prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Utan explicit stöd i lagtexten riskerar emellertidexisterande organisation och rutiner för epidemiologiskt utredningsarbete attbli föremål för inskränkningar. Utredaren lägger inget förslag, med undantagför syfilis, för hur verksamheten skall bedrivas. föreslär att AIDS, gonorré, chlamydia och ulcus molletillsammans med syfilis jämställs med allmänfariiga sjukdomar men behandlas somen särskild grupp med delvis andra regler vad gäller skyddet för patienternasintegritet. Hur sådana regler skall utformas diskuteras vadgäller AIDS (se vidare under 1,6 sekretess). Föruppspårning av smittkälla bör nuvarande regler gälla att behandlan de läkare antingen själv ansvarar för att partner som kan vara smittad kommer för undersökning eller att läkaren hänskjuter detta ansvar till 185 Denneskall alltså åläggas att medverka i det epide- Prop. 1988/89:5 miologiskaarbetet även vid dessa sjukdomar (jfr § 9 och § 10 smittskydds- Bilaga 3lagen). § 11 -16 samt § 19 bör gälla även här. Betydelsenav kostnadsfrihet skall inte heller underskattas. Den enskildes kostnader förläkarundersökning kan regleras anfingen genom att låta § 17 och § 18 gällaeller kan det ankomma på landstingen själva att besluta om ev kostnadsfrihetsåsom utredaren anför beträffande gonorré och chlamydiainfektioner (s.103-104). Det är dock viktigt att landstingen har samma policy när det gällerkostnadsfrihet. Genom att som ovan skisserats i huvudsak behålla nuvarandelagstiftning kan påbörjat arbete att begränsa HTLV-III smitta fortsätta ostörtav nya debatter om tolkningar av författningen och föreskrifter med misstankarom tvång och registrering. Den nuvarande lagstiftningen och de föreskriftersocialstyrelsen har utgivit täcker de flesta behov. Möjligen behöver denspeciella situationen i narkomanvården bättre beaktas. Mycket arbete läggs f nner på att finna en acceptabel praxis för alla de inblandade. Eftersom många ärovana vid smittskyddsarbete innebär detta stora satsningar i utbildningen ochmycket arbete att få fram ett fungerande system. Smittskyddslagenskulle sammanfattningsvis enligt Svenska förslag reglera tvågruppjcr, dels 1) de som utredaren betecknar allmänfarliga, dels 2) de sexuelltöverförbara. Sällskapet skulle för sin del föredra beteckningensmittskyddsreglerade sjukdomar grupp A och B som mindre emotionellt laddadebegrepp. Härvid skulle syfilis flyttas från grupp A till B samt gonorré ochchlamydia till grupp-B frän gruppen anmälningspliktiga sjukdomar tillsammansmed AIDS och ulcus molle som lämnats utanför förslaget. RFSUvill inledningsvis framhålla att förbundet vidhåller sin uppfattning att det ärolämpligt att förhindra smittspridning av sexuellt överförbara sjukdomar (STD)genom tvångsåtgärder. Smittskyddsarbetet måste istället byggas på information,frivillighet och snabb och kostnadsfri behandling; Tvångsåtgärder får vidtasendast som sista utväg och då endast under noggrant angivna omständigheter. RFSUanser det riktigt att avskaffa särbehadlingen av de veneriska sjukdomarna. Detbör verksamt bidra till att avdramatisera de sjukdomarnas karaktär om samtligaallmänfariiga sjukdomar ges en gemensam beteckning. Att särbehandlingen upphörfår dock inte innebära minskade resurser och sämre behandling av STD. Utredarenhar föreslagit tre kriterier som samtliga ska föreligga för att en sjukdom skabetraktas som allmänfarlig. Det första kriteriet är att sjukdomen ska ha högsmittsamhet eller kunna få explosiv lutbredning. Det kriteriet är väl avvägt. Detandra kriteriet, att sjukdomen ska ha hög dödlighet eller kunna ge bestående skador, synes inte vara begränsat. Eftersom det avses sjuk domsförlopp där sjukdomen inte behandlas, kan snart sagt varje sjukdom ge bestående skador om åtgärder inte vidtas. Det andra kriteriet borde 186 därför ges det tillägget,att det ska gälla sjukdom som kan ge bestående Prop. 1988/89:5 skador i betydande omfattning. Dettredje kriteriet är att sjukdomen ska vara sådan att lämpliga