid av värde för berörda fastighetsägare. 1 dessa fall bör 44 alltså göras undantag fråndet allmänna villkoret att en fastighetsreglering som har begärts av ensakägare får genomföras endast om den är nödvändig för att en fastighet somtillhör sökanden skall förbättras. I fall då samfälligheten används för detändamål för vilken den inrättats finns däremot ingen anledning all eftergeförbättringsvillkoret. Bestämmelsen 5 kap. 5 § första stycket FBL börutformas i enlighet med detta. 2.3.1.3Andra frågor om sakägare vid fastighetsbildning Mitt förslag: I ensärskild bestämmelse klarläggs att både överlåtaren och förvärvaren vidofullbordade förvärv är sakägare. Om det är ovisst vilken av flera som äger enfastighet skall samtliga behandlas som sakägare. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Har inte särskilt berört dessa frågor. Skälen för mitt förslag:Den som har lagfart på en fastighet anses som ägare till fastigheten om inteannat visas. Kan den som saknar lagfart styrka sin äganderätt betraktas han somägare. Med äganderätten följer befogenheten all som sakägare föra talan rörandefastigheten. Ägarbyten i anslutning till en fastighetsbildningsförrättning fårdärför betydelse vid förrättningen. Äganderätten tillfaslighet som överlåts övergår normall tiU förvärvaren redan i och med att detavtal som ligger till grund för fånget har ingåtts. Om överlåtelsen ärsvävande, exempelvis i avvaktan på tillstånd till förvärvet eller med hänsynlill uppställda avtalsvillkor är dock en förvär-vares möjlighet att förfogaöver fasligheten inskränkt så länge överlåtelsen är svävande (se 20 kap. 7 § 13och 14 jämfört med 7 § 2 och 22 kap. 4 § 1 och 23 kap. 3 § 1 JB). Förvärvarensmöjligheter all under en fastighetsbildningsförrättning genom medgivandenförfoga över fastigheten får enligt utredningen anses villkorade på samma sätt. 1 förrättningspraxis ansesmot denna bakgrund såväl överlåtaren som förvärvaren vara sakägare så längeöverlåtelsen är svävande. Någon lagregel om detta finns inte. Som utredningen harkonstaterat är det vanligt alt fastigheter byter ägare i anslutning till ettförrättningsförfarande. 1 likhet med utredningen anser jag att man i FBL börsärskilt ange alt både överlålaren och förvärvaren vid ofullbordadeöveriålelser är sakägare i den förrättning som berör fastigheten. Enbestämmelse om detta bör tas in i 4 kap. 11 § andra stycket FBL. Även i andra fall kan delvara tveksamt vem som i egenskap av sakägare skall företräda en fastighet i enförrättning. Det kan föreligga konkurrerande äganderättsanspråk, men del kanockså vara så att pretendenten saknar lagfart och därför inte är ensamsakägare. Är det ovisst vilka av flera som är sakägare, skall enligt gällanderätt samtliga kallas till första sammanträ- det (4 kap. 18 § FBL). Imånga fall torde sakägarna ha gemensamma intressen eller deras medverkan iförrättningen vara utan betydelse. I sådana fall möter det inga hinder attförrättningen genomförs utan att sakägarfrågan slutligt avgörs. Är det däremotnödvändigt att frågan får sin lösning innan förrättningen fullföljs, finns dettvå alternativ. kan i vissa fall själv utredafrågan. Alternativt kan myndigheten vilandeförklara förrättningen och hänvisapretendenterna till domstol. Förrättningsformen somsådan ger således utrymme för att hantera konkurrerande sakägaranspråk. Dennuvarande bestämmelsen i 4 kap. 18 § FBL, som bara tar sikte påkallelseförfarandet till första sammanträdet, bör därför modifieras så, attdet klart framgår att samtliga skall behandlas som sakägare i förrättningen omdet är ovisst vilken av flera som äger en fastighet. Bestämmelsen bör inarbetasi 4 kap. 11 § FBL, som innehåller bestämmelser om sakägarbegreppet. Mitt forslag:Tillämpningsområdet för institutet äganderättsutredning utvidgas så att detkan användas även i fall då äganderätten till en enstaka fastighet är oviss.Gränserna för lagfartssammanträde vidgas så alt lagfart, i samma utsträckningsom gäller vid äganderättsutredning, kan meddelas vid ogiltiga fång. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Kritiserar inte förslagen i sak. Några remissinstanser vill dock gå längre ochförordar en sammanslagning av de två instituten. a. lantmäteriverket ochdomstolsverket föreslår ytterligare utvidgningar för att instituten skalleffektiviseras. Skälen for mitt förslag:Gällande lagstiftning anvisar två vägar för att klarlägga bestående ovisshet omäganderätt till fast egendom, nämligen äganderättsutredning ochlagfartssammanträde. De två instituten skiljer sig åt såväl när det gäller ivilken utsträckning de kan komma till användning som när det gäller vilkabrister som kan botas. Äganderättsutredningenhandläggs av fastighetsbildningsmyndigheten vid en särskild förrättning efterförordnande av eller i vissa fall lantmäteriverket. Syftet meddenna typ av förrättning är att utreda äganderätten ochinskrivningsförhållandena inom ett område där antingen äganderätten till fastegendom är oviss eller fastigheterna i betydande omfattning saknar lagfart.Förrättningen kan också omfatta legalisering av privata jorddelningar. Är äganderättenbeträffande en enstaka fastighet oviss, kan institutet äganderättsutredninginte komma till användning! Viss tvekan kan råda om vad som krävs för att någonskall anses som ägare vid en äganderättsutredning. Varken lagtexten ellerförarbeten ger nämligen något uttömmande svar. 1 9§ första stycket lagen(1971:1037) om äganderättsutredning ochlegalisering stadgas endast att fastighetsbild- Prop. 1988/89:77ningsmyndigheten skall pröva vem som bör anses vara ägare till varje särskildfastighet. I samma lagmm föreskrivs också att förvärv vartill fordras tillståndav myndighet inte får beaktas förrän tillstånd har erhållits. Motsatsvis tordeman kunna dra den slutsatsen att det särskilt när äganderättsanspråket stödsav hävd i viss utsträckning går att bortse från andra ogiltighetsanledningarän sådana som gmndar sig på bristande tillstånd enligt förvärvslagstiftningen.Stöd för en sådan tolkning kan hämtas i förarbetena Ofr SOU 1986:29 s. 800- Genomlagfartssammanträde kan osäkerhet kring äganderätten till en enskild fastighetutredas. Till skillnad från äganderättsutredning krävs det dock vidlagfartssammanträde att det påstådda förvärvet är giltigt för att lagfart skallkunna meddelas. Ansökanom lagfartssammanträde sker hos inskrivningsmyndigheten. Närmare bestämmelserom institutet finns i 20 kap. 10 13§§ JB. Sammanfattningsvis kan sägas attlagfartssammanträde kan tillgripas i tre olika situationer, nämligen om enfångeshandling förkommit eller förstörts, om sökanden påslår att ett giltigtförvärv föreligger men inte vet om en giltig fångeshandling upprättats eller ejoch slutligen om fångeshandlingen är bristfällig utan att bristen medför attförvärvet är ogiltigt. Står det klart att någon fångeshandling aldrigupprättats eller att fånget är ogiltigt av annan anledning, exempelvis atttillstånd saknas enligt förvärvslagstiftningen, kan lagfart inte vinnas genomett lagfartssammanträde. Deavgränsningar som gäller för vart och ett av de båda instituten har fört medsig praktiska olägenheter. Instituten skulle bli effektivare omtillämpningsområdet för äganderättsutredningen utvidgas så att ett sådantförfarande kan tillämpas beträffande en enstaka fastighet samt om hinder förlagfart kan undanröjas genom lagfartssammanträde även om hindret har sin gmnd iogiltighet. Ominstituten på detta sätt närmar sig varandra uppkommer frågan om det inte ärtillräckligt med ett i extraordinär ordning fastställaäganderätten till en fastighet. Emellertid kan behovet av att i sådan ordningundanröja hinder för lagfart ha olika bakgmnd. Imånga fall när äganderätten till en fastighet är oklar finns det inte anledningatt gå in på själva fastighetsindelningen utan i stället är en utredning av denrättsliga innebörden av tidigare fång avgörande. En sådan utredning börlämpligen vara en uppgift för inskrivningsmyndigheten, som genom sin löpandehandläggning av lagfartsfrågor och med sin tillgång till juridiskt skoladpersonal är väl lämpad för det. Lagfartssammanträdeär en billig och smidig form för att utreda vissa äganderättsförhållanden. Möjligheterna att undanröja olika former av ogiltighet bör enligt min mening inte vara mindre vid lagfartssammanträ de än vid äganderättsutredning. Lagfartssammanträdet som rättsligt insti tut bör därför utvidgas så att ogiltighet på gmnd av formfel eller fånges mannens omyndighet e.d. inte utgör ett absolut hinder för lagfart. En förutsättning för att man på detta sätt i lagfartshänseende skall kunna bortse från en ogiltighetsgmnd måste självfallet vara att det inte föreligger konkurrerande äganderättsanspråk. Här bör understrykas att lagfartssam- 47 manträde ävenfortsättningsvis skall ses som en extra ordinär åtgärd. 