prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Genomvaccination finns möjlighet till personinriktade åtgärder, dock inte mot densjuke, vart''ör alla tre kriterierna för allmänfarliga sjukdomar i detta fallkan anses uppfyllda. Klamydiainfektioner och gonorré föreslås ej klassas somallmänfarliga utan enbart som anmälningspliktiga sjukdomar. Kommittén anser attundersökning och provtagning vid misstanke om dessa sjukdomar bör varakostnadsfria för patienter. Det åligger dock varje landsting att fatta beslutom detta. Eftersom klamydia är en vanlig orsak till äggledsinflammation och efterföljandeoförmåga att få bam är det viktigt att nå så många som möjligt i ett tidigtskede. Avgiftsfrihet ökar dessa möjligheter. I sammanhanget bör uppmärksammasatt det finns många bärare utan symtom bland tonårsflickor. Den epidemiologiska kunskap om sexuellt överförbarasjukdomar som erhålls genom att allmänfarliga sjukdomar rapporteras, förloras genom förslaget att endast gonorré blir anmälningspliktig. Kuratorerna vid lands tingets venereologiska mottagningar arbetar med att spåra och utreda kontakter till personer med sexuellt överförbara sjukdomar. Kuratorernas arbete är viktigt och det behövs också för smittskyddsarbetet. Ur venereologisk synpunkt är det viktigt att även herpesblåsor i underlivet 194 och vårtorpå könsorganen rapporteras. För att förebygga smittspridning Prop.1988/89:5 bör samtliga patienter med könssjukdomar få en kostnadsfri vård. I betänkandet föreslås att dessa matförgiftningar bliranmälningspliktiga. Förvaltningen anser att krav på anmälan av varje enskilddrabbad person inte behöver ställas, utan anmälningsplikten bör endast omfattaföreteelsen som sådan. Amöbadysenteri bör inte klassificeras som allmänfariigsjukdom utan som anmälningspliktig. Mofiven härför är att sjukdomen i Sverigeej uppfyller de två första kriterierna. Rabies bör klassificeras som allmänfarlig sjukdom. Omsjukdomen uppträder i behövs alla epidemiologiska åtgärder för atthindra smittspridning. Lassafeber, Ebolasjukdom och marburgsjukdom börsammanföras under termen "Virala hemorragiska febrar". Dessa ärförhållandevis beskrivna och liknande sjukdomar kan sannolikttillkomma, vilkas klassificering underlättas av en relevant samlad benämning. Nephropathia epidemica bör vara anmälningspliktig.Mässling bör även vara anmälningsplikt enligt WHO 1985. Dysenteri kan med fördel benämnas Shigellos. Bland de anmälningspliktiga sjukdomarna upptas"Klamydiainfektion" och Ornitos". Eftersom den senare sjukdomenorsakas av en Klamydiaart vill vi föreslå en mera korrekt.benämning"Ornitos/psittacos" och "Klamydia Irachomatis-infektion"? "Mikrobiell matförgiftning" bland deanmälningspliktiga sjukdomarna borde definieras. Beträffande § I i förslag lill smiltskyddsförordning anservi att amöbadysenteri ej bör klassificeras som allmänfarlig sjukdom med tankepä sjukdomens vanligtvis milda förlopp och frånvaro av allvarligakomplikationer. Därutöver kan smittsamheten i anses liten med undantagav sexuellt överförd smitta. Amöbadysenteri bör därför föras till sjukdomarenligt smittskyddsförordningen § 2, d v s tillföras de anmälningspliktiga ochej allmänfarliga sjukdomarna. I förslaget har specificerats tre haemorragiska febersjukdomar.Dessa sjukdomar förekommer ej i vårt land, men kan tänkas bli identifierade . Liksom Lassafeber, Ebolasjukdom och burgssjukdom dock kan bli aktuella, kan likväl andra haemorragiska feber sjukdomar tänkas bli identifierade. Ett bättre samlingsbegrepp för dessa sjukdomar att införa under " I säsom allmänfarlig sjukdom anser vi vara virala haemorragiska febrar. Dessutomföreslås att Rabies ingår som allmänfarlig sjukdom under § 1, Prop.1988/89:5 istället för som enligt förslaget under § 2 såsom anmälningspliktig.Skäl för Bilaga 3 detta utgör: - dels att i detfall Rabies skulle inträffa i vårt land, behöver alla resurser för attepidemiologiskt kunna förhindra smittspridning aktiveras - dels attmöjlighet till personinriktade åtgärder finnes genom vaccination - dels att alla tre kriterierna.på allmänfarligsjukdom kan anses vara uppfyllda. finns skäl som starkt talar för attHTLV-III-smittan/ AIDS införes i kommande smittskyddslagstiftning under allmänfarligsjukdom. Två av de tre kriterierna för allmänfarlig sjukdom kan ansesuppfyllda. Smittskyddslagen bör inom sitt tillämpningsområde vara allmängiltig.Att därför särreglera HTLV-III/ÄIDS genom t.ex. tillämpning av annan särskiltlagstiftning ter sig orimligt. Detta ansluter till det särskilda yttrande somavgivits av byråchefen . Till allmänfarliga sjukdomar har räknats de hemoragiskafebrarna, även om dessa aldrig har förekommit i landet. Risken för utbrottav dessa måste bedömas som mycket små. Fläckfeber och återfallsfeber harej medtagits vilket borde övervägas. I en krigssituation finns risk föratt dessa kan Utredaren har inte tagit ställning till om HTLV-Illinfektioner (AIDS) skall klassas som allmänfarlig sjukdom. Den uppfyller dåligtdet tredje kriteriet i definitionen, men trots detta bör den medtagas. Denutgör det största epidemiska hotet bland infektionssjukdomarna,och har vida större konsekvenser än de flesta av de sjukdomar som har klassatssom allmänfarliga. Praxis vid isolering av HTLV-III bärare måste vara liberaloch endast utnyttjas i undantagsfall. Förtroendet för en smittskyddslag somutesluter HTLV-III infektioner kommer att vara svagt från allmänheten. Gonorrésjukdomen och chlamydia föreslås bli enbartanmälningspliktiga. Vi ifrågasätter dock om inte betalaktamasproduceradegonokocker bör få en starkare ställning. Anmälningarna bör ske genomlaboratorierapporten, som bör användas i en vidare omfattning. Vid infektionssjukdomargrundar sig diagnosen i dé flesta fall på mikrobiologisk laboratoriediagnostik.Då antalet laboratorier är begränsat kommer anmälningarna från en liten krets,vilket gör att bortfallet blir mindre och säkerheten större. De sjukdomar somtillfredsställande kan fångas upp genom laboratorierapporten bör i första handanmälas genom denna, för att minska antalet papper och öka säkerheten. Enmånatlig sammanställning av landets laboratorierapporter borde distribuerastill beslutsfattare inom smittskyddsområdet. Mikrobiella matförgiftningar föreslås blianmälningspliktiga, detta kan synas viktigt, men bör endast omfatta företeelsensom sådan och icke krav på anmälan av varje enskild drabbad person. Enligt utskottet bör förteckningen över allmänfarligasjukdomar komplet teras med /HTLV-III-infektion, fläckfeber och rabies. Vidare föreslår utskottetatt följande sjukdomar upptages som anmäl- Prop. 1988/89:5 ningspliktiga;mässling, röda hund, campylobacter-infektion och lepra Bilaga 3 samt attbestämmelserna om sättet för anmälan av veneriska sjukdomar återgår till densom gällde före 1985-11 -01. Däremotär det beklagligt, att utredaren ej velat ta ställning till huruvida AIDS skallklassas som allmänfarlig sjukdom. De skäl som i betänkandet framförs emot AIDSsom allmänfarlig sjukdom är, enligt utskottets mening, svaga. Beträffandemikrobiell malfiörgifitning anser utskottet vidare, att de enskildasjukdomsfallen ej skall vara anmälningspliktiga. Den enskilde patientensidentitet saknar intresse och dessutom är det ofta fråga om massin-sjuknanden,varvid flertalet sjuka ej söker sjukvården. Däremot bör det föreliggaanmälningsplikt för mera omfattande utbrott av vatten- eller livsmedelsburenförgiftning av känd eller misstänkt mikrobiell orsak (oftast kan orsaken ejpåvisas). Anmälan bör dä ej vara individuell utan omfatta en kortfattadbeskrivning av utbrottet. En möjlig lösning på detta problem är kanske attSocialstyrelsen utfärdar särskilda föreskrifter enligt 5 §smittskyddsförordningen. BeträffandeHTLV-III-infektionen anser utskottet att denna infektion borde klassas somallmänfarlig. Allvaret i AIDS-hotet gör att samhället måste få effektivamöjligheter att ingripa mot farliga smittspridare. En reell fara för missbrukav tvång anses ej föreligga i ett samhälle av vår karaktär. Kalmarläns landsting anser att de sjukdomar som i