personinriktadeåtgärder kan hindra smittspridningen. Kriteriet förefaller meningslöst.Förmodligen är kriteriet uppställt för att särskilja de allmänfarligasjukdomarna från dem som inte sprids genom smitta från människor. Om det ärdetta som avses vore det bättre att skriva så. Det är nämligen alltid lämpligtmed information, som onekligen aren personinriktad åtgärd, för att hindrasmittspridning. Det är svårt att se att det tredje kriteriet utgör någon somhelst begränsning av lagens tillämpningsområde. Somförslaget nu är utformat förefaller "lämpliga personinriktade åtgärder"avse behandling som innebär att smittspridning stoppas, att den smittadefillfrisknar eller blir smittfri. Av kommitténs avsnitt om AIDS framgåremellertid att det är fråga om ett avsevärt vidare begrepp nämligeninformation, förhållningsregler, provtagning och isolering på sjukhus. Dettorde vara främmande för vanligt språkbruk att pressa in sådana åtgärder underdet tredje kriteriet. 1 varje fall torde det kräva en utförlig motivering imotiven till lagen. Det ligger i linje med RFSUs grundläggande uppfattning omsmittskyddsarbetet, att begränsa antalet STD som anses allmänfarliga. Detförhållandet att gonorré- och klamydiainfektion endast blir anmälningspliktigasjukdomar får emellertid inte innebär att dessa sjukdomar bekämpas med mindreresurser eller på annat sätt anses mindre allvarliga. Motbakgrund av just dessa rättssäkerhetsaspekter är det oroande att se attutredaren redan i sitt eget förslag till nya allmänfarliga sjukdomar (1.2.4.1)beträffande s k Hemorragiska febrar (sid 57) frångår sitt eget första kriterium(hög smittsamhet). Detsammatycks vara fallet i utredarens egen sammanfattning över smittsamma sjukdomar ibilaga 3 till betänkandet. Här frångår man i varierande utsträckning de egnakriterierna vad gäller bedömningen av amöbadysenteri (aboebiasis), gula febern(febris flava), hepatit A (hepatitis epidemica), kolera (cholera),paratyfoidfeber (febris paratyphoides) och salmonellos (salmonellosis). Utredarenkonstaterar själv att ett eventuellt uppfyllande av de tre kriterierna inteinnebär någon skyldighet för regeringen att förklara en sjukdom allmänfarlig.Enligt förbundets uppfattning är det nödvändigt att gä längre än så. Föratt öka rättssäkerheten för den enskilde och för att främja ett effekfivt smittskyddsarbete i praktiken, är det viktigt att man i lagtexten även slår fast att en fjärde fömtsättning bör vara att smittskyddsarbetet främst gagnas av att sjukdomen i fråga förklaras allmänfarlig och att bekämpningen av vidare smittspridning i själva verket inte kan bedrivas effektivare på annat sätt. Det Qärde kriteriet i en ny smittskyddslag kan exempelvis få följande lydelse: ,187 smittskyddslagenstillämpning på sjukdomen får inte medföra betydan- Prop. 1988/89:5 de olägenheter för arbetet med att hindra vidare smittspridnig. Allmänfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar Ävde sjukdomar som utredaren klassificerat som allmänfarliga ansersocialstyrelsen att amöbadysenteri bör utgå. Denna sjukdom kan i stället medfördel ingå bland de anmälningspliktiga. Den ger endast i enstaka fallallvarliga konsekvenser för patienten. Därtill kommer att inhemsk smitta ärytterst sällsynt. Iförslaget till allmänfarliga sjukdomar upptas även ebolasjukdom, lassafeberoch marburgsjukdom. Samtliga dessa är virala, hemorragiska febrar somförekommer i mycket låg frekvens utanför . Sannolikt finns ytterligareett antal ännu inte identifierade sjukdomar av samma slag. En bättre beteckningvore "virusorsakade hemorragiska febrar" och att sedan var och enanges under denna huvudrubrik tillsammans med gula febern. HepatitA, hepaUt B och hepatit non A non B föreslås vara allmänfarliga sjukdomar. Detär därför logiskt att till dessa även föra hepatit D (delta). Detta är enjämförelsevis upptäckt virushepatit som även konstaterats i . Enviss inkonsekvens ligger i utredningens förslag att endast hänföra salmonellosoch dysenteri till de allmänfarliga sjukdomarna. Möjligen