prop · GC0377 · 1988-12-31 00:00:00 — Så är exempelvisfallet om avialsrättigheten mycket väl skulle kunna stå kvar utan att dettamotverkar syftet med regleringen. Detta är inte ovanligt beträffande servitutoch nyttjanderätter för olika sorters ledningar. Iviss utsträckning kan icke önskvärda konsekvenser av den nuvarande bestämmelsenundvikas genom att fastighetsbildningsmyndigheten i förrättningen verkar förfrivilliga överenskommelser om rättighetens bestånd eller, i den utsträckningdetta är möjligt, ersätter en avtalsrättighet med ett officialservitut eller enledningsrätt. Ofta är emellertid dessa möjligheter otillräckliga. Dessutomkräver de nästan undantagslöst extra insatser i förrättningen, något som kanfördyra denna. Tillsaken hör all såväl rättighetshavaren som ägaren till den fastighet ditmarköverföringen sker var för sig kan ha intresse av att rättigheten består.Rättighetshavaren får då möjlighet att på oförändrade villkor utöva sinverksamhet. Den tillträdande fastighetsägarens skyldighet att ge ul ersättningkan minska om rättigheten består. Sakägare kan även ha andra skäl för att enrättighet bör bestå. Exempelvis kan båtnadsprövningen påverkas och därmedförulsättningarna för förrättningen. Enligtmin mening bör fastighetsbildningsmyndigheten ges möjlighet att under vissaförutsättningar förordna att en avtalsrättighet som upplåtits i den avståendefastigheten och som utövas inom det område som överförs skall bestå i detöverförda området. En avvikelse från huvudregeln i 7 kap. 29 § andra stycketbör dock göras bara om del finns ett uttalat enskilt intresse härför.Fastighelsbildningsmyndigheten bör därför inte meddela ett förordnande av dettaslag på eget initiativ utan först om det begärs av någon sakägare. Enförutsättning för att avtalsrättigheten skall bestå bör vara att ettförordnande om della kan anses lämpligt. Om sakägarna är överens om atträttigheten kan beslå bör fastighetsbildningsmyndigheten om åtgärden inte ärolämplig från allmän synpunkt (jfr 3 kap. FBL) - förordna att rättigheten skallbestå. Annorlunda förhåller det sig om sakägarna har skilda uppfattningar ifrågan. Endast undantagsvis kan det då vara lämpligt att rättigheten i stridmot 7 kap. 29 § andra stycket JB står kvar. Men varje invändning bör inteförhindra ett förordnande utan endast sakligt grundade invändningar bör beaktas.Kan en rättighet säkerställas exempelvis genom en ledningsrätt eller ettofficialservitut, kan ett förordnande om avialsrättighetens bestånd varalämpligt även om den mottagande fastig-helens ägare inte biträder åtgärden. Enannan förutsättning för alt avtalsrättigheten skall bestå bör vara att 52 syftet medfastighetsregleringen inte motverkas. Detta syfte är att uppnå Prop. 1988/89:77en bättre fastighetsindelning för den avsedda markanvändningen. Dennaförbättring skall ha varaktig karaktär. I vissa fall kan det vara utan betydelseom en avtalsrättighet står kvar i det överförda markområdet, medan en sådanåtgärd i andra fall kan urholka nyttan av regleringen. Fastighetsbildningsmyndighetenbör därför även pröva att ett förordnande i det enskilda fallet inte motverkarsyftet med regleringen. Skulle ett förordnande minska eller helt spoliera denavsedda effekten, bör förordnandet inte meddelas. Medhänsyn till vad jag nu anfört föreslår jag att fastighetsbildnings-myndigheten- på begäran av sakägare - skall förordna att en rättighet som gmndar sig påavtal skall bestå i ett område som överförs vid fastighetsreglering underfömtsättning att åtgärden är lämplig och inte motverkar syftet medregleringen. Fråganom en rättighets bestånd kan komma att väckas av den tillträdandefastighetsägaren i syfte att undgå ersättningsskyldighet gentemoträttighetshavaren. Det finns då sällan anledning att blanda in rättighetshavareni förrättningen. Den nya bestämmelsen bör utformas med hänsyn till detta. Ettförordnande bör alltså kunna meddelas utan att rättighetshavaren blivit hördom det är uppenbart att åtgärden inte kan vara till