prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Vadgäller regler om fel i gods sålt på auktion, för vilka fall inga särskildaregler ges i lagförslaget, vill fakultetsstyrelsen blott framhålla attinropspriset inte bör tillmätas någon vikt, åtminstone inte när det begärdapriset satts lågt av säljaren (jfr NJA 1975 s. 152). 20 § 3 st. måste läsas meddetta förbehåll i de fall då varan sålts i befintligt skick vid auktion. 20§ Förbundet vill också ansluta sig till vad professor anfört i sittsärskilda yttrande om behovet av en undanlagsregel för försäljning på auktionnär det gäller möjligheterna för en säljare att sälja godset utan eller med ettbegränsat felansvar. Denna fråga är bl.a. av betydelse för de kommunalaauktionsverken liksom för annan auklionsverksamhet. Deovan framförda synpunkterna pekar på att införandel av detaljerade fel regler ilagtexten är förenat med svårigheter. 1 20 § föreslås en precisering avuttrycket "sålt i befintligt skick", som säkeriigen bidrar tillåterhållsamhet med ett slentrianmässigt åberopande av denna klausul i avtal.Bestämmelsen är klart köparvänlig i förhållande till gällande rätt. Så långtsynes bestämmelsen ändamålsenlig. LRF hyser dock viss tveksamhet om man inte urholkatuttrycket alltför myckel. 20§ Samfundet anser att i punkt 1 bevisbördan bör vändas så att regeln skallgälla om inte säljaren visaratt uppgiften inte inverkat på köpet. Samfundethar ingen invändning mot de begränsningar i effekten av att vara säljs i befintligt skick som föreslås i punkterna I och 3. Punkt 2 skulle däremot innebära införande av en upplysningsbörda för säljaren av en omfattning som inte är godtagbar. De fall då varan bör anses felaktig på grund av underlåtenhet av säljaren att lämna upplysningar som rimligen bort lämnas bör kunna angripas med stöd av bestämmelsen i punkt 3 eller 105 med stöd av 36 §avtalslagen. Samfundet föreslår därför att den föreslagna Prop. 1988/89:76 punkten 2 helt utgår. Samfundetvill i detta sammanhang ange att samfundet anser att bestämmelsen i 48 § inuvarande köplag är värdefull och bör behållas. Enligtlagrummelsyö>5/ap««/r/ är varan felaktig om den inte överensstämmer medutlovade egenskaper. Situationen kan undantagsvis uppstå vid exekutivaförsäljningar. Det skulle dock strida mot de allmänna rälls-medvetandel omauktionsförrätlaren skulle kunna lova ul egenskaper hos varan som den inte haroch köpet ändå skulle bli ståndande. Bestämmelsen är därför i denna deleninvändningsfri. 1andra punkten läggs en långtgående upplysningsplikt om varans beskaffenhet påsäljaren. Inte bara vad han känner lill utan även vad han måste antas ha käntlill eller vad han insåg eller bort ha insett om varans egenskaper elleranvändningsbarhet för köparen skall tillmätas betydelse för felansvaret. Iauktionssituationen måste det vara näst intill omöjligt för auktionssäljarenall kunna göra sig underrättad om varje köpares tilltänkta användningsområdeför varorna så att relevanta upplysningar kan lämnas. Slutligenär varan felaktig enligt tredje punkten om varan är i väsentligen sämre skickän köparen med hänsyn till varans pris och övriga omständigheter har haftanledning alt förutsätta. Tillämpad på auktionssiluationen ler sig bestämmelsennärmast absurd. Varje auktionsinropare som besinnar sig efter en kanske hetsigoch intensiv budgivning skulle med framgång kunna åberopa bestämmelsen och görapåföljdssystemet för fel i varan tillämpligt om han tycker att skicket ochpriset vid närmare påseende inte har de rätta relationerna. Serman sedan de nu aktuella bestämmelserna mot bakgrund av den föreslagnareklamationsfrislen i 34 § står det klart att bestämmelserna i 20 § kanfå mycket bekymmersamma konsekvenser för de exekutiva försäljningarna iframliden såvida dessa inte undantas från tillämpningen. En begränsadreklamalionsrätt inom besvärstiden för den exekutiva auktionen skulle kunnavara en rimlig lösning. Det bästa vore emellertid om 20 § inskränker sig tillendast den situationen som beskrivs i första punkten och all de två följandepunkterna utgår. 