prop · GC0378 · 1988-12-31 00:00:00 — Förslagetfrån HD:s ledamöter har pekat på den från systematiska synpunkternågot märkliga ordningen att det med dagens regler fordras prövningstillståndför överprövning i HD av ett beslut som hovrätt fattar under rättegångenrörande exempelvis förordnande av offentlig försvarare medan det för exaktsamma typ av beslut inte erfordras dispens om hovrätten fattar sitt beslutförst efter det att man meddelat dom i målet, trots att frågan i båda fallenhar väckts först i hovrätten. Enligt 54 kap. 9 § RBgäller ett krav på prövningstillstånd beträffande dom eller slutligt beslut i mål eller ärenden som har väckts vid tingsrätt. Regleringen anknyter endast till om det aktuella målet eller ärendet har prövats av hovrätt såsom andra instans och det saknar betydelse om den Jråga som fullföljden till HD avser har aktualiserats först i hovrätten eller om den har bedömts av tingsrätten. Enligt 54 kap. 13 § krävs vidare prövningstillstånd vid fullföljd mot hovrätts beslut under rättegång- 56 enoavsett om den fråga som beslutet avser har väckts först i hovrätten Prop.1988/89:78 eller har prövats av tingsrätten (NJA II 1943s. Debeslut HD:s ledamöter och RU syftar på liknar i många avseenden varandra men ärlikväl av lite olika slag. Det är dels fråga om beslut med avseende på för sentframställda yrkanden (fallet NJA 1980 s. 23), dels frågor om offentligförsvarare och liknande i och för den förestående HD-processen (fallen NJA 1950s. 676 och 1955 s. 558), dels de av RU påtalade avvisningsfallen. Ytterligareandra liknande slag av beslut kan förekomma. Församtliga dessa slag av beslut kan man enligt min mening inledningsvis slå fastatt en prövning i HD på fullsutten avdelning förefaller onödigt kvalificeradmed hänsyn till frågornas beskaffenhet. Det innebär ett slöseri med HD:sresurser som man bör försöka komma till rätta med. Vadsom direkt skulle kunna tala mot ett införande av krav på dispensprövning äratt frågorna väckts först i hovrätt. Ett krav på dispensprövning kan nämligensägas stämma mindre väl överens med grundtanken bakom dagens reglering,nämligen att en part inte skall förvägras rätt till omprövning i åtminstone eninstans. Mot bakgmnd av att 54 kap. 9 § RB inte förutsätter att den fråga somfullföljden till HD avser har prövats också av tingsrätt kan dock detta skälinte tillmätas någon avgörande betydelse. I så fall borde man enligt min meningifrågasätta också den gällande ordningen när det exempelvis gäller hovrättsbeslut under rättegången i frågor som väckts först i hovrätten. Det är jag inteberedd all göra. Några ändringsförslag i den riktningen har heller inteframförts vare sig av RU eller under remissbehandlingen. Jag anser tvärtom attden gällande ordningen, även efter ändringsdispensens avskaffande, ärändamålsenlig och rimlig. En ändring av dispensprövningsreglema så att deendast skall omfatta frågor som prövats i två instanser eller vilket kundevara ett tänkbart alternativ ett återinförande av ändringsdispensen försådana frågor som väckts först i hovrätt skulle komplicera regleringen ionödan. Närdet då gäller frågan om det finns skäl att införa dispensprövning gör sigenligt min mening olika synpunkter gällande för de olika typerna av beslut. Beträffandehovrätts beslut med avseende påför sent framställda yrkanden är jag helt ensemed HD:s ledamöter. Det kan knappast anföras några skäl för att dessa beslutskall kunna omprövas i HD utan föregående dispensprövning. Huvudregeln är atthovrätts domar och beslut i mål och ärenden som väckts vid tingsrätt inte kankomma under HD:s prövning med mindre dispensskäl föreligger, oavsett om denfråga som fullföljden avser har väckts i tingsrätt eller hovrätt. Om det målsom det för sent framställda yrkandet hänför sig till är väckt i tingsrätt,borde samma regler gälla som gäller för fullföljd av målet som sådant. Den nugällande särbehandlingen är en juridisk-teknisk konsekvens avdispensreglernas utformning och torde inte vara byggd på ändamålsöverväganden.Mycket