prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Deninskränkning i förhållande till gällande rätt som föreslås vid köparens reklamalionsskyldighet(31 §) synes godtagbar. 31§ Paragrafen är inte helt lällydd i synnerhet inte om man jämför medmotsvarande paragraf i det danska förslaget, som tydligen avses innehålla ensaklig skillnad och utformningen bör göras klarare. Sakligt sett bör enligtsamfundets mening reklamationsregeln innebära såsom tydligt uttrycks i deldanska förslaget att reklamation skall ske inom skälig tid och att om köparenönskar häva köpet på grund av förseningen skall också hävningen ske inom skäliglid. Samfundetvill framhålla all hävning till skillnad från framställande av krav påskadestånd är en åtgärd som ändrar rättsläget mellan parterna. Är hävningenbefogad innebär den, enkelt uttryckt, att avtalet upphör, och är den obefogadger den, typiskt sett, motparten rätt att häva (på den grunden att denobefogade hävningen utgör ett fömtsebart dröjsmål). Det är därför viktigt allskilja på å ena sidan en hävning, och å andra sidan ett meddelande som innebäratt parten förbehåller sig rätten att häva. Den föreslagna formuleringen i 31 §återspeglar inte tydligt denna skillnad. Vad betyder ett meddelande frånköparen att han vill häva köpel? Betyder det att han häver köpel eller betyderdet att han förbehåller sig rätten att häva köpet? (Inte heller del danskaförslagels andra stycke är tydligt i detta avseende.) En motsvarande otydlighetåterfinns i förslagets 41 § andra stycket och 61 § (jfr ,Kvittning, s. 537 0. Enligt31:a paragrafen har köparen skyldighet att inom skälig tid avlämna meddelandetill säljaren om han vill göra gällande påföljd såsom hävning eller skadeståndpå grund av dröjsmålet (reklamera). Vid hävning räcker så kallad neutralreklamation. Bestämmelsen tar sikte på att varan har avlämnats . Medvara får då anses avse t. ex. ell helt parti av en beställd varugrupp. Omköparen beställer hundra par jeans och leveranstidpunkt är avtalad lill den 1oktober skall rätten till hävning och tidsfristen inom skälig lid gälla framtill den tidpunkt då hela partiet är levererat. Om säljaren den 5 oktoberfullgör av leveransen och resterande del och det ej ärfråga om delleverans skall köparens rätt till hävning vara kvar underförutsättning all han häver inom skälig tid, räknat . 49:eparagrafen som lar sikte på så kallat partiellt avtalsbrott avser enligtmotiven enbart vissa exemplar av ett parti som försenas eller är felaktiga.Förevarande exempel tar emellertid inte sikte på viss mindre del av partiet,varför det är angeläget att ett klarläggande sker i motiven till 31:aparagrafen. 179 säger sig arbetsgruppen upphäva köparens reklamationsskyl- digheli de fall där säljaren avlämnat godset . manuttryckligen "en särskild reklamationsskyldighel i de fall då han (köparen)vill häva köpet eller kräva skadestånd på gmnd av att varan avlämnatsför sent". Man kan fråga sig i vilka ytterligare fall det skulle varameningsfullt för köparen att reklamera. 9 1988/89. Påföljderav fel i varan Samfundetfinner anledning att ifrågasätta systematiken i reglerna i 32 41 §§. Samfundetmenar att reglerna skulle bli lättare överblickbara om man i avsnilletinledningsvis anger vilka påföljder köparen kan göra gällande vid väsentligarespektive icke väsentliga fel, därefter anger hur köparen måste reklamera föratt kunna göra gällande de olika påföljderna och, slutligen, därefter angerreglerna beträffande de särskilda påföljderna. 42 44 §§. Samfundet vill sätta i fråga om det inte är möjligt att finna enbättre redaktionell uppbyggnad av bestämmelserna. 