20§ Den bestämmelse som här föreslagils angående ansvar för gods som sålts ibefintligt skick får inte bära betydelse för enkla produkter utan kan ocksåkomma all gälla vid köp av fartyg, inkråm i företag etc. Det är såledesuppenbart att del förekommer en handel med begagnade artiklar i en mycket vidomfattning, där även komplicerade objekt säljs. Det ligger ett allmänt intressei att en sådan handel kan äga rum. Viktigtär också att notera att köparen, om en befintligt skick-klausul används,regelmässigt blir medveten om att det här är fråga om en vara, vars skicksäljaren inte kan garantera. Härigenom bör köparen, särskilt i ettnäringsidkarförhållande, bli mera observant och utsätta föremålet för ennoggrann undersökning. Avialsklausulerom befintligt skick får naturligtvis inte missbrukas. Här finns dock bl.a. via avtalslagen goda möjligheteratt jämka oskäliga avtals bestämmelser och därrhed i rättspraxis skapa en välavvägd norm för tillämpningen av nu aktuella klausuler. Organisationerna menarsålunda att förslaget anger ett så långtgående Prop. 1988/89:76 ansvar attklausulen "i befintligt skick" så gott som helt skulle förlorasin Bilaga 3 betydelse om förslaget upphöjs till lag. Bestämmelsen harockså utformats så all den blir mycket lätt all åberopa för en köpare som entid efter köpel ångrar sig utan all något egentligt fel föreligger och villlåta köpel gå åter. Organisationernaanser att 20 § i förslaget bör utgå. Förslagels genomförande skulle lägga enhämsko på sakligt motiverade avtalsbestämmelser och ibland leda till direktfelaktiga resultat. En balanserad användning av klausuler om befintligt skickbör i stället kunna åstadkommas inom ramen för redan befintligarättsregler. Upphandlingarföregås ibland av långvariga förhandlingar, ibland med flera anbudsgivare. Dethänder att rykten kommer i svang om den enes eller andres produkter.Konkurrenterna försöker naturligtvis framhäva den egna produktens positivasidor och konkurrenternas negativa. Det kan även hända all del görs gällandeatt konkurrentens produkter inte uppfyller de egenskaper som krävs av köparen.Om avtal sluts med denne konkurrent, och det senare visar sig att rykten varsanna är köparen då avskuren från rätten att åberopa felet därför alt han"antas ha känt lill det"? Såsomovan sagts ställer materielverket höga krav på sina leverantörer. Påstår enleverantör, vilket bekräftas med avtal, att varan har en viss egenskap dåförulsälter materielverket att detta kommer att innehållas. Säljaren måsteansvara för att varan uppfyller avtalade krav även om mer eller mindreobekräftade påståenden om att den inte gör det skulle komma till köparenskännedom. kan inte tillstyrka förslaget. 21§ Bestämmelsen kan kanske ibland medföra vissa problem i den praktiskatillämpningen. Andra stycket synes sålunda få till följd att den köpare somsjälvmant gör en summarisk eller slarvig undersökning av varan är sämre ställdän den som helt struntar i alt undersöka det som skall köpas. Genom attsjälvmant undersöka varan sticker köparen alltså "huvudet i snaran". Fakullelsslyrelsenavstyrker förslaget 121 § 2 st. 2 p. om en mellanlösning, när säljaren åsidosatt sin upplysningsskyldighet eller handlat i strid med tro och heder som köparen slarvat i sin undersökning av varan. Åtminstone med den avgränsning som säljarens upplysningsplikt givits i detta yttrande gör sig säljaren skyldig till något allvarligare än blott ett culpöst beleende. Hans tystnad närmar sig svek eller handlande i strid med tro och heder. Under sådana förhållande bör köparen fullt ut kunna göra gällande påföljder för fel i varan, även om köparen bort upptäcka felet vid sin undersökning av varan. 