förslaget klassificeratssom.allmänfarliga måste kompletteras med Dennauppfyller de krav som utredningen ställer på allmänfarliga sjukdomar, nämligenexplosiv utbredning, hög dödlighet och den ger bestående skador och kan hindrassprida sig genom lämpliga personinriktade åtgärder. HTLV-III-infekfionklassificieras nu som venerisk sjukdom men eftersom denna uppdelningbortfaller i den nya lagen är det självklart att den måste inordnas bland deallmänfarliga sjukdomarna. Avdessa klassificeras i nuvarande smittskyddslag gonorré som venerisk sjukdommedan Chlamydia, som idenfifierats , inte alls är 197 medtagen.I förslaget upptas de båda visserligen bland de anmälningsplikti- Prop.1988/89:5 ga sjukdomarna, vilket betyder att det inte föreligger någonskyldighet för Bilaga 3 patienten att underkasta sig provtagning och kontrolleller att lämna uppgifter om smittkälla eller kontaker. Detta är mycketolyckligt eftersom båda sjukdomarnas konsekvenser drabbar kvinnor, som oftainte har några tidigsymptom, men ändå kan få allvarliga komplikationer somäggledarinflammation, utomkvedshavandeskap och infertilitet. Tillstånd sombåde ger upphov till mycket lidande. Bådainfektionerna förekommer främst , , då dels densexuella aktiviteten är hög och tillfällig, dels kunskapen om och förståelsenför innebörden av desa komplikationer är bristfällig. Detmåste visserligen anses helt riktigt att slopa klassificeringen av vissainfektioner som könssjukdomar, men att gå så långt att man också avhän-der sigalla kontrollmöjligheter ter sig orimligt. Detta speciellt som både sjukdomarnauppfyller utredningens krav på allmänfarlighet genom hög smittsamhet, förmågaatt ge bestående skador och kan hejdas genom lämpliga personinriktade åtgärder.Det förtjänar att understrykas att om behandling av sexualpartnern ej kommertill stånd är risken för återinfek-tion hos kvinnan överhängande och därmedrisken för komplikationer' mångfalt ökad. Det kan också noteras att genom dessaförhållanden intar gonorré och Chlamydiainfektion en särställning inom denföreslagna gruppen anmälningspliktiga sjukdomar. Kalmarläns landsting anser att de sjukdomar, som uppfyller utredningens krav påallmänfarlighet skall betraktas som sådana och kan inte in- ' stämma iutredarens uppfattning sid 59 att "oavseft om gonorré uppfyllerkriterierna för allmänfarlighet eller ej bör gonorré inte anses som allmänfarlig",ett resonemang som utredaren senare också tillämpar på Chlamy-diainfektionen. Infektionermed denna som bakterie har överhuvudtaget inte tagits upp i förslaget, vilketär märkligt eftersom den mycket liknar salmonelloserna, vilka föreslagits blianmälningsplikfig sjukdom. Campylobacterinfektionensprids liksom salmonella, i , främst getiom livsmedel men också vidkontakt med infekterade djur. Infektionen drabbar också svenska turisterutomlands precis som salmonella och ibland föreligger samtidig salmonella- ochcampylobacterinfektion hos hemvändande turister. Infektionsdosenär liten, dvs antalet bakterier som behövs för att sprida smitta är betydligtlägre än för salmonella, 100-1000 bakterier jämfört med -. I million.Detta betyder att risken för smitta till familjemedlemmar och andra är störreän för salmonella och sådana utbrott har också setts i . Sjukdomenhar en dödlighet på någon/några procent hos personer med nedsatt motståndskraft och kan ge upphov till restbesvär från lederna. I dessa avseenden är infektionen likvärdig med salmonella, som den ger upphov till minst dubbelt så många sjukdomsfall/är. Campylobacterinfektionborde därför också upptas bland de allmänfarii- Prop. 1988/89:5 gasjukdomarna både i konsekvensens namn, då den är helt jämförbar med Bilaga3 salmonella, och för att den uppfyller kraven pä allmänfariighet i form av högsmittsamhet, explosiv utveckling, sena komplikationer och kan åtgärdas genomsamma personinriktade insatser söm används mot salmonellainfektion. Giardiainfektionerhar inte tagits upp bland de anmälningspliktiga sjukdomarna. Det finns godaskäl att göra denna infektion