kan en begränsninginföras så att endast invasiva former omfattas av smittskyddslagen. Det skullei annat fall åven vara motiverat att ta upp infektioner orsakade av t. ex.Giardia lamblia och Campylobacter jejuni bland de allmänfarliga. Dethar från vissa smittskyddsläkare anförts att fläckfeber och återfallsfeberborde ingå bland de allmänfariiga sjukdomarna redan i fredstid. Med tanke på deskäl som därvid åberopats om risken för fördröjning vid beslutsfattandetansluter sig till detta synsätt. Att fatta ett beslut redan nuom att dessa sjukdomar skall klassificeras som allmänfarliga kan inte ses somannat än god framförhållning. Blandde anmälningspliktiga sjukdomarna upptas ornitos och klamydia-infekfion. Dettaär inte taxonomiskt korrekt, då ornitos likaså skulle kunna benämnasklamydiainfektion. Den orsakas nämligen av Chlamydia psUta-d. En bättreklassifikation vore ornitos/psittacos resp Chlamydia trachomatis-infektion. Utredarenhar föreslagit att de sexuellt överförbara sjukdomarna gonorré och Chlamydiairachomatis-infektion inte skall klassificeras som allmänfarliga sjukdomar,trots att de tre kriterier som utredaren angivit är uppfyllda. Socialstyrelsenansluter sig till utredarens bedömning under fömtsättning att ensmittskyddsverksamhet blir ett normalt led i bekämpningen av dessa sjukdomar. Ivissa landsting har en akfiv smittspårningsverksamhet byggts upp även beträffande Chlamydia irachomatis-infektion tack vare personalens intres se och stöd från i övrigt. Ett motsvarande smittskyddsarbete 188 börtillämpas i riket som helhet både beträffande Chlamydia trachoma- Prop.1988/89:5 ?/i-infektion och gonorré. Förutom att komplikationer av dessasjukdomar Bilaga 3 orsakar stort personligt lidande, t.ex. genom ofrivilligbarnlöshet, bör en utbyggd övervakning av smittspridning också kunna ge enkostnadsbesparing till följd genom att komplikationer till sjukdomarna kanundvikas. Ett medel att få till stånd ett lämpligt inriktat smittskyddsarbetekan vara att utforma ett vårdprogram. Socialstyrelsenansluter sig till särskilda yttrande attLAV/HTLV-III-infektion, som orsakar AIDS, måste ingå bland de allmänfarligasjukdomarna. Nefropatiaepidemica bör enligt uppfattning vara anmälningspliktig.Denna sjukdom uppträder med periodicitet och det är av stor vikt att detuppmärksammas om ett utbrott är nära förestående så att allmänheten kanupplysas om den ökade risken för smitta. "Allmänfarliga"Ebola, Marburg och Lassa-sjukdom kan sammanföras till "Virala hemorragiskafebrar", tili vilka ocksä kan föras några liknande sjukdomar (, ,koreansk hemorragisk feber) och eventuellt tillkommande virussjukdomar av sammatyp. Den i förekommande Nephropatia epidemica bör däremot föras tillanmälningspliktiga. Rickettsioser(fläckfeber, återfallsfeber) bör tas upp på listan åven i fredstid. De kantänkas uppträda i vårt land i samband med stor tillströmning av flyktingar ochinhemska katastroflägen. Tuberkulosoch hepatit B utgör exempel på sjukdomar där det för smittskyddsarbetet ärbetydelsefullt att ange om sjukdomarna är i smittsamt skede eller ej. AnmälningspliktigaCampylobacterinfektioner har visat sig vara lika vanliga som dysenteri ochsalmonella tillsammans och har givit upphov till stora epidemier, som krävtsamhällsingripande (vattenburen smitta, kycklingslakterier). Därför bör sådanainfektioner göras anmälningspliktiga. Kunskapen om sjukdomens utbredning i vårt land har ökat.Särskilt har förekomsten hos gravida och risken för fosterskada studerats ochbehovet av allmän screening av gravida diskuterats, bl.a. mellan SBL ochsocialstyrelsen, tillsarnmans med representanter för pediatrik och obstetrik.En anmälningsplikt skulle utgöra ett värdefullt underiag för såväl behov avåtgärder som utvärdering av resultatet av förebyggande behandling. Mikrobiell matförgifiningär ett förlegat begrepp. Att särskilja de infek tionssjukdomar som orsakas av toxiner (gifter från mikroorganismer) och de som verkar genom andra mekanismer torde vara oväsentligt från