21§ Förslaget upptar här i 2 st. 2 meningen en regel om det fall att dels ' säljaren har försummat sin upplysningsplikt, dels köparen har försummat sinundersökningsplikt. I så fall skall köparens försummelse tillmätas betydelse"i den mån det är skäligt". Mot denna oklara och svårtillämpade regelkan dock invändningar göras. Om köparen haren undersökningsplikt på grund av desärskilda omständigheter som nämns i 21 § 2 st., kan man knappast anta att ävensäljaren har en sådan plikt (även bortsett från vad som anfördes vid 18 §).Vardera partens bedömning av vad han bör göra måste påverkas av vad han vetåligger den andra parten. Omköparen försummat sin undersökningsplikt, där han har en sådan, bör han såledesnormalt inte kunna åberopa att säljaren bort lämna upplysning, och i dettafall blir stadgandet enligt sin lydelse inte tillämpligt. Om å andra sidansäljaren så grovt har försummat sin upplysningsplikt alt detta "taröver" köparens bristande undersökning eller säljaren t.o.m. har handlat istrid mot tro och heder, bör köparen ha sina fulla rättigheter (jfr NJA 1981 s.894). Det synes vidare stå i strid med 33 § avtalslagen om en part, som handlati strid mot tro och heder på sätt där sägs, inte alltid skulle kunna göraogiltighet av avtalet gällande, vilket i köprättsligt sammanhang är liktydligtmed att han äger häva köpet. 21§ I åtskilliga sammanhang är det normalt att köparen undersöker godset föreingående av köpeavtalet. Då så är fallet bör underlåtenhet att göra sådanundersökning begränsa köparens möjlighet att åberopa fel som han borde märktvid denna. En skärpning i della avseende jämfört med nuvarande 47 § skulle varabefogad och andra stycket i 21 § bör ändras i enlighet härmed. Samfundetanser att uttrycket "försummat sin upplysningsskyldighet" är oklart.Förslaget föreskriver inte någonstans en skyldighet för säljaren att lämnaupplysningar. Paragrafen bör tydligt ange vilka situationer som avses, t. ex.dem i 18 § 2 och 20 § 2 om dessa avses. Beträffande"tro och heder" i andra meningen i andra stycket hänvisar samfundetlill punkt 8 i "Allmänna synpunkter" (avsnitt 4). 21§ Det föreslås i 21 § andra stycket att köparen inte skall kunna åberopa felsom han borde ha märkt vid en undersökning av godset. Undantag görs sedan förfall då säljaren handlat i strid mot tro och heder samt då han inte iakttagitsina skyldgheter enligt 18 §. Det förra undantaget ligger i linje med gällanderätt och är helt naturligt. Däremotfinner organisationerna det andra föreslagna undantaget inte vara befogat iförhållande mellan näringsidkare. Respekten för den undersökning som skettföre köpet minskar på ett olämpligt sätt om förslaget på denna punkt genomförs.Undanlaget för säljarens handlande i strid mot tro och heder torde på ettfullgott sätt ta hand om fall, i vilka köparen inte bör svara för sinförsummelse i samband med en undersökning av godset. Sverigesköpmannaforbund/SHIO Familjefiiretagen Enligt2l:a paragrafen får köparen icke åberopa fel som han bort märka vidundersökning av varan, om köparen före köpet underlåtit att undersö- 108 kavaran eller om han ulan godtagbar anledning har underlåtit att följa Prop.1988/89:76 säljarensuppmaning att undersöka varan. Säljarens förfarande kan inne- Bilaga 3 bäraatt han handlat i strid mot tro och heder. Vid sådant förhållande skall enligt förslaget köparensförsummelse att icke undersöka varan tillmätas, betydelsei den mån är skäligt. Organisationerna anser inte alt säljarens handlande i strid mot trooch heder i något fall skall kunna medföra att Säljarens försummelsefullt ut inte skall beaktas. Förslaget bör istället ha "Omköparen före köpel har undersökt varan eller om han utan godtagbar anledninghar underlåtit att följa säljarens uppmaning all undersöka varan, får han intesåsom fel åberopa del som han borde märkt vid undersökningen. Detta gäller dockej om säljaren försummat sin upplysningsskyldighet eller annars handlat istrid mot tro och heder." 