1988/89:77Brister i en fångeshandling som går att lägga till rätta genom tillägg ellerkompletterande utredning kan inte undanröjas genom lagfartssammanlrä-de. Påsamma sätt som gäller vid äganderättsutredning bör uttryckligt undanlag görasför fall då ogiltighelen beror på bristande förvärvstillstånd. Enovisshet om äganderätten lill fast egendom kan emellertid också ha sin grund itilltrasslade fastighetsförhållanden, vilka kan klarläggas endast genom någonform av lantmäteriförrällning. När fråga är om legalisering av privatjorddelning kan enligt 21 § lagen om äganderättsutredning och legaliseringäganderätten utredas i förrättningen. Även i andra fall ger förrättningsformengoda möjligheter att utreda hur marken rent faktiskt hävdas, något som kan varaav betydelse vid en bedömning av äganderättsanspråk. Institutet äganderättsutredningbör av dessa skäl kvarstå. 1en fastighetsbildningsförrättning är det vanligt att äganderätlsfrågorna ställspå sin spets. Enligt gällande rätt har en utredning i sådana frågor inom ramenför en fastighetsbildningsförrättning inte status av en äganderättsutredning.Det ställningstagande som görs i förrättningen saknar därför rättskraftutanför denna. Från effektivitetssynpunkt är det önskvärt att äganderättsfråganrättskraftigt kan avgöras i förrättningen. En sådan möjlighet kan enligt minmening införas utan all några olägenheter uppkommer. Jaganser av dessa skäl att båda instituten bör behållas och att derastillämpningsområden bör utvidgas något. Vidare bör en äganderättsutredning fåhandläggas tillsammans med annan förrättning om äganderättsutredningen är avbetydelse för denna förrättning. Detta kräver ändring av 20 kap. 13§ JB samt 1och 2 §§ lagen (1971:1037) om äganderäUsutred-ning och legalisering. Miltställningstagande innebär att den som påstår sig vara ägare till en fastighetoch som vill vinna lagfart på fastigheten i extraordinär ordning i princip fårtillgång lill två alternativ. Det ligger emellertid i sakens natur all sökandenom möjligt bör välja det billigaste förfarandet, dvs. Enligtgällande rätt är det en förutsättning för äganderättsutredning attlänsstyrelsen förordnar om det. Sådant förordnande skall föregås av samråd medinskrivningsmyndigheten och övriga myndigheter vilkas hörande kan vara avbetydelse för avgörandet. Denna ordning bör gälla även framgent. Förordnande omäganderättsutredning bör inte meddelas, om syftet med ansökningen kan uppnåsgenom ett lagfartssammanträde och detta framstår som lämpligare. Underlag förbedömningen bör kunna framkomma genom samrådsförfarandet. Enspeciell ställning intar de fall då ovisshet om äganderätten uppkom mer i en pågående lantmäteriförrällning. I sådana fall är det som jag tidigare framhållit ofta lämpligt att utredningen görs i form av en ägande rättsutredning. Det bör enligt min mening ankomma på fastighelsbild ningsmyndigheten att i en pågående förrättning, efter samråd med bl. a. inskrivningsmyndigheten, besluta om äganderättsutredning beträffande en enstaka fastighet. En sådan lösning överensstämmer med vad som 48 gällernär en äganderättsutredning företas i samband med en legalisering. 