talar alltså för att dispensprövning införs vid överklagande av dettaslags hovrättsbeslut. Vadbeträffar överklagande av hovrätts beslut att avvisa en fullföljdsinla ga RU:s förslag finns det däremot enligt min mening anledning att 57 övervägaalternativa lösningar för att nå det åsyftade resultatet. Den fråga Prop.1988/89:78 som fullföljden här avser kan inte så direkt hänföras till denavslutade hovrättsrättegången som de behandlade frågorna. Beslutet är istörre utsträckning fristående från denna rättegång och överklagandet avserdessutom frågan om överklagande skall få ske till HD eller inte. Den har därmedvissa likheter med sådana överklaganden som sker med anlitande av extraordinärarättsmedel. Redan detta kan motivera en mer kvalificerad sammansättning än denenmansprövning som dispensprövningen för med sig. Jagtycker dessutom att det finns direkta skäl mot en dispensprövning för dettaslag av fullföljd. Enligt min mening har nämligen hovrättens beslut att avvisaöverklagandet sådan karaktär att mycket talar för att beslutet som sådant börkunna omprövas av HD, oavsett om det föreligger dispensskäl eller inte.Dispensreglerna passar helt enkelt mindre väl. Därtillkommer den inom HD utbildade praxis som RU redovisat, nämligen att inlagan, omklaganden kan visa att det föreligger skäl att återställa en försutten tid, avHD brukar bedömas som innefattande en ansökan om återställande av försuttentid. RU har inte avsett att bryta denna praxis. Inte heller jag ser några skäl tilländring på denna punkt. Sådana framställningar prövas av minst tre ledamöter. RU:sförslag har i och för sig inte motiverats med att det finns skäl för att införadispensprövning. Det har motiverats med att de gällande sammansättningsreglernainte är tillfredsställande. Jag är som jag redan nämnt ense med RU om attgällande sammansättningsregler inte är anpassade till målens beskaffenhet.Detsamma kan emellertid enligt min mening sägas i fråga om samtliga de beslutsom avses i 54 kap. 16 § RB, nämligen hovrätts beslut varigenommissnöjesanmälan eller ansökan om återvinning eller återupptagande ellerrevisions- eller besvärstalan mot hovrätts dom eller beslut avvisats. Jämförtmed den sammansättning som gäller för de extraordinära rättsmedlen förefalleren fullsutten avdelning innebära en onödigt kvalificerad sammansättning för denu aktuella frågorna. Med en lagändring som innebär att sammansättningsreglernaändras för prövning av samtliga de mål som avses i 54 kap. 16 § RB skulle mannärma sig det av RU åsyftade resultatet som regleringen i fråga om HD:ssammansättning vid prövning av avvisningsbeslut blir enhetlig. Jag är därförbenägen att, i stället för alt införa en dispensprövning, förorda att dessabeslut prövas med samma sammansättning som gäller för de extraordinärarättsmedlen, dvs. tre eller fem ledamöter. För denna lösning talar också denmotsvarande ändring som jag föreslår för regeringsrättens del. Jag återkommerstrax till detta (avsnitt 2.7.6). Närdet slutligen gäller hovrätts beslut i frågor om förordnande av offent ligaförsvarare och liknande är jag mer tveksam. Att hovrätt får fatta beslut i frågor om förordnande av offentlig försvarare rättsfall sedan man skilt målet från sig framgår av 21 kap. 4 § RB. Frågor om allmän rättshjälp och om biträde enligt rättshjälpslagen som aktualiseras efter det att hovrätten skilt målet från sig och innan fullföljd skett till HD skall däremot enligt nu gällande regler prövas av rättshjälpsnämnd (18 § rältshjälpslagen). Ett sådant överklagande som bedömdes rätts- 58 fall lär därför inte bliaktuellt . Den motsvarighet till 21 kap. 4 § Prop. 1988/89:78 RBsom finns på rättshjälpsområdet 43 § rättshjälpslagen kan förbigås häreftersom den är begränsad till att avse rättshjälp genom offentligt biträde. Vadsom talar mot en dispensprövning är att frågan om offentlig försvarare i de nuaktuella fallen uteslutande har avseende på den förestående HD-processen.Besluten har därmed vissa likheter med de behandlade