1 den föreslagna uppställningenär det enligt samfundets mening svårt alt urskilja och få en överblick över deolika avsedda situationerna, och 44 § kan kanske t. o. m. leda läsaren vilse. 1fråga om 44 § 1 hänvisar samfundet till vad samfundet anfört under Ifråga om 44 § 3 hänvisar samfundet till punkt 8 i "Allmänna synpunkter"(avsnitt 4). Enligt21 § i förslaget får köpare inte såsom fel åberopa vad han vid köpel måsteantas ha känt lill. Del framgår inte tydligt av den paragrafen om detta avseräven rättsliga fel. Inte heller lämnar motivuttalandena någon vägledning härom.Av förslagets 47 § första stycket tredje satsen: "om han varken kände lilleller borde ha känt till felet" kan emellertid dras den slutsatsen all 21§ första stycket inte skall gälla rättsliga fel. Samfundet anser emellertid altdet är självklart att i lagen skall tas in den regeln att köparen inte fårsåsom rättsligt fel åberopa vad han vid köpet kan antas ha känt till (ellermotsvarande beskrivning som 121 §). bör tas in som en allmän bestämmelsei avsnittet med rubriken . Enligtsamfundets mening vore det orimligt om exempelvis en köpare som köper en varamed vetskap om att den är belastad med panträtt och köparen underrättats ompantsättningen enligt lagen (1936:88) om pantsättning av lös egendom sominnehaves av tredje man, varvid priset jämte andra villkor i köpavtaletbestämls mot bakgrund av bl.a. kännedomen om panlsättningen, skulle kunna hävaköpet eller göra andra påföljder gällande. Utöverde påföljder som köparen redan nu kan göra gällande vid fel i godset prisnedsättning, hävning, kräva gillt gods och skadestånd föreslåsuttryckliga bestämmelser om säljarens avhjälpande av fel och omleverans (36 38 §§). Förbundet har ingen erinran mot all det uttryckligen föreskrivs attköparen får kräva säljaren att avhjälpa felet (36 §) och all säljaren, i fallköparen inte kräver det, också på egen bekostnad kan få avhjälpa felet. Omsäljaren skall avhjälpa felet bör det ske under förutsättning att det däravinte uppstår någon väsentlig olägenhet för köparen (38 §). Arbetsgruppenföreslår vidare att köparens krav på gillt gods numera benämnt omleverans skall ske om felet inte är av ringa betydelse. Förbundet instämmer i allett väsentlighelsrekvisit bör vara förutsättning Prop. 1988/89: 76 även idella fall för att köparen skall kunna göra gällande omleverans. Bilaga 3Dock är motiven inte helt klarläggande på denna punkt (sid. 277 fF). Medhänsyn till all lagleknisk åtskillnad inte föreslås mellan speciesköp ochleveransavial är det följaktligen rimligt all i köplagen inläs en bestämmelseom att köparen inte får kräva omleverans om det rör sig om en vara somtillverkats särskilt efter köparens anvisningar och önskemål. Såsomarbetsgruppen föreslår bör det stå säljaren fritt att i stället för attavhjälpa ett fel välja all företa omleverans (36 § första stycket 2 p. Reklamationsregelni 34 och 35 §§ synes överensstämma med vad som gäller enligt 52§ KöpL med undantag för särbestämmelsen om handelsköp. Den föreslagnautformningen bör godtas. Förbundetgodtar all preskriptionstiden förlängs till . Ilikhet med gällande lag bör också skadeståndsskyldighet inträda för säljarenvid fel i varan , men att del bör finnas vissa förutsättningar föransvarsbefrielse (42 och 43 §§). Förbundet har inte heller i dessa avseendennågra invändningar mot de angivna förutsättningar som intagits som grund föransvarsbefrielse, men vill framhålla betydelsen av att dessa kommer till klartuttryck i lagregler. Det kan också vara befogat med en något vidgad möjlighettill skadeståndsbefrielse vid tillverkningsköp, som arbetsgruppen föreslår. Förbundetdelar arbetsgruppens uppfattning om att någon uppdelning av olika skadetyperinte bör genomföras. Säljarensskadeståndsansvar för fel i godset diskuteras såväl av arbetsgruppen (främsts. 