epide miologisk synpunkt. Tvärtom är det viktigt att de epidemiologiska och diagnostiska ätgärder som vidtages vid utbrott av vatten- och livsmedels buren smitta generellt förbättras jämfört med dagens praxis. Det faktum att vissa smittämnen som kan ingå i denna grupp är nämnda separat, såsom allmänfarliga eller anmälningspliktiga, påverkar inte grunderna för detta. Därför föreslås attmikrobiell matförgiftning utbyts mot livsmedelsburen Prop. 1988/89:5 smitta. SBLtillstyrker förslaget att anmärkningsvärd anhopning av fall skall omfattas av anmälningsskyldighet. En rad nya sjukdomar har uppträtt , t.ex. legionärsjuka, tampongsjuka och AIDS. Många smittsamma sjukdomar karaktäriseras av ett cykliskt förlopp i utbredning och svårighetsgrad. Därför kan en del "gamla" sjukdomar, som förlorati betydelse, t.ex. streptokocksjukdomar (scharlakansfeber) tänkas åter- ' uppträdai allvarlig form: Anmälan avi anhopning av fall är också viktig urförsvarsmedicinsk synpunkt. Bevakning av anhopning av fall är ett område somväl faller under SBL:s expertroll.I Denvetenskapliga utvecklingen har lett till ökad betydelse av laborato rierundersökningar för att fastställa infektionssjukdomarnas art och smitt samhet. Genom typningsförfaranden i kan man också i ökad grad spåra smittkälla och spridningsvägar. Det är därför motiverat att den nuvarande frivilliga laboratorierapporleringen görs obligatorisk. Den föreslagna an mälningen av s k endast anmälningspliktiga sjukdomar förutsätter att labo ratorierapporten fungerar. Idetta sammanhang vill jag emellertid framhålla att enligt min mening sjukdomen AIDS tveklöst måste räknas som en allmänfarlig sjukdom. Redan de erfarenheter från främst tredje världen som finns rörande AIDS, dess snabba utbredning och höga dödlighet talar för detta. Även om särarten hos sjukdomen AIDS kommer att tvinga fram särskilt åtgärder när det gäller såväl behandling av smittade som skydd för osmittade framstår det som otillfredsställande och för allmänheten säkert oförklarligt om sjukdomen AIDS inte redan nu tas upp bland de allmänfarliga sjukdomar na. Om senare tillgängliga läkarvetenskapliga rön påvisar att en särskild reglering är nödvändig kan en sådan komma till stånd genom tillägg fill de föreslagna bestämmelserna om bl. a. den smittades skyldigheter och smitt skyddsläkarens befogenheter. från kommittén att infektion av Rikspolisstyrelsenanser till skillnad HTLV-III skall betraktas som en allmänfarlig sjukdom i den nya smitt skyddslagen, sårskilt som den konstaterar att kriterierna för detta är upp fyllda. Enligt styrelsen bör infektion av HTLV-III uppenbariigen räknas . som en allmänfarlig sjukdom. Denna uppfattning styrks också av regering ens fattade beslut att denna infektion är eri venerisk sjukdom enligt den nuvarande smittskyddslagens systematik. ' Utredarenhar bedömt att salmonellos skall föras till de allmänfarliga sjukdomarna,medan Campylobacter inte ens bör vara en anmälningsplik- 190 Någonmotivering till detta har ej givits. 1988/89:5 delar ej denna uppfattning. Campylobacterinfektionerhos människa tycks vara minst lika vanliga som salmonelloser. Äv de som drabbasav salmonellainfektion har upp emot ådragit sig smittan utomlands. Då detgäller campylobacter är det betydligt vanligare med inhemsk smitta.Campylobacterinfektioner synes vara en relativt ny företeelse och man harofullständiga kunskaper om frekvens, infektionsdos, smittsamhet m m. Mencambylobacterinfek-tioner synes ofta vara allvarligare än salmonelloser för dedrabbade. Det är därför viktigt att campylobacterinfektioner medtages bland deanmälningspliktiga sjukdomarna. Utredningenanser att matförgiftning av toxintyp skall anmälas. Skälet till detta angesvara att "det är praktiskt att samla anmälningsskyldigheterna för vissasjukdomar i en författning". Detär bra att sådana matförgiftningar anmäls. Om man vill ha en rättvisandestatistik över matförgiftningar (livsmedelsburen sjukdom) så är dettaemellertid ej tillräckligt. Konsekvensen av