2.3.1.5 Företrädare förupplösta juridiska personer Mittförslag: Berör en lantmäteriförrättning en fastighet som tillhör ett bolag, enförening eller någon annan sammanslutning som har upplösts, får rätten förordnaen god man att företräda fastigheten. Godmanskapet avvecklas genom att etteventuellt överskott efter förordnande av rätlen överförs till allmännaarvsfonden. Utredningensforslag: Överensstämmer med mitt utom så till vida att godmanskapet skall kunnaavvecklas också genom att egendomen överförs till annat allmännyttigt ändamålän allmänna arvsfonden. Remissinstanserna:Är övervägande positiva till utredningens förslag. Skälen för mitt förslag:Om en juridisk person som har upphört att existera står som lagfaren ägare faslighet, finns det ingen som direkt kan företräda fastigheten. kanorsaka problem i den löpande förrättningsverksamheten. Framkommer det alt enfaslighet tillhör ett upplöst aktiebolag, skall enligt 13 kap. 16 §aktiebolagslagen (1975:1385) likvidationsförfarandet återupptas. Är enlikvidator inte redan utsedd, skall rätten efter anmälan förordna en sådan.Anmälan kan göras bl.a. av borgenärer eller andra vilkas rätt kan vara beroendeav att det finns en företrädare för bolaget. Ett återupptagande avlikvidationsförfarandet löser representationsfrågan i förrättningen men innebärknappast en effektiv lösning av det grundläggande problemet, nämligen attavveckla den kvardröjande formella äganderätten. Kostnaderna för att på ellregelrätt sätt fullfölja likvidationen kan komma alt översliga tillgängligamedel. Bolaget kan då enligt 13 kap. 15 § tredje stycket ABL försättas ikonkurs varvid de begränsade tillgångarna i stället förbmkas ikonkursförfarandet. I huvudsak motsvarande regler gäller för ekonomiskaföreningar. Beträffandeideella föreningar saknas lagstiftning. Det finns således ingen möjlighet attgenom förordnande av likvidalor e. d. i en förrättning lösa representationsfråganför en fastighet som är lagfaren för en icke verksam förening. Jag delar utredningens ochremissinstansernas uppfattning att de nu angivna problemen kan lösas genom atten god man förordnas för en upplöst eller inte längre existerandesammanslutning. Jag föreslår att FBL kompletteras i enlighet härmed genom en nybestämmelse, 4 kap. 11 a §. Godmanskapet bör kunnaavvecklas genom att egendomen i enlighet med utredningens förslag överförs lillallmänna arvsfonden. Frågan är emellertid om avveckling bör kunna ske ocksågenom all egendomen efter förordnande av rätten överförs till något annatallmännyttigt ändamål. En sådan möjlighet skullekunna vara lämplig i fall då egendomen har tillhört en upplöst ideell föreningoch det finns en ny förening som driver samma typ av verksamhet som denupplösta. Även om den situationen,är tänkbar torde den dock mer sällan vara pådelta sätt renodlad och enkel. Det finns därför en viss risk för att en sådanavveckling leder till tillämp- 4 1988/89. ningsproblem som för sinlösning kräver utredningar och därmed också kostnader. Enligt min mening måsteförfarandet vara så enkelt som möjligt. Jag föreslår därför attsammanslutningens egendom skall kunna överföras till allmänna arvsfonden. 2.3.2.1Rättighetshavarnas ställning som sakägare Mitt förslag: Vidfastighetsbildning skall fastighetsägaren på myndighetens begäran upplysa omkända rättighetshavare. Underlåter fastighetsägaren utan skäl att lämnaupplysningar, skall han ersätta den skada som därigenom kan tillfogasrättighelshavarna. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Godtar överlag förslaget. Vissa detaljanmärkningar framförs dock. Skälen för mitt förslag:Vid en fastighetsbildningsförrättning åligger detfastighelsbildningsmyndigheten all utreda vilka som i egenskap avfastig-helsägare eller på annan grund är sakägare i förrättningen (4 kap. 11 §FBL). Beträffande servitut och andra fastighetsanknutna rättigheter följerrättighetshavarnas sakägarställning av fastighetsinnehavet. Vilka som i övrigthar sådan ställning framgår enligt gällande rätt av 5 kap. 34 § FBL som innebäratt en innehavare av nyttjanderätt eller elektrisk kraft är sakägare om enfastighetsreglering har betydelse för honom. Jag har i avsnitt 2.3.1.3 förordatatt denna bestämmelse utan saklig ändring överförs till 4 kap. 11 § förstastycket FBL. När det gällerofficialrätligheter innehåller fastighetsregistret fullständiga upplysningarbara för tiden . För liden ärfastighelsbildningsmyndigheten i stor utsträckning hänvisad lill arkivhandlingar.Inte heller beträffande avlalsrättigheter finns det någon fullständigregislerföring. Många rättigheter såsom arrende och hyra blir normalt inteföremål för inskrivning. är därför vidfullgörande av sin utredningsskyldighet i stor utsträckning hänvisad lill deupplysningar som framkommer i förrättningen. I ansökan om förrättningskall