184 ff, 288 fl) som av Hjerner ensam (s. 409). En viss mildring av detstrikta ansvaret för fel i gods av genuskaraklär avses införas somläget i princip blir oförändrat vid köp av specieska-raklär. Arbetsgruppenförordar ett presumtionsansvar för culpa i fråga om fel i godset vidbeslällningsköp. Regleringen förefaller ha skäl för sig. Arbetsgruppendefinierar rättsligt fel i en föreslagen paragraf (23 §) och även påföljder avrättsligt fel (46 47 §§). Regleringen följer vad som f n. gäller i fråga omrättsliga fel men det är en fördel om regleringen framgår av lagtext. Lagförslagetinnefattar en differentiering av säljarens felansvar beroende på de olika lypsituationer som kan komma ifråga. Jämfört med nuvarande regler har därför säljarens felansvar blivit betydligt mer utföriigt behand lat. Detta förklaras delvis av lagförslagels regler om säljarens ansvar för uppgifter och för underiåtenhet alt lämna sådana uppgifter som är av betydelse för varans beskaffenhet eller användning. Vidare innehåller lag förslaget en principiell skyldighet för säljaren att avhjälpa fel och även ansvaret för försummelse härvidlag behandlas i förslaget. Vad särskilt beträffar ansvaret för utfästelser innehåller lagförslaget, jämfört med nuva rande 42 § andra stycket köplagen den skillnaden att skadeståndsansvar inte drabbar säljaren annat än om del föreligger en verklig utfästelse (44 § punkt 1). Eftersom nuvarande bestämmelse med uttrycket "kan anses tillförsäkrad" lätt inbjuder till en godtycklig rättstillämpning, villorganisa tionerna lill en början uttrycka sin tillfredsställelse över den regel som föreslås gälla för säljarens utfästelser. Vad gäller säljarensansvar för oriktiga uppgifter eller underlåtenhet att Prop. 1988/89: 76lämna uppgifter i 44 § punkterna 2 respektive 3 vill organisationerna Bilaga 3 hänvisa till vad som ovan sagts i kommentaren till 18 19 §§. Beträffandeden delen av lagförslaget som svarar mot nuvarande 42 och 43 §§ köplagen kanför del första noteras att lagförslaget innehåller en särbehandling av vissatillverkningsavtal. Dessa föreslås utgöra en "mellangrupp" därfelansvaret blivit strängare jämfört med det som föreslås för "vara somfanns vid köpel" (43 § andra stycket i lagförslaget) och som närmastmotsvarar vad som gäller vid köp av bestämt gods enligt 42 § andra stycket.De tillverkningsavlal som avses skall vara sådana där tillverkningen sker"särskilt för köparen efter hans anvisningar eller önskemål" (43 §första stycket i lagförslaget). För sådana tillverkningsavlal föreslås ettpresumtionsansvar, något som i och för sig är väl motiverat med hänsyn till atttillverkningen ju innebär en arbetsprestation för vilken enligt allmännarättsgrundsatser ett presumtionsansvar torde gälla. För "vara som fannsvid köpet" har köparen endast rätt till skadestånd om felet uppkommit efterköpet lill följd av säljarens försummelser. Bevisbördan är således"rättvänd" i likhet med vad som gäller enligt 42 § andra stycketköplagen. Säljaren ansvarar givetvis också för utfästelser men, såsom ovansagts, tar lagförslaget avstånd från ett ansvar för "fingerade"utfästelser. Här föreligger alltså en skillnad jämfört med nuvarande 42 § andrastycket köplagen. Något särskilt skadeståndsansvar för svek har inte uttrycktsi lagförslaget och behövs väl inte heller med hänsyn till att ansvar då inträftarenligt allmänna regler. Organisationernaanser att ett "utomkontroll-ansvar" med den betydelse somorganisationerna menar att detta rekvisit skall ha (jämför ovan kommentarentill 29 §) kan accepteras som en normalregel för säljarens felansvar. Mankommer då också ganska nära vad som gäller enligt 43 § andra stycketköplagen