bestämmelserna blir att ett utbrottorsakat av toxinbildande E. coli skall anmälas men att utbrott orsakade aventeropatogena icke toxinbildande E. coli inte anmäls. Avbetänkandet framgår att rabies inte föreslås klassad som allmänfariig sjukdomutan hänförs till klassen andra anmälningspliktiga sjukdomar. Raies är intesmittsam mellan människor utan överförs främst via hund eller katt. Åtgärdermot den anses därför objektinriktade och skall tillgodoses genom epizootilagenoch vad gäller smittade människor behandlas av den allmänna sjukvården. Idagsläget förekommer inte rabies i . Sjukdomen finns emellertid iDanmark, på kontinenten och i de baltiska staterna. Risken för att Sverigeskall drabbas är uppenbar. Vid ett rabies-angrepp måste utomordentligt snabbaoch hårda åtgärder sättas in. För detta ändamål har verket efter samråd medandra berörda myndigheter arbetat fram en särskild åtgärdsplan (bifogas). I deningår också personinriktade åtgärder. Enskilda jakträttsinnehavare i stortantal måste finna sig i att deras jakträtt sätts ur spel. De kan även drabbasav kraftiga ekonomiska förluster på grund av de åtgärder som vidtagesför attminska risken för smittspridning. är inte övertygat om attenbart epizootilagen är ett fillräckligt instrument för att genomföra deåtgärder som fastlagts i den ovan nämnda åtgärdsplanen. Den frågan börundersökas närmare. Om förslaget till ny smittskyddslag är en försämring avrabies-skyddet måste nödvändiga ändringar göras sä att tillräckliga möjligheterför åtgärder mot rabies finns även i fortsättningen. Beträffandeinfektion med HTLV-llI virus anser arbetarskyddsstyrelsen, i likhet med reservanten , att underlag finns för att på denna infektion tillämpa smittskyddslagstiftningen fullt ut. Statensveterinärmedicinska anstalt Prop. SVAanser att de sjukdomar som utredaren föreslår skall ingå i smitt-""aga 3 skyddslagen är väl valda. Frågan om AIDS skall ingå i nyasmittskyddslagen har redovisats fylligt i utredningen utan att utredaren docki dagsläget önskar ta ställning. SVA anser att AIDS bör ingå ismittskyddslagen som allmänfarlig sjukdom och instämmer fill stora delar i denmotivation som avlämnats i särskilt yttrande av . Hovrättenvill emellertid påpeka att kriterierna skall föreligga var för sig och ta siktepå, såsom kommittén angett i betänkandet (s 55 m), förhållandena i Sverige.Det kan därför ifrågasättas om karantänssjukdomarna gula febern och kolera kanförklaras som allmänfarliga enligt de uppställda kriterierna. Hovrättenföreslår, för det fall de i karantänsförordningen angivna sjukdomarna (pest,kolera och gula febern) generellt skall hänförs till gruppen allmänfariiga, attdetta särskilt anges. I detta sammanhang bör också ifrågasätas om salmonellos,pga utredarens uttryckta tveksamhet om ett av de i förslaget angivnakriterierna (s 233 m) är uppfyllt, kan förklaras som allmänfarlig sjukdom. Länsrättendelar inte den syn som uttalandet (s. 57 yn) om smittkoppor är ett uttryck för.Det förhållandet att en sjukdom inte förekommit på några, icke alltför mångaår, utgör inget skäl mot att den förklaras som allmänfarlig. Det är så dagsatt börja fundera på att skapa underlag för ingripanden när smittfallen ellerepidemin redan är konstaterad. Över huvud har länsrätten svårt att se varförhögst allvarliga sjukdomar inte skall klassas som allmänfarliga bara för att de(i ) förekommer bara i enstaka fall. Kommitténsställningstagande till gonorré (s. 59 n) utgör ett exempel på enlagstiftningsteknik som länsrätten i det föregående tagit avstånd ifrån. Förstställer man upp rekvisiten för allmänfariighet. Sedan konstaterar man attgonorré uppfyller rekvisiten. Ändå avstyrker man att sjukdomen klassas somallmänfarlig trots konstaterande att fortsatt behövlig aktivt arbete för atthindra spridning bör ske. Måhända biter sig kommittén här i tummen. Länsrättenhåller det för långt ifrån uteslutet att det är just klassningen som venerisksjukdom enligt smittskyddslagen och det tvångshot som ligger däri sommedverkat till