avvisningsbesluten. Vadsom talar för att införa dispensprövning för denna typ avöverklaganden är att hovrätts beslut angående offentlig försvarare som meddelasunder rättegång eller i samband med dom i målet inte kan komma under HD:sbedömning annat än efter prövningstillstånd. Det kan vid denna jämförelse synasnågot oegentligt att omprövning får ske i HD ulan dispensprövning om hovrättenmeddelar sitt beslut först efter det att dom i målet har meddelats. Beslutenhar därmed vissa likheter med de beslut som hovrätt fattar i fråga om för sentframställda yrkanden. Hovrättsbeslut i fråga om förordnande av offentliga försvarare intar i ett avseende ensärställning; de kan omprövas på nytt i HD om HD beviljar prövningstillståndför målet som sådant. En omprövning av försvararfrågan innan man vet om detblir aktuellt att meddela dispens för målet som sådant är därför måhända intenödvändig. Prövningen borde i princip kunna stanna vid hovrättsprövningen, påsamma sätt som i fråga om hovrätts beslut som meddelas under rättegång. Häravskulle följa att dispensprövning är en lämplig lösning. Vidbedömningen av frågan om vilken lösning man bör välja bör naturligtvis visshänsyn också tas till de fördelar som är förenade med en så enhetlig regleringsom möjligt. Ett sådant hänsynstagande ger emellertid ingen direkt ledning idetta fall, eftersom jag redan har uttalat mina preferenser för två olika slagslösningar för de två övriga slagen av beslut som faller inom den kategori vitalar om här. Jag är emellertid beredd att låta den omständigheten attdispensprövning utgör huvudregel för prövning i HD fälla avgörandet. Eftersominga speciella skäl talar emot dispensprövning borde alltså en sådan äga mm.För denna lösning talar också all dispensprövningsreglema därmed skulle blitillämpliga för samtliga de beslut som kan falla inom den nu beskrivnakategorin, även sådana som inte uttryckligen har nämnts här. Det bör påpekasatt en sådan regel inte blir tillämplig om frågan om dispensprövningsreglemastillämplighet har reglerats särskilt i annan lagstiftning, såsom exempelvis ärfallet i 15 kap. 7 § andra stycket sekretesslagen (1980:100). Sammanfattningsvisföreslår jag alltså att det förslag som HD:s ledamöter framfört i sittremissyttrande genomförs och att dispensprövning således införs vid talan mothovrätts slutliga beslut i ett ärende som direkt anknyter till ett mål ellerärende som har väckts i tingsrätt och som redan har avgjorts i hovrätten. Bestämmelsemabör fogas till 54 kap. 9 § första stycket RB. I fråga om de avvisningsbeslutsom avses i 54 kap. 16 § RB föreslår jag i enlighet med vad jag sagtändrade sammansättningsregler i stället för dispensprövning. Bestämmelserhärom bör fogas till 3 kap. 6 § RB. Sammantaget bör denu föreslagna reglema kunna få en hel del positiva effekter när det gäller ettbättre utnyttjande av HD:s resurser. 2.7.6Regeringsrättens sammansättning i vissa fall Mitt förslag: Vidprövning av talan mot beslut varigenom besvär avvisats såsom för sent inkomnaskall regeringsrätten vara domför med tre regeringsråd. Skälenför mitt förslag: I en skrivelse till regeringen har regeringsrättenhemställt att lagstiftningsåtgärder motsvarande dem som RU föreslår för HDgenom ändring av 54 kap. 9 § RB vidtas också för regeringsrättens del.De ändringar som åsyftas är RU:s förslag i fråga om hovrätts avvisningsbeslutsom jag behandlat (avsnitt 2.7.5). Enligt4 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar är regeringsrättendelad i avdelningar som är lika behöriga att ta upp mål som regeringsrättenhandlägger. Enligt 4 a § dömer fem regeringsråd på avdelning. Avdelningen ärdock domför med fyra regeringsråd om tre av dessa är ense om slutet. Vidprövning av bl.a. ansökningar om resning och återställande av försutten tid äravdelningen domför med tre regeringsråd om prövningen är av enkel beskaffenhet.Vid beslut om avvisande av för sent inkomna besvär och avskrivning av mål efteråterkallelse är avdelningen domför med tre regeringsråd. Vid