21,23 §§ Det kan ifrågasättas om man inte med hänsyn till säljaransvaret i 20 § p.3 borde ålägga köparen en viss undersökningsplikt såtillvida alt denne, näromständigheterna varit sådana att han bort undersöka varan före köpet, inte fåråberopa fel som skulle ha visat sig vid undersökningen. Övervägasbör om det inte i lagtexten bör klarläggas den enligt rättspraxis köparenåvilande undersökningsplikten beträffande s.k. rättsliga fel; i vart fallifråga om sådana varor som ofta köpes på avbetalning och sålunda är belastademed äganderättsförbehåll. Tillrättsligt fel bör hänföras även del fall, då varan på grund av myndighelsbeslut eller underlåtenhet från säljarens sida att följa sådant beslut inte kananvändas på förutsatt sätt, t. ex. om en bil inte är skattad eller om den ärbelagd med s.k. automatiskt körförbud på grund av underlåtenkonlrollbesiktning. 22§ 1 motiven (s. 239) säger arbetsgruppen att den inte åsyftar någonlagreglering av innebörden av en garantiutfästelse. Det gör däremot konsumentköpulredningeni 14§ i sill förslag till konsumentköplag. Begreppen bör samordnas. Eljestuppkommer lätt missförstånd. Som nämnden uttalade i sitt remissvar överkonsumentköplagsförslaget bör en tidsbegränsad garanti alllid uppfattas som ens. 22§ 2 st. Från terminologisk synpunkt är del tveksamt om säljarens underiåtenhetatt la emot godset och vårda det något som tydligen enligt förslaget liksomenligt gällande rätt skall ha den här föreskrivna effekten bör betecknas som"avtalsbrott". I normalfallen, alltså bortsett från de fall somregleras i 60§ 4 st. och 63 § 3 st, motsvarar inte rättsföijderna av sådanunderlåtenhet dem som kännetecknar avtalsbrott. Samfundet anser att vadsom anges i detta stycke följer av allmänna rättsgrundsatser och att stycket därför med fördel kan helt utgå. 23 § Prop. Likamed arbetsgruppen anser tingsrätten del rikligt att påföljder av rättsliga felunder vissa förutsättningar får göras gällande redan på den gmnden att tredjeman påstår sig ha äganderätt eller annan sådan rätt till varan som avses iförsta stycket. För att denna möjlighet till reaktion inte skall göras alltförvid är del av vikt, att som föreslagils begränsning sker lill de fall dåanspråket inte är uppenbart ogrundat. Den tidpunkt som härvid bör varaavgörande är när köparen gör gällande påföljd av rättsligt fel i varan. Om delförst senare skulle visa sig att tredje mans anspråk är uppenbart ogrundat bördetta vara utan betydelse för köparens rätt. All den föreslagna bestämmelsenhar detta innehåll bör möjligen komma till tydligare uttryck i lagtexten elleranmärkas i motiven. 1förslaget har man på skäl som angivits på sid. 184 avstått från att reglerafrågan om påföljd av rättsligt fel i de fall då en försåld vara gör intrång itredje mans immaterialrätt. Det kan nämnas att i upphandling inom försvaret detär brukligt all säljare i avtal garanterar att varan är fri frånimmaterialrättsliga hinder och att säljare blir ansvarig vid intrång. Civilförvaltningenanser därför att det inte föreligger något behov av att i lag reglera dennafråga. 23,46 §§ Såsom rättsligt fel betecknas också all tredje man gör anspråk på godset,såvida inte anspråket är uppenbart ogrundat. Del är möjligt alt även dettaunder vissa omständigheter bör bedömas som rättsligt fel, något som knappastförutsätter att det finns ett uttryckligt stadgande härom. En konsekvens av denföreslagna regleringen blir emellertid, att underiålenhel att reklamera lillsäljaren, när sådant anspråk framställs, enligt 46 § (som hänvisar till 34 § 1st.) kan medföra att köparen går helt miste om rätten att åberopa det rättsligafelet, även om detta leder till att godset frånvinns honom. Dettaförefaller alldeles för strängt. Det rättsliga felet skiljer sig betydligt fråndet faktiska felet och liknar ofta mera såsom också framgår av motiven (s.240) underlåtenhet att avlämna godset. Dådet gäller rättsliga fel anges i 23 § 2 st. all felreglerna skall tillämpas omtredje man gör anspråk på att varan tillhört honom eller att han har panträtteller liknande rätt. Tillägget i sista punkten att anspråket skall varauppenbart ogrundat för att rättsligt fel inte skall anses föreligga är i ochför sig ell klargörande men enligt LRFs mening knappast tillräckligt. Attfelreglerna med deras ekonomiska