sökanden ange vilka innehavare av servitut, nyttjanderätt och räll tillelektrisk kraft som berörs av åtgärden. gäller dock bara i den mån detkan anses skäligt att han skaffar fram uppgifter om rättigheterna eller sådanauppgifter ändå är tillgängliga för honom (4 kap. 8 § FBL). Begränsningen är avstor praktisk betydelse eftersom många av de rättigheter som kan beröras avförrättningen inte behöver ha anknytning till sökandens fastighet. Genomansökningen får fastighetsbildningsmyndigheten sålunda inte fullständigauppgifter om de rättigheter som kan komma att beröras. Andra än sökanden har med undanlag för fall då det blir fråga om inlösen - inte någon skyldighet alllämna uppgifter om detta. Vid inlösen skall däremot berörda faslighets- ägarelämna upplysningar om rättighetshavare (8 kap. 7 § andra stycket FBL). En fastighetsreglering kangenom medgivande enligt 5 kap. 18 § FBL medföra betydande förändringar avfastigheternas storlek och därmed också beröra rättighetshavarnas ställning.Situationen kan då likna den som föreligger då fastigheterna byter ägare. 1 detsenare fallet föreligger vid frivillig fastighetsöverlåtelse en skyldighet föröverlåtaren att göra förbehåll om rättigheterna (7 kap. 11 § JB), och videxpropriation är fastighetsägaren skyldig att upplysa om kända sakägare (5kap. 7 § expropriationslagen). De olikheter somföreligger i fråga om fastighetsägarens skyldighet vid fastighetsbildning ochfall då en fastighet eller del av fastigheten byter ägare bör undanröjas. Jaganser därför, i likhet med utredningen, alt de fastighetsägare som berörs av enförrättning alllid alltså inte enbart när det är fråga om inlösen skallvara skyldiga att på myndighetens begäran uppge vilka rättigheter som besvärarfastigheterna. En sådan ordning innebärinte alt fastighetsbildningsmyndighetens skyldighet att utreda vem som ärsakägare faller bort. Det bör även i fortsättningen vara en uppgift förmyndigheten att utreda denna fråga i den omfattning som är påkallad med hänsyntill fastighetsbildningens art och förhållandena i övrigt. Fastighetsägarensansvar sträcker sig inte längre än till att upplysa om de förhållanden som ärkända för honom (jfr 5 kap. 7 § expropriationslagen). Fastighetsägarensskyldighet att vid frivilliga överiålelser, vid inlösen eller vid expropriationupplysa om upplåtna rättigheter är skadestånds-sanktionerad. På motsvarandesätt bör en fastighetsägare som berörs av en fastighetsbildningsförrätlningersätta den skada som uppkommer om han utan giltigt skäl underlåter att påmyndighetens begäran upplysa om vilka som innehar en särskild rätt tillfastigheten. Bestämmelsenom fastighetsägarens upplysningsskyldighet bör fogas in i 4 kap. 11 § FBL somäven i övrigt innehåller bestämmelser av betydelse för sakägarutredningen (jfravsnitt 2.3.1.3 ovan). Genom den generella upplysningsplikten vidfastighetsbildning bortfaller behovet av en särskild reglering avupplysningsskyldighelen vid inlösen, varför 8 kap. 7 § andra stycket FBL kanupphävas. Detta leder till följdändringar i 22 § anläggningslagen (1973:1149)och 20 § ledningsrättslagen (1973:1144). 2.3.2.2 In verkan a vfastighetsreglering på a vtalsrättigheter Mittförslag: Om sakägare begär det, får faslighetsbildningsmyndighelen vid enfastighetsreglering förordna att en avialsrättighet som gäller i den mark somöverförs genom regleringen skall bestå i del överförda området.Förutsättningarna för ett sådant förordnande är att åtgärden är lämplig ochinte motverkar syftet med regleringen. utredningens förslag:Överensstämmer med mitt utom så till vida all ett Prop. 1988/89: 77förordnande skall kunna meddelas även utan begäran av sakägare. Remissinstanserna:Så gott som alla tillstyrker utredningens förslag. Skälenför mitt förslag: Om fastighetsindelningen ändras genom en fastighetsregleringgäller de avlalsrättigheter som upplåtits i den avstående fasligheten intevidare i den mark som överförs genom regleringen (7 kap. 29 § andra stycketJB). saknar enligt gällande rätt möjlighet attgöra undantag från denna bestämmelse. 1de flesta fall leder den nuvarande ordningen till ett rimligt och ändamålsenligtresultat. Undanlagvis kan den dock medföra vissa olägenheter.