anmälningspliktig, då den visat sig kunna orsaka omfattande, långvariga och svårbemästrade infektionerpå olika inrättningr som daghem och sjukhus, Giardiainfektion uppfyller dockinte kraven på allmänfarlighet eftersom den varken innebär någon dödligheteller risk för komplikation. ÄttGardiainfektion lätt smittar människor emellan, speciellt mellan barn, gör detockså rimligt att upptaga denna infektion bland de anmålningspliktiga blandvilka mikrobiell matförgiftning, som aldrig smittar från person till person,ansetts böra ingå. Detär en brist att sjukdomar orsakade av rickettsier inte diskuteras i utredningeneftersom dessa i allvarsgrad väl kan jämföras med dem som föreslagits somallmänfariiga och dessutom fordras ibland extremt låg smittdos för spridningtill och mellan människor. Vissa rickettsioser förekommer ocksä sporadiskt iSverige, t.ex. Q-feber. Det vore därför lämpligt om i världen utbredda eller iSverige förekommande allvarliga rickettsioser upptogs bland de allmänfarligaeller åtminstone bland de anmälningsplikfiga sjukdomarna i analogi medLegionärsjukan. Överläkarenvid infektionskliniken i , , ' kommerseparat att tillsända departementet synpunkter rörande rickettsie-orsakadesjukdomar. Rickettsiosernahar av WHO bedömts såsom ett stort hälsoprob-' lem i stora delar avvärlden. Organisationens synpunkter har sammanfattats i Bulletin of the , 60 (2): 157-164 (1982). Sjukdomarna omfattar fyra gruppervarav två är aktuella i detta sammanhang, dvs lus- och loppburen tyfus samtQ-feber. Inhemskhuman Q-feber har beskrivits i . Dessutom har , man visatförekomst av antikroppar mot Coxiella burnetii, som orsakar Q-feber, i svenskafårbesättningar. Sjukdomen är därtill icke ovanlig i stora delar av Europa.Sålunda hade man ett utbrott av Q-feber i några byar iSchweiz varvid flera hundra personer insjuknade. Enligt uppgift har man där somresttillstånd noterat ett icke oväsentligt antal fall av kronisk Q-feber,främst endocardit. Q-feberär extremt smittsam. Troligen är Coxiella burnetii den mest smittosamma bakterie vi känner till.. Sannolikt förekommer olika varianter av Coxiella burnetii med varierande smittsamhet. Coxiella burnetii utmärkesvidare av att vara- sporbildare och kan i Prop. 1988/89:5 aerosolform lättspridas. Q-feber toppar vidare listan över potentiella Bilaga 3B-stridsmedel. Q-feberuppfyller således kravet på hög smittsamhet och kan få explosiv utbredning. Somframgår av ovanstående kan man dessutom erhålla bestående skador bl. a. i formav endocarditer. Genom antibiotikaprofylax samt användande av vacciner kansjukdomens spridning sannolikt hejdas. Följaktligen uppfyller sjukdomen kravenpå allmänfariighet. Somframhålles i betänkandet kan fläcktyfus spridas explosivt, speciellt underkrigsförhållanden. Dock har man från flera länder i under 70-taletnoterat ett kraftigt ökat antal fall av lusburen tyfus utan att krig vid nämndatidpunkt pågick i dessa länder. Högsta antalet fall noterades i med entopp på ca 17.000 fall. WHO konstaterade vidare att man hade tecken, som tyddepå epidemiologin för lusburen tyfus i exempelvis och Burudni förändratsi så måtto att sjukdomen antagit en endemisk karaktär. Ibetänkandet har vidare konstaterats att fläckfeber har en hög letalitet samtatt den kan leda till bl.a. hjärtskador. Åtgärder mot smittspridning finns ochförutom avlusning kan man ha en viss hjälp av vaccinafion samt avantibiotikabehandling. Utanatt det direkt utsäges i WHO's rapport torde just en ändring i antibiotikavalvara orsaken till att man noterat fläcktyfusepidemier i åtminstone ett av deafrikanska länderna. Äv de skriftliga förarbetena inför det möte, somsammanfattades i ovannämnda Bulletin of the , framgår,att man i ett land valde att inte längre behandla den tyfoid man noterade medkloramfenikol utan valde ampicillin resp sulfa-tri-metoprim. Eftersom"tyfoidfallen" icke tillfrisknade på den senare behandlingen utanmånga tvärtom gick ad mortem, startade man en undersökning. Först då blev manvarse att man inte hade att göra med en