den hyggliga gonorrésituation som vi nu har i landet. Länsrättenanser att det i hög grad är anmärkningsvärt att utredaren inte har tagit ställning till vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att försöka att hindra spridningen av HTLV-III. Denna fråga har fått så stor aktualitet att det borde ha varit naturligt för utredaren att verkligen 192 undersöka vad som kan ochbör göras på detta område. Enligt länsrättens Prop. 1988/89:5 uppfattningär kraftfulla åtgärder på detta område det som på kort sikt är Bilaga 3mest angeläget när det gäller smittskyddslagsfiftning och liknande. Smittskyddskommitténlämnar inte något eget förslag när det gäller den lagliga regleringen avHTLV-III-infekfionen/AIDS. Den senaste utvecklingen och erfarenheterna gerenligt landstingsförbundets mening stöd för ställningstagandet attHTLV-III-infektionen bör föras fill de allmänfariiga sjukdomar som kommer attregleras av den nya smittskyddslagen. Någon särskilt lagstiftning för dennasjukdom bör enligt förbudets mening inte övervägas. Utformningen av den nyasmittskyddslagstiftningen bör i stället bli sådan att den tillgodoser de kravsom kan aktualiseras av sådana allmänfarliga sjukdomar som finns och somkan förutses. Utredarenavstår från att ta ställning till om sjukdomen AIDS skall klassificeras som enallmänfarlig sjukdom. Sjukdomen uppfyller alla de kriterier på allmänfarlighetsom angetts för andra allmänfarliga sjukdomar. klassasinfektion av HTLV-III-virus som venerisk sjukdom och är därmedanmälningspliktig. Styrelsen anser nu tiden mogen att klassificera sjukdomenAIDS med dess förstadier som allmänfarlig och att kraftfulla åtgärder måstesättas in för att stoppa spridningen av sjukdomen. Vilka konsekvenser i form avökade kostnader för vården av AIDS-sjuka som följer härav kan inteöverblickas. För att förhindra spridningen av denna allvarliga sjukdom fårsamhället lov att ta på sig kostnaderna och fördela dem rättvist mellan stat, kommuneroch landsting. För att effekfivisera smittskyddsarbetet bör sekretessfrågornakring sjukdomen ses över. HTLV-IlI-infektion/AIDSuppfyller väl kriterierna för att en sjukdom som skall klassas som allmänfarlig.Ett eventuellt beslut kommer enligt utredningsförslaget senare att grundas påde kunskaper som erhållits om HTLV-III-infektion/AIDS och på denepidemiologiska situation som råder när lagen träder i kraft. Förvaltningenanser att ställning bör tas redan nu eftersom HTLV-IIl-in- fektion från och med den klassats som venerisk sjukdom. En smittskyddslagstiftning, där HTLV-III-infektion/AIDS inte klassas som allmänfarlig men väl non-Ä- och non-B-hepatit löper risk att ej uppfat tas som trovärdig. Non-Ä och non-B-hepatit har likartade smittvägar och är för de drabbade förhållandevis ofariiga. Trots att spridningsvägarna för AIDS förefaller begränsade är dock konsekvenserna för den/de drabbade så allvarliga att kraftfulla motåtgärder är mofiverade. 13 1988/89. Genom aUklassa HTLV-III-infektion/AIDS som allmänfariig sjukdom Prop. 1988/89:5 gersamhället uttryck för detta. Därigenom underlättas effektiva förebyg- Bilaga 3 gande åtgärder liksom insatser för att stödja såväl enskildasmittbärare som sjuka. Ebolasjukdom, Lassafeber och Marburgsjukdom Förvaltningen anser att det är självklart'att dessasjukdomar klassas som allmänfarliga. De föreslås kunna samlas underen mbrik"Viral hämorrha-gisk feber" och bör omfatta även . Fläckfeber och återfallsfeber föreslås inte längre varaallmänfarliga. Nästan 300 fall av fläckfeber anmäldes i och iFinland anmäldes 1400 fall åren 1941 -1944. Återfallsfeber och fläckfeber börvara allmänfarliga även om de ej utgör något hot under fred. Detta ärnödvändigt för att kunna ha en beredskapsplanering för dessa sjukdomar. I har sedan andra väridskriget rabies endastförekommit i något enstaka fall. Därutöver har ett antal misstänkta fallvårdats. Även rabies bör klassas som allmänfarlig. Om denna sjukdom skulleuppträda behövs denna klassning för att effektivt kunna hindra spridning.