behandling avfrågor om prövningstillstånd slutligen skall tre regeringsråd delta. Enligt7§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) skall numera, efter en lagändring somträdde i kraft (prop. 1985/86:80) besvär tillregeringsrätten över kammarrätts beslut tillställas kammarrätten, som ocksåhar att avvisa besvären om de kommit in . Talan mot kammarrättens avvisningsbeslutförs hos regeringsrätten. I skrivelsen tillregeringen anför regeringsrätten att den genom beslut , somfattats i plenum, avgjort besvär över kammarrätts avvisningsbeslut av dettaslag och därvid funnit att prövningstillstånd inte erfordras (jfr RÅ 1987 ref60). Det anförs vidare att regeringsrätten har ansett att det för domförhet vidprövning av sådana besvär erfordras fyra eUer fem ledamöter. Regeringsrättenunderstryker i sin skrivelse behovet av en sådan lagändring som RU föreslagitför HD i fråga om hovrätts avvisningsbeslut, dvs. Jaghar samma uppfattning när det gäller regeringsrättens överprövning avkammarrätts avvisningsbeslut som jag redovisat i fråga om hovrättsmotsvarande beslut. Gällande regler för regeringsrätten, som innebär enprövning på fullsutten avdelning, innebär en sammansättning som är alltförkvalificerad med hänsyn till frågornas beskaffenhet. Jaghar för HD:s del avvisat tanken på att införa dispensprövning för dessa beslut(avsnitt 2.7.5). Enligt min mening bör en avdelning av regeringsrätten vara domförmed tre ledamöter vid prövning av talan mot beslut om avvisande av för sentinkomna besvär. domförhetsreglernaför HD och regeringsrätten att sammanfalla i mycket Prop. Det finns - särskilt mot bakgmnd av den gällande lydelsen av 4 a §förvaltningsdomstolslagen inga skäl att införa en begränsning motsvarandeden som föreslås för 3 kap. 5 § RB om att prövningen skall vara avenkel beskaffenhet för en sammansättning om tre ledamöter.Med hänsyn till bestämmelserna i 2§ lagen (1971:309) om behörighetför allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål som innebäratt regeringsrätten i vissa fall får pröva om besvären har kommit ini rätt tid bör domförhetsregeln i 4 a § vid beslut om avvisande av för sentinkomna besvär kvarstå oförändrad. Jagföreslår därför en ändrad lydelse av 4 a § förvaltningsdomstolslagen i enlighetmed det sagda. 2.8 Nya sätt att föra fram prejudikatfrågor till HD 2.8.1 Inledning Delär sällan som tvister på förmögenhetsrättens område prövas av HD. Detta berorframförallt på att del över huvud taget är ganska sällan som mer kompliceradetvister på detta område kommer under domstols prövning. Näringslivets tvisterhar i stor utsträckning handlagts i privatskiljeförfarande. Tvister mellan konsument och näringsidkare rätt oftaut av . Nämnden kan inte avgöra tvister på ett förparterna bindande sätt och dess avgöranden kan inte verkställas genom kronofogdemyndigheten.Nämndens prövning leder i stället tifl rekommendationer i allmänhet över4000 som i de allra flesta fall leder till en uppgörelse mellanpartema. Också på försäkringsområdet prövas tvister ofta i en rådgivande nämnd. Detsagda i förening med den gallring som instanssystemet leder till medför attantalet HD-avgöranden på förmögenhetsrättens område är obetydligt. Skiljedomarär i princip inte offenUiga. gjorda försök att få till stånd enpublicering av särskih intressanta skiljedomar har inte lett till någotresultat. Ettsätt alt förbättra prejudikatbildningen på förmögenhetsrättens område skuUekunna vara att föra över en del av de tvister som handläggs av skiljenämndertill de allmänna domstolarna. Detta har ofta diskuterats. Flerautredningsförslag har presenterats utan att någon egentlig lösning åstadkommits.Under de senaste 60 åren har frågan behandlats av bl.a. processkommissionen,processlagberedningen och stadsdomstolsutred-ningen. Det senaste utredningsförslagetkom från domstolskommittén i betänkandet (SOU 1972:22) Skiljedomstol. Somen röd tråd genom de många betänkandena går tanken att söka åstadkomma ett så slagkraftigt domstolsalternativ att parter inom närings livet åtminstone i vissa fall skulle se det som förmånligare att välja detta än skiljeförfarande. Av förslagen kan nämnas inrättande av specialdomstolar med en sammansättning av jurister och experter, regler om att ett skiljeav görande skall kunna överklagas till HD och regler om rätt att efter proroga- 61 tionsavtal väcka talan ihovrätt som skulle handlägga målet under medver- Prop. 1988/89:78 kan avexperter. Domstolskommitfén föreslog ett eninstansförfarande förlagt tilltingsrätt i särskild sammansättning med möjlighet för parterna att utse bisittare. Eftersomskiljeförfarandet är förenat med stora och svåröverblickbara kostnader kan detinte uteslutas att även ekonomiskt starka parter kan ha ett intresse av enalternativ tvistlösningsmodell som innehåller åtminstone vissa av de fördelarsom ett skiljeförfarande innebär jämfört med en domstolsprocess enligtnuvarande regler. För de parter som i och för sig skulle vara betjänta av skiljeförfarandelssärskilda möjligheter men som av ekonomiska skäl tvingas avslå därifrån måsteett sådant alternativ framstå som tilltalande. Erfarenheternaav många års utredningsarbete stämmer dock till eftertanke. Detfinns flera anledningar till att näringslivet föredrar skiljeförfarande framfördomstolsprocess, bl. a. önskemålet om sekretess, möjligheten att bestämmarättens sammansättning och intresset av ett snabbt avgörande. Ett annat skäl ärmöjligheterna att få avgörandet verkställt utomlands, vilket för skiljedomarnasdel tillgodoses genom New om erkännande ochverkställighet av utländska skiljedomar. Denna konvention har lillträlts av ettmycket stort antal stater, däribland . Svenskadomar på förmögenhetsrättens område kan verkställas utomlands i mycketbegränsad omfattning. Bortsett från konventioner på vissa specialområden har vikonventionsålaganden endast med övriga nordiska länder, med och medÖsterrike. Denna situation torde dock komma att förändras inom en inte alltföravlägsen framtid. Frågan om en svensk anslutning till Luganokonventionom domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens områdeövervägs inom . äröppen för alla stater inom hela EG-EFTA-området och ganska stora förändringar ifråga om verkställighet utomlands av svenska domar, liksom verkställighet iSverige av utländska domar, kan därför komma att inträffa. Omparterna ingår ett avtal om alt inte överklaga tingsrättens avgörande (jfravsnitt 2.4), dvs. avtalar om en eninstansprövning, skulle önskemålet om ettsnabbt, slutligt avgörande av tvisten kunna uppfyllas. Om ett sådant avtal om fullföljdsförbudkombineras med ett prorogationsavtal enligt 10 kap. 16 § RB skulle man möjligenkunna vara åtminstone en bit på väg mot ett alternativ till skiljeförfarande. Minfrämsta ambition i detta ärende är nu inte att skapa ett alternativ till skiljeförfarandeutan att finna metoder för att få fram sådana prejudikatfrågor till HD som mednu gällande regler sällan kommer dit. Del gäller också att finna vägar för attfå prejudikatfrågor snabbt avgjorda. Om de nya vägar som anlitas dessutom effekten att parterna ser domstolsprövning som ett möjligt altemativ tillskiljeförfarande är det naturiigtvis en fördel. Föratt komma till rätta med bristema i prejudikatbildningen skisserar 62 RU vissa lösningar sominnebär att prejudikatfrågor förs till HD på andra Prop. 1988/89:78 vägar än detraditionella. RU:s recept är samspel i stället för konkurrens, en form avsammansmältning av privat tvistlösning och statlig prejudikatbildning sominnebär att man undviker eller söker överbrygga de konflikter som finns mellanolika former för tvistlösning och rättskipning. Enligt RU skulle de skisserade lösningamakunna tillgodose också det stora reformbehov i fråga om prejudikatbildningen ikonsumenträttsliga frågor som belagts genom reklamationsutredningens betänkande(SOU 1978:40) Tvistlösning på konsumentområdet och genom remissbehandlingen av detta.Genom att söka nya vägar för prejudikatbildningen skulle man alltså kunnaundvika särlösningar för