tyfoidepidemi utan en epidemi avfläcktyfus. Sammanfattningsvismå framhållas att såväl Q-feer som fläcktyfus uppfyller de uppställda kravenför att klassas som allmänfarliga sjukdomar. Q-feber finns redan i ochfläcktyfus kan föras in i landet under inkubationsfiden eller finns kanskeredan i flyktingpopulationen i i form av Brill-Zinsser varianten. Omdessa sjukdomar inte upptages bland allmänfarliga sjukdomar är det en stor riskatt Q-feber och fläcktyfus glömmes bort av läkare och vi kan få enepidemisituation, som kanske inte varit nödvändig. Utskottetsaknar att utredningen ej tagit ställning till den lagliga reglering en av immunbristsjukdomen AIDS respektive infektionen av det virus HTLV-III, som kan leda till AIDS. har utskottet förståelse för detta och kan se fördelar av att något avvakta, eftersom det händer så 200 Med detta sagt menar utskottet ändå Prop.1988/89:5 sig vilja stödja sakkunnige särskilda yttrande variAIDS Bilaga 3 inräknas bland allmänfarliga sjukdomar. Vad gäller de veneriska sjukdomarna gonorré och genitalklamydiainfektion, delar utskottet utredarens uppfattning att dessa-icke börräknas till de allmänfarliga sjukdomarna, trots att de uppfyller kriteriernaför dessa. Utskottet menar dock att det starkare bör betonas läkarensskyldighet att utföra epidemiologisk kontaktspärning vid dessa sjukdomar ochatt det även bör stadgas för smittskyddsläkaren att vara behjälplig med dettanär så anses angeläget. Detta torde kunna anges i § 3 i föreslagen smittskyddskungörelse. - I § 1 bör deuppräknade sjukdomarna Ebolasjukdom, Lassafeber och Marburgsjukdom sammanfattasi beteckningen hemorragiska febrar. - I § 2 börbeteckningen klamydiainfektion ersättas med beteckningen genitalklamydiainfektion. För att kunna följa förändringar i olika sjukdomarsyttringar bör inte endast etiologi utan även sjukdomsyttringar i vissa fallanges, . t. ex. gonorroisk uretrit eller gonorroisk salpingit och icke enbartgonorré. HTLV-III-infektion och dess slutstadium AIDS bör kunnaklassificeras som allmänfarlig sjukdom, även om man i dagens läge inte kan uppfyllakriterium 3 i 2 §. Utredaren har inte tagit ställning till hur infektion medHTLV-III, och sammanhängande sjukdom AIDS, skall inordnas i lagen. Övervägandeskäl tala för att detta virus bör betraktas som allmänfarligt. Utredarenshuvudsakliga invändning mot att föra smittan till de allmänfarliga sjukdomarnaär att det f n saknas behandlingsmöjligheter. Mycket talar dock för attbehandlingsmöjligheter kommer att finnas inom en inte alltför avlägsen framfidoch detta torde alltså inte vara någon tung invändning. har isärskilt yttrande (utredningen sid 177) förordat att HTLV-III-infektionhänföres till allmänfarlig sjukdom, vilket bör tillstyrkas. Beträffande klassificeringen av vilka sjukdomar som skahänföras till gruppen allmänfarliga eller anmälningspliktiga är detta i förstahand en medicinsk frågeställning. Utskottet vill dock i detta sammanhangförmedla synpunkter som framkommit från medicinska företrädare om att iklassifi-kationen av anmälningspliktiga sjukdomar upptages"Klamydiainfektion" och "Ornitos". Bättre uttryck enligtdessa är "Klamydiainfektion i uroge-nitalorganen" och"Ornitos/psittacos". I utredningen uppställs tre kriterier, som samtligasamtidigt ska vara uppfyllda för att en sjukdom ska klassificeras som allmänfarlig. AIDSuppfyller dessa kriterier men trots detta har i utredningen inte Prop.1988/89:5 förts upp på förteckningen över allmänfarliga sjukdomar. Skälet fördetta Bilaga 3 är enligt utredningen den långa inkubationstiden, avsaknaden avbehandlande och botande åtgärder samt de riskgrupper som hitintills främstdrabbats av AIDS. Detta sammantaget medför enligt utredningen att AIDS ursmittskyddssynpunkt är särskilt svår att bemästra. anserdock att AIDS till fullo omfattas av smittskyddslagen och att den, därför skaföras upp på förteckningen över allmänfarliga sjukdomar. Detta är att föredraframför någon form av särlagsfiftning för AIDS eller att AIDS kommer attomfattas av annan lagsfiftning