olägenhet för honom ochhans hörande i övrigt framstår som obehövligt. Härigenom kommer handläggningenatt kunna underlättas i väsentlig mån vid många förrättningar. Detta gällerinte minst förrättningar som berör ledningsservilut. Fastighetsbildningsmyndighetensmöjlighet att förordna att en rättighet skall stå kvar i mark som byterfastighetstillhörighet bör redovisas i två nya paragrafer i , och 5 kap. 33a § och 7 kap. 13 §. Omen rättighet genom ett förordnande av det slag jag nu har förordat (5 kap. 33 a § FBL) skall stå kvar och gälla mot den tillträdande fastighets ägaren, måste detta i allmänhet beaktas när likvidvärdel av den överförda marken skall bestämmas. Detta blir framför allt fallet när rättigheten är av benefik natur eller när vederlaget har betalats i förskott och lilllrädaren således inte kan påräkna det utbyte som svarar mot belastningen. Hur likvidvärdet bestäms har emellertid betydelse inte bara mellan fastighets ägarna. Värderingen påverkar också inteckningshavarnas räll. Utredning en har med hänsyn härtill ansett att en reduktion av det likvidvärde som skall tillgodoräknas den avstående fastigheten inte får göras, om skada därigenom uppkommer för fordringsägare med bättre rätt än rättighets havaren. Detta skulle innebära att den tillträdande fastighetsägaren kan få utge full likvid för markområdet, trots alt detta är belastat av en rättighet. Han skulle alltså få täcka förlustrisken för fordringshavarna i den avståen de fastigheten genom att betala mer för marken än den är värd. En remissinstans har i stället förordat att den ersättning som inte motsvarar likvidvärdet skall betalas av dem som har nytta av fastighetsregleringsåt gärden. Medför inte fastighetsregleringen sådan vinst som kan läcka er sättningen bör den enligt denna remissinstans inte komma till stånd eller i varje fall inte innehålla ett förordnande om rättighetens bestånd. I en sådan situation kan del inte uteslutas att rättighetshavaren kan vara be- 53 reddatt svara för hela eller del av ersättningen, vilket motiverar att han Prop. 1988/89:77 inkluderas i den krets som skall stå för ersättningen. Jagdelar uppfattningen att skyldigheten att betala nu aktuell ersättning fördelasmellan sakägarna efter vad som är skäligt med hänsyn till den nytta de har avatt regleringen genomförs på ett sätt som kräver ersättning. Jag föreslårdärför att det införs en ny bestämmelse om reduktion av likvidvärde i 5 kap. 10§ FBL och att den utformas i överensstämmelse med vad jag nu har sagt. Detsakrättsliga skyddet för en rättighet är i många fall beroende av att denna ärinskriven. När en rättighet byter fastighetsanknytning genom ett förordnande ärdet därför nödvändigt att inskrivningen förs över till den nya fasligheten. om detta bör tas in dels i en ny paragraf i jordabalken (23 kap. 9 §JB), dels i den nya 5 kap. 33 a § FBL. Jag avser att senare för regeringenframlägga förslag om komplettering av fastighetsbildningskungörelsen medföreskrifter hur denna underrättelseskyldighet skall fullgöras. Utövasen rättighet helt inom det område som överförs genom fastighetsregleringeninnebär ett förordnande om rättighetens bestånd inte annat förrättighetshavaren än vad som skulle ha följt av att den belastade fastighetenhade bytt ägave. Upplålelseavtalel består och lilllrädaren övertar avträdarensrättigheter och skyldigheter i förhållande till rättighetshavaren. Omrättigheten efter förordnandet kommer att belasta såväl upplåtelsefastighetensom den tillträdande fastigheten, blir effekten i princip densamma som.vidklyvning eller avstyckning. Bestämmelser om vad som då gäller finns i 7 kap. 28§ JB. Enligt denna föreskrift skall vederlaget för rättigheten fördelas mellanägarna i förhållande till belastningen på varje fastighet. Det nämnda lagrummetbör justeras så att samma förhållande kommer att gälla när en rättighetbelastar flera fastigheter till följd av fastighetsreglering. Delankommer inte på fastighetsbildningsmyndigheten att vid klyvning ochavstyckning i förrättningen göra en vederlagsfördelning enligt 7 kap. 28 § JB.Det är i stället ägamas sak att träffa en uppgörelse härom. I sista hand fårfrågan avgöras av domstol. Vid fastighetsreglering kan emellertidvederlagsfördelningen ha betydelse för bestämmande av likvidersättningen.Frågan bör därför kunna las upp och avgöras av faslighetsbildningsmyndighelen.Den nya bestämmelsen om förordnandemöjligheten (5 kap. 33 a § FBL) bör geutrymme för fastighelsbildningsmyndigheten att föreskriva sådan jämkning avupplåtelsevillkoren som är ofrånkomlig. Jagvill i detta sammanhang slutligen ta upp ytterligare ett förslag som utredningen lagt fram och som inte endast berör fastighetsreglering utan även avstyckning och klyvning. En uppdelning av en rättighetsbelastad fastighet kan bl. a. urholka rättighetshavarens faktiska nytta av rättigheten. Utredningen har föreslagit - genom ett tillägg till 7 kap. 28 § JB - att uppsägning av upplåtelseavtalet från en av fastighetsägarna skall ge en nyttjanderältshavare rätten att frånträda upplåtelsen i dess helhet. Nytt janderättshavaren löper enligt utredningen därmed inte risken alt vara bunden av upplåtelseavlalel efter del att han förlorat rätten till en del av det ursprungliga upplåtelseområdet. Föregen del anser jag att rättighetshavarnas intressen redan är säkerställda inomdet nuvarande regelsystemet. Som utredningen har framhållit tillkommer integenom förrättningen någon ny upplåtelse, ulan upplåtelsen gäller motfastighetsägarna gemensamt under den återstående upplåtelsetiden. på grund av lag eller med tillämpning av bestämmelser iupplåtelseavtalet, innebär inte heller detta att en ny upplåtelse kommer lillstånd (jfr 7 kap. 7 § 2 st. och 7 kap. 8 § 2 st. JB). En av de bådafastighetsägarna kan därför inte - med verkan enbart på rättsförhållandetmellan honom och rättighetshavaren säga upp avtalet. Vid uppsägning kommersåledes avtalet i hela dess vidd att bli föremål för prövning. Med hänsyn till detanförda kan jag inte finna alt nyttjanderättshavaren kan förlora rätlen enbarttill en del av det upplåtna området. Det saknas alltså skäl all göra del avutredningen föreslagna tillägget till 7 kap. 28 § jordabalken. 2.3.2.3Fastighetsreglering som berör besittningsskyddade arrenden Mitt förslag: Påyrkande av en arrendator skall besittningsskyddade upplåtelser förbehållas vidfastighetsreglering, om arrendatorn visar beaktansvärda skäl för detta ochåtgärden inte i väsentlig mån motverkar regleringens syfte. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Utredningens förslag har i huvudsak godtagits av remissinstanserna. Skälen för mitt förslag:En huvudprincip i arrendelagstiftningen är att arrendatorn skall ha ett starktbesittningsskydd. Detta har ansetts motiverat från både sociala ochsamhällsekonomiska synpunkter. Det besittningsskyddade arrendet beaktasemellertid inte särskih i reglerna om fastighetsreglering. Detta innebär bl. a.att ett jordbmksarrende till följd av bestämmelsen i 7 kap. 29 § jordabalkenupphör att gälla i mark som frångår arrendefastigheten. Delta kan utnyttjas föratt kringgå besittningsskyddet, något som givelvis inte är tillfredsställande. Jag har tidigareföreslagit (se avsnitt 2.3.2.2) att fastighetsbildningsmyndigheten i vissafall skall kunna förordna om att en avtalsrättighet skall kunna bestå i marksom överförs genom fastighetsreglering. När det gäller besittningsskyddadearrenden bör utrymmet för ett sådant förordnande vara något större i fall dåarrendatorn har beaktansvärda skäl för ett fortsatt arrende. Arrendet bör dåbestå, om syftet med fastighetsregleringen inte i väsentlig mån motverkasgenom ett förordnande. Om ett besitt-ningsskyddat arrende berörs avmarköverföring genom fastighetsreglering, bör alltsåfastighelsbildningsmyndigheten på yrkande av arrendatorn kunna förordna allrättigheten skall bestå i det överförda markområdet, om arrendatorn visar beaktansvärdaskäl för detta och åtgärden inte i väsentlig mån motverkar syftet medregleringen. 2.3.2.4 Tidpunkten förupphörande av en rättighet efter fastighetsreglering Prop. Mitt förslag: Vidfastighetsreglering skall en rättighetshavare vara skyldig att avträda markenden dag som fastighetsbildningsmyndigheten bestämmer som tillträdesdag. Vidjordbruksarrende skall arrendatorn dock alltid vara tillförsäkrad en i lagfastställd omställningstid. Har arrendatorn efter fastighetsreglering rätt attsäga upp den återstående delen av arrendet, får uppsägningen göras till dentidpunkt då arrendet delvis upphör genom regleringen. Utredningensförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Praktiskt taget alla remissinstanser godtar utredningens förslag. Skälenför mitt förslag: I gällande rätt finns inte någon uttrycklig regel som knyterde sakrättsliga verkningarna av en fastighetsbildningsåtgärd till den tidpunktdå marken har lillträlts. Tillträde sker normalt en kortare eller längre tidefter det fastighelsbildningsåtgärden blivit registrerad. I vissa fall kantillträdet dock ske (förtida tillträde). Frågankan ställas vilken sakrältslig betydelse det har att fastighetsbildningsåtgärdenavslutas än när marktillträdet sker. Enligt utredningen ärdet oklart när enligt gällande rätt en rättighet, som belastar mark somöverförs från en fastighet till en annan, faller bort. Frågan bör därförregleras uttryckligen. En lämpligt lösning är att rättighetshavaren skall varaskyldig att avträda marken vid den tillträdestidpunkt som bestäms vidförrättningen, dvs. att de sakrättsliga verkningama med avseende pårättighetsupplåtelser knyts till tillträdesdagen. En bestämmelse om detta in i en ny paragraf, 5 kap. 30 b § FBL. Närett arrende till följd av uppsägning upphör före avtalstidens utgång ärarrendatorn enligt bestämmelser i jordabalken tillförsäkrad en vissomställningstid. Som regel gäller att arrendet skall avträdas på den fardag (14mars) som inträffar närmast från uppsägningen. Om arrendet istället upphör helt eller delvis till följd av fastighetsreglering erfordrasemellertid inte någon uppsägning, och arrendatom erhåller därför ingenlagstadgad omställningstid. Enligtmin mening bör en jordbmksarrendator i detta fall inte vara skyldig att avträdamarken före den fardag som inträffar närmast från detarrendatom fick underrättelse att regleringen påkallats. Som en remissinstanshar påpekat leder detta visserligen till att arrendatorns ställning i vissafall blir tryggare än fastighetsägarens; för den senare gälleratt han måsteavträda marken vid den av fastighetsbildningsmyndigheten bestämdatillträdesdagen. Jag anser dock för min del inte att detta är något som medstyrka talar mot ett klargörande av den angivna innebörden. Tiden föromslällningsperioden bör räknas från den dag arrendatom i egenskap av sakägarefick underrättelse om att regleringen påkallats. I allmänhet blir delta den daghan delgavs kallelse till det första förrättningssammanträdet eller han påannat sätt bereddes tillfälle att yttra Frågan bör regleras genom en särskild bestämmelse i dennya paragrafen, 5 kap. 30 b § FBL. om rätt att överklaga beslutet bör tas in i 15 kap. 2 § FBL. När ett arrende delvisfaller bort genom fastighetsreglering är arrendatorn i vissa fall berättigadatt säga upp arrendet till den del del inte berörs av regleringen (7 kap. 30 §andra stycket JB). Arrendet faller sålunda bort delvis genom regleringen ochdelvis genom uppsägning. Någon samordning i tiden för arrendets upphörande pådessa skilda grunder finns inte. Jag föreslår att en arrendator i samband meden uppsägning som görs med stöd av bestämmelsen i 7 kap. 30 § andra stycket JBskall ha rätt att begära att arrendeavtalet skall upphöra somarrendatorn till följd av regleringen är skyldig att avträda marken. Enbestämmelse om detta bör tas in i 8 kap. 4 § andra stycket JB. 2.3.2.5A vräkningsJÖrfarandet vid förändring av ett jordbruksarrende genomfastighetsreglering Mitt förslag: Ompartsförhållandet i ett jordbruksarrende ändras genom ett särskilt förordnandeom arrenderättens bestånd i mark som överförs till annan faslighet genomfastighetsreglering, skall avräkning ske mellan jordägare och arrendator. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Godtar allmänt utredningens förslag. Skälen för mitt förslag:Den ekonomiska kompensationen till en nyttjanderältshavare som lider skadagenom fastighetsreglering kan komma till stånd dels genom jämkning avvederlaget enligt 7 kap. 30 § JB, dels i vissa fall genom ersättning förpersonlig skada enligt 5 kap. 12 § FBL. Jag skall inte här närmare gå in pådessa ersättningsregler utan vill bara erinra om alt frågan om ändring aversättningsreglerna i 5 kap. FBL är aktuell i ett annat sammanhang (se Ds Ju1988:41 Ersättning vid fastighetsreglering). Vid jordbruksarrende kanutöver de nu anmärkta bestämmelserna av-räkningsförfarandet enligt 9 kap. 23 §JB vara av intresse. Vid avräkning, som normalt grundas på en arrendesyn,tillgodoräknas arrendatorn för de brister vid tillträdet som han har avhjälpt,som jordägaren på motsvarande sätt gotiskrivs för de brister somuppkommit under arrende-liden och som han får överta. Förändras arrendet ienlighet med de bestämmelser jag har föreslagit i avsnitt 2.3.2.2 (5 kap. 33 a§ FBL) inträder ett nytt partsförhållande i det avräkningsförfarande som iframtiden skall ske enligt 9 kap. 23 § JB. Det skuld- och fordringsförhållandesom uppkommer genom förordnandet kan bli ulomordenligt svårt att reglera iefterhand. Denna olägenhet bör elimineras genom en föreskrift om att avräkningalltid skall ske i samband med ett förordnande enligt 5 kap. 33 a § FBL. Dennanya föreskrift bör tas in i 9 kap. 23 § JB. 2.3.2.6 Jämkning ochupphävande av officialnyttjanderätt genom Jästighetsreglering Mittförslag: Om det är nödvändigt, med hänsyn till ändamålet med enfastighetsbildning, får villkoren för en s. k. officialnyttjanderätt jämkasunder förutsättning att syftet med tvångsupplåtelsen därmed inte motverkas. Ärdet uppenbart all nyttjanderätten inte längre behövs, får fastighetsbildningsmyndighetenföreskriva all den skall upphävas. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Skälför mitt förslag: Rättigheter som tillkommit genom expropriation, s. k.officialrätligheter, påverkas inte av att den belastade fastigheten förändrasgenom fastighetsreglering. Till skillnad från avtalsrättigheterna står alltsåofficialrälligheterna kvar i del överförda markområdet. Det finns goda skäl tordenna ordning. En fastighetsbildningsförrätlning är inte det rätta instrumentetför en avvägning mellan å ena sidan sådana intressen som är knutna tillfastighetsindelningen och å andra sidan sådana samhällsintressen som ulansärskild fastighetsanknytning ligger bakom den genom expropriation tillkomnaofficialnyttjanderätten. Ivissa fall skulle det emellertid vara praktiskt att kunna användafaslig-helsregleringsinstitutel när det för en ändamålsenligfastighetsindelning endast behövs en mindre jämkning avofficialnyttjanderätten. Enligtmin mening bör även en officialnyttjanderätt kunna jämkas i enfaslighelsregleringsförrättning under förulsällning att jämkningen inte ledertill ett resultat som är oförenligt med rättighetens syfte. I fall då del äruppenbart att en officialrätlighet inte längre begagnas bör den även helt kunnaupphävas vid en fastighetsreglering som berör den rättighetsbelasta-de marken.En bestämmelse om detta bör tas in i 5 kap. 34 § FBL. Mitt förslag: Ettservitut får upphävas vid en fastighetsreglering utan all serviiutshavaren gestillfälle att yttra sig, om det är uppenbart alt servitutet inte har utövatsunder en avsevärd tid och att upphävandet inte minskar den härskandefaslighetens värde. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Remisskritiken är blandad. Vissa remissinstanser välkomnar utredningens förslagoch framhåller att detta leder till förenklingar i förrättningshandläggningen.Andra avstyrker förslaget av rättssäkerhetsskäl. Skälen för mitt förslag:Ett servitut gäller normalt utan begränsningar i Prop. 1988/89:77 tiden. Delupphör inte utan vidare bara därför att ändamålet förfallit. I mycket storutsträckning är servituten registrerade. Avlalsservituten har vanligen skrivitsin i faslighetsboken för att därmed få ett sakrättsligt skydd.Officialservituten skall redovisas i fastighetsregistret. Eftersomservituten inte automatiskt förfaller när de inte längre fyller något ändamål,belastas registren av åtskilliga uppgifter om onyttiga servitut. De onyttigaservituten utgör också en belastning i den löpande förrältningsverksamheteneftersom serviiutshavaren alltid är sakägare. Servitutkan avvecklas genom fastighetsreglering. Detta gäller inte bara i fråga omfastighelsbildningsservitut ulan också beträffande andra slags officialservitut med vissa begränsningar saml avtalsservitut. Regler om upphävande avservitut finns i 7 kap. 510 §§ FBL. Den bestämmelse som närmast tar sikte påde onyttiga servituten är 5 § andra stycket där det stadgas att servitut fårupphävas bl.a. om det under avsevärd lid inte har utövats och omständigheternaäven eljest är sådana att servitutet måste anses övergivet. Föravvecklingen gäller de regler som är tillämpliga vid fastighetsreglering iallmänhet. I en sådan förrättning har ägaren av den härskande fastighetenställning som sakägare. Han är därtill i princip berättigad till ersättning förden mistade servitutsrätten. är skyldig att taställning i ersättningsfrågan även om något ersättningsyrkande inte harframställts. Också i fall då servitutsrätten har ett endast ringa värde måsteersättningsfrågan beaktas i förrättningen. Irealiteten förhåller det sig emellertid så att serviiutshavaren inte har någotsakligt intresse av all yttra sig i saken, om servitutet i verklig mening äronyttigt. Någon grund för ersättning föreligger inte då. Enligtmin mening är det angeläget med hänsyn till förrältningsverksamheten och tillintresset att registren inte belastas av onödiga uppgifter att man på ettenkelt sätt kan upphäva servitut som uppenbarligen inte har någon betydelse. Enregel härom måste emellertid omgärdas med garantier för rättssäkerheten. Kravetpå rationalisering får självfallet inte gå ut över enskildas rätt. Enförulsällning för att ell förenklat förfarande för upphävandet skall fåtillgripas måste vara all det står utom varje tvivel att servitutet är onyttigti den meningen att det inte utövas och omständigheterna är sådana att det fåranses övergivet. En annan förutsättning måste vara att servitutet saknarekonomiskt värde. I första hand måste fastighetsbildningsmyndigheten därförutreda all servitutet inte har utnyttjats. Hur det förhåller sig härmedtorde ofta objektivt kunna fastställas genom den kunskap om de lokalaförhållandena som framkommer i varje förrättning. Vid prövning av om detföreligger behov av en kvarstående servitutsrätt måstefastighetsbildningsmyndigheten agera med stor försiktighet och omsorg ochutnyttja alla tillgängliga informationskanaler för att skapa sig ett säkertbeslutsunderlag. Dennormala konsekvensen av att ett servitut på nu angivet sätt förlorat sin faktiska betydelse är att det saknar värde för den härskande fastighe ten. Eftersom förslaget syftar till att servitutet skulle kunna upphävas utan 59 alt serviiutshavaren drasin i förrättningen, bör det åligga fastighetsbildningsmyndigheten att på egetinitiativ pröva om ett upphävande skulle vara oskadligt från ekonomisksynpunkt. Vid denna prövning bör även beaktas om servitutet skulle kunna bli avbetydelse . Endast om det är uppenbart att servitutet saknarekonomiskt värde bör fastighetsbildningsmyndigheten underlåta att behandlaserviiutshavaren som sakägare. Faslighetsbildningsmyndighelenbör alltså kunna upphäva ett servitut utan att serviiutshavaren ges tillfälleatt yttra sig, om det är uppenbart att servitutet inte harutövats och upphävandet inte minskar den härskande fastighetens värde. Med enpå detta sätt utformad regel finns det enligt min mening ingen risk för attservitutshavarens rätt kränks.