konsumentområdet. RUlägger inte fram förslag till några lagtekniska lösningar utan presenterarendast en idéskiss som underlag för en remissomgång avsedd att ge svar påfrågor om förutsättningarna för att genomföra förslagen. Genomgående anser dock även de positivt inställda remissinstansernaatt några lagändringar som innebär att nya arbetsuppgifter läggs på HD inte börgenomföras , innan man sett följderna av de övriga framlagda lagändringarna. Innanjag går närmare in på de av RU skisserade lösningama (avsnitt 2.8.2 och 2.8.3)vill jag framhålla följande. Det är hög tid att pröva nya vägar förprejudikatbildningen. De av RU skisserade lösningama framstår som myckettilltalande. Frågorna är emellertid komplicerade och kräver noggrannaöverväganden. Jag delar i princip RU:s och remissinstansemas uppfattning altdet är för tidigt att redan nu skapa en ordning som innebär all HD fårytterligare krävande och helt nya arbetsuppgifter; följderna för HD:sarbetsläge om mina nu framlagda förslag genomförs bör kunna överblickas innanen sådan reform träder i kraft. Jag avser emellertid att arbeta vidare meddessa frågor och räknar med att återkomma till dem . Iett avseende anser jag emellertid att man redan nu bör gå fram med ettreformförslag, nämligen såvitt avser möjlighet för tingsrätt att i vissa fall hänskjutaprejudikatfrågor till HD. Jag har redan varit inne på detta (avsnitt 2.4).Enligt min mening vore det en fördel om man redan nu i en starkt begränsad formkunde pröva nya vägar för att främja prejudikatbildningen. En sådan reformskulle kunna fungera som ett försök både i vad avser utformningen av reglernaoch i vad avser HD:s möjligheter att hanlera nya typer av mål. Jagvill i detta sammanhang ta upp också en annan fråga som RU behandlat i sammadel av belänkandet, nämligen frågan om ekonomiska bidrag till parterna som ettmedel att främja prejudikatbildningen. RU konstaterar att det för vissasituationer framstår som befogat att staten helt eller delvis svarar förparternas kostnader för processen i HD men är inte beredd att förorda en reformredan nu. Jag ansluter mig i likhet med de flesta remissinstanserna till RU:suppfattning och anser att det är för tidigt att nu överväga dessa frågor. 2.8.2 Hänskjutande avprejudikatfrågor från tingsrätt till HD Mitt förslag:Tingsrätten skall under pågående rättegång i ett dispositivl tvistemål kunna hänskjutaen prejudikatfråga till HD för prövning, om parterna samtycker till detta ochhar avtalat att inte överklaga tingsrättens dom enligt bestämmelserna i 49 kap.1 § RB. Utredningens förslag: RUhar i idéskissens form lanserat tanken på att införa regler som gör det möjligtinte bara för tingsrätt utan också för skiljenämnder, allmännareklamationsnämnden och andra tvistlösande organ att under pågåendehandläggning hänskjuta en prejudikatfråga till HD för avgörande genom enrättsförklaring. Remissinstanserna: Idénhar fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Särskilt fråndomstolshåll är intresset svalt. Många remissinstanser ser dock positivt påförslaget. Hit hör bl. a. JK, kommerskollegium, , , , , och i vars gemensamma yttrandeSveriges Grossistförbud och SHIO-Familjeföretagen har instämt, /SR,och . Ingen remissinstansförordar dock att förslaget genomförs . Man anser att detta förslag, liksomövriga förslag som RU presenterat i betänkandets idédel, bör anstå till dessatt man sett utfallet av övriga framlagda förslag och framför allt hur depåverkar HD:s arbetsbörda. Skälen för mitt förslag:En snabb, billig och enkel väg att skapa prejudikat skulle kunna öppnas omtingsrätterna fick hänskjuta en prejudikatfråga till HD och få den besvaradredan innan tingsrätten avgör själva målet. En stor fördel med ett sådantsystem är att prejudikatbehovet kan tillgodoses också då den som förlorarmålet inte har intresse av att överklaga. För den enskilda parten kan det varabetungande om hans mål blir ett pilotfall och förs genom instanserna upp tillHD, medan andra mål får vila i avvaktan på prejudikatet.