där den naturligen inte hör hemma. Ävenledes börsekretesslagens fillämpning inte utgöra ett hinder för att undvika en spridningav sjukdomar som omfattas av smittskyddslagen. LObetraktar AIDS som ett allvariigt problem. I lagstiftningsfrågan finner LOemellertid att ett ställningstagande kan bero i avvaktan på de övervägandensom görs av ÄlDS-delegafion. Man bör i en sådan beredninglämpligen beakta även andra möjligheter att angripa än de som erbjuds av enbart förslaget till nysmittskyddslag. Ett antagande av lagförslaget ger under alla förhållandenstatsmakterna erforderlig manöverfrihet och LO är inte övertygad om de fördelarsom skulle vara att vinna på ett ställningstagande i AIDS-frågan . Vadframförallt gäller frågan om AIDS vill TCO framhålla att regeringen föreskrivet att till veneriska sjukdomar ska hänföras även infektion av AIDS. Även om begreppet venerisk sjukdom utmönstras i den nya lagen talar enligt TCOs uppfattning starka skäl för att AIDS klassas som allmänfarlig sjukdom i en ny lagstiftning. Visserligen har en speciell situa tion uppstått genom att det inte finns botande medel. Det faktum att man kan riskera inskränkningar i den personliga integriteten har säkert en hämmande effekt på motivationen att söka läkare. Mot detta står att det är nödvändigt att begränsa den vidare spridningen. För allmänheten skulle ett infogande i lagstiftningen uppfattas som uttryck för att samhället ser myc ket allvarligt på konsekvenserna av sjukdomen. TCO vill härjitöver fram hålla de smittorisker som olika arbetsgrupper i samhället nu exponeras för. Så har t. ex. på senare fid polispersonal hot om att bli smittade om ingri pande sker. Den psykiska arbetsmiljön för denna personal hotar att bli alltför tung. Sammantaget anser TCO att AIDS bör klassas som allmänfar lig sjukdom. TCO förutsätter att den praxis som hinner utvecklas med stöd av nuvarande smittskyddslagstiftning kommer att vara vägledande för regeringens ställningstagande vad gäller, att inordna AIDS under den nya lagstiftningen som allmänfariig sjukdom. Förnärvarande finns i två kategorier av patienter med amöbady- "aga isenteri, de som ådragit sig sjukdomen i samband med utlandsvistelse och demanliga homosexuella som ådragit sig sjukdomen vid könsumgänge. Sjukdomen har imerparten av fallen ett milt förlopp. Allvarliga komplikationer är sällsynta.Smittsamheten är liten i om den sexuellt överförda smittan undantas.Läkarförbundet anser därför att amöbadysenteri inte bör klassificeras som enallmänfarlig sjukdom. att rabies bör tas in bland dessa sjukdomar. Om fall av rabiesskulle inträffa behövs alla möjligheter att epidemiologiskt kunna förhindraspridning. Genom vaccination finns möjlighet till personinriktade åtgärder.Alla tre kriterierna kan därför anses uppfyllda. Lassafeber,Ebolasjukdom och Marburgsjukdom bör sammanföras under beteckningen"Virala hemorragiska febrar". Denna beteckning skulle underlättahandläggningen om nya sådana sjukdomar skulle komma att identifieras iframtiden, vilket ter sig sannolikt. Undantag bör emellertid göras förnefropatia epidemica vilken knappast kan betraktas som allmänfarlig. Begreppetklamydiainfektion omfattar även ornitos. Lämpliga beteckningar pä dessasjukdomar vore därför "ornitos/psittacos" respektive"infektioner orsakade av klamydia trachomatis". a. Amöbadysenteribör ej klassificeras som allmänfariig sjukdom. finns i två kategorier av patienter med amöbadysen teri; de som ådragit sig sjukdomen i samband med utlandsvistelse och de manliga homosexuelja som ådragit sig den vid könsumgänge. Sjuk domen har i merparten av fallen ett milt förlopp och allvarliga komplika tioner är sällsynta. Smittsamheten i är, med undantag för den sexuellt överförda smittan, liten. b. Iförslaget till klassifikation av allmänfarliga sjukdomar upptas Lassafe ber, Ebolasjukdom och Marburgsjukdom. Dessa bör lämpligen sammanföras under termen "Virla hemorragiska febrar". Detta skulle också underlätta om nya dylika sjukdomar identifieras, vilket ter sig sannolikt.