sanktioner skall träda i funktion genomanspråks framställande på föreslaget sätt synes knappast rimligt. Enligtförslaget skall rättsligt fel föreligga då tredje man gör ett icke uppenbartogrundat sakrättsligt anspråk på varan. krävs i praktiken endastblotta angivandet av en rättslig gmnd för att Prop. 1988/89:76 anspråketskall anses grundat. Så är exempelvis fallet i tvistemål då en Bilaga 3tredskodom avkunnas i svarandens frånvaro. För att skydda säljaren frånvisserligen på rättslig grund åberopade men osannolika anspråk borde man istället införa en sannolikhetsprövning i likhet med det danska förslaget. Formuleringen"äganderätt, panträtt eller annan liknande rätt" inbjuder till fråganom i "annan liknande rätt" också ingår i immaterialrätt. I motiven(s. 241) uttalas: "Ullrycket "liknande rätt" är också avsett altbegränsa stadgandets räckvidd. Om exempelvis varans användning ellervidareförsäljning skulle strida mot tredje mans immaterialrätt, såsom patent,varumärkes- eller upphovsrätt, bör stadgandena om rättsligt fel således intetillämpas." Samfundet läser detta så att immaterialrätt inte ingår i"liknande rätt". Samfundet finner det därför leda till oklarhet när imotiven sägs alt ifråga om krav som grundas på tredje mans immaterialrätt manför svensk del funnit anledning all lämna rättslägel öppet såvitt gällerkravets inverkan på förhållandet mellan köparen och säljaren. Om lagensstadgande om rättsliga fel inte skall tillämpas, om godsets användning skullestrida mot tredje mans immaterialrätt, på vilket sätt är då rättsläget öppet?Är det inte så alt just genom regeln all tredje mans immaterialrätt inte utgörrättsligt fel, rättsläget har fastslagits, från att . vara öppet. Samfundetmenar att motivuttalandena leder lill en osäkerhet om vad som gäller, och menaratt förhållandena bör klargöras, helst genom lagtext eller i vart fall genommotivuttalanden i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Dessa framtida insatserbör i vart fall klariägga huruvida paragrafen lämnar rättsläget öppet ellerinte. Helst bör insatserna leda till alt rättsläget inte lämnas öppet utan attdet klargörs vad som gäller i fråga om krav som grundas på tredje mansimmaterialrätt. Samfundetanser all den föreslagna konstruktionen, som torde vara ny för svensk rätt, äralltför hård mot säljaren. Regeln borde gälla endast om säljaren känt lilleller bort känna till att anspråket skulle komma att framställas och detta inteär uppenbart ogrundat. Samfundet anser vidare all del bör övervägas all införa,i någon lagstiftning, möjligheter för säljaren alt få ersättning av tredje manför skada som ett ogrundat anspråk kan leda till. Detta är särskilt angelägelom regeln utformas enligt förslaget. Iparagrafens andra stycke anges alt vad som sägs om rättsliga fel ocksåtillämpas om tredje man gör anspråk på att godset tillhör honom eller att hanhar panträtt eller liknande räll. Organisationernafinner det inte rimligt all redan framställandet av ett anspråk skall innebära att fel anses föreligga. Andra stycket bör därför utgå ur förslaget. I vart fall bör det räcka att säljaren visar att anspråket är ogmndat och icke uppenbart ogrundat för all han skall undgå ansvar. /SHIO Familjeföretagen Prop. Enligt23:e paragrafen föreligger ett rättsligt fel om tredje man har ägande- Bilaga 3rätt, panträtt eller annan liknande rätt till varan. Regeln om rättsligt felskall också tillämpas om tredje man gör anspråk t. ex. på alt varan tillhörhonom och della beränsar köparens möjlighet att förfoga över varan. Samtidigtanges att tredje mans anspråk inte får vara uppenbart ogrundat.Organisationerna ifrågasätter om 23:e paragrafen, 2:a stycket, punkten 3,behöver kompletteras med detta undantag. Tillämpningen synes bli densammaeftersom ett uppenbart ogrundat anspråk inte kommer att tillmätas betydelse. LRFfinner inte alt dröjsmålsbegreppet kräver en ingående legaldefinition.Förslagets bibehållande av nuvarande rätts regler förenat med ett förtydligande(avseende utebliven leverans, 24 §) torde tillgodose näringslivets behov. Arbetsgruppenarbetar i lagförslaget med ett flertal olika begrepp av likartat innehåll ochspråklig utformning. Del gäller bl.a. tidsbegreppen "orimligt länge","oskäligt länge", "inom skälig tid" och "ulan osakligtupphåll". LRF får intrycket att dessa begrepp inte går att hålla isär heltstringent utan glider i varandra på ell för rättstillämpningen oklart sätt. LRFifrågasätter de praktiska möjligheterna att arbeta med uttryckssätten på sättskett. Enligtgällande lag gmndas säljarens skadeståndsskyldighet bl. a. på den s. k.omöjlighetsläran. Denna lära har i olika sammanhang ansetts alltför sträng ochäven på detta område har därför uppkomsten av olika friskrivningsklausulerfrämjats. Den modifiering av regelsystemet i dessa avseenden som föreslagitsär rimlig. Förbundet har inget emot att man vid utformningen av nyaskadeståndsregler vid säljarens dröjsmål anknyter till del system som utformatskadeslåndsskyldighetens inträdande enligt . En fördel kan varaall man når en god överensstämmelse i den mån tvist uppkommer vid köprällsligaavtal med ullandel. Arbetsgruppen har uppställt fyra fömtsätlningar som varoch en skulle befria säljaren från skadeståndsskyldighel. De föreslagnaomständigheterna framstår som mindre stränga för säljaren än nuvarande lag ochsynes kunna tillämpas så att de leder till olika resultat beroende på vilketslags vara som köpet avser. Förbundethar ingen erinran mot en sådan uppdelning. Befrielsen frånskadeståndsskyldighet bör också ha avseende på att dröjsmålet beror på tredjeman som haft att göra med avtalets fullgörande. 1 24§ i förslaget framgår när dröjsmål med varans avlämnande anses föreligga. Förbundet godtar den föreslagna definitionen av dröjsmålsbe greppet. 1det finska och svenska förslaget (25 §) anges att säljaren är befriad från ° skyldighetenatt fullgöra köpet så länge del föreligger ett oöverstigligt hinder. Frågan omde förutsättningar under vilka säljarens prestations-skyldighet beslår efterdet att hindret fallit bort har lämnats öppen. Den situationen regleras däremoti det danska och del norska förslaget. Enligthovrättens mening bör situationen regleras också i svensk räll. Lämpligt synesvara att ansluta sig lill det norska förslaget, som anvisar en nyanseradbedömning av situationen. 25§ I bestämmelsen sägs det bl. a. att köparen förlorar sin rätt till fullgörelseom han väntar "orimligt länge" med alt kräva det. har ingenerinran mot regeln i sak men efterlyser någon precisering av vad som menas medorimligt . Vad som har sagts nu gäller fö. flera andra liknande uttrycksom förekommer på skilda håll i lagtexten t. ex. utan oskäligt uppehåll, inomskälig lid etc. Enligt25 § 1 st. har vid dröjsmål med varans avlämnande köparen rätt att kräva köpetsfullgörande. Säljaren behöver dock inte fullgöra köpet om det skulle krävauppoffringar som inte är rimliga med hänsyn lill köparens intresse av köpetsfullgörande. Denna begränsning i köparens rätt till fullgörande saknas igällande köplag. LRF ifrågasätter behovet av regeln, eftersom i praktikenköparen kräver skadestånd enligt gällande rätt om säljaren inte kan åberopaforce majeure. Detta innebär att fullgörandebe-dömningen praktiskt taget liggerhelt på säljaren. I25 § 2 st. berörs den tid köparen kan vänta. Han får inte vänta orimligt längemed all framställa krav på fullgörande. Uttrycket är svårt all bedöma. LRF harfått intrycket att därmed avses att kravet inte framställs inom rimlig lid,vilket är gällande rätts uttryckessätt. Förslagettill 25 § har ifrågasatts vara överflödigt och vilseledande av den sakkunnige Hjerner (s. 402 O- Fakultetsslyrelsen finner att det valda ut trycket "inte skyldig att fullgöra köpel" med sin placering under rubriken fullgörande knappast kan missförstås, så att köparen skulle vara betagen sin rätt att t. ex. begära skadestånd. Möjligen skulle ett missförstånd före byggas ännu effektivare, om orden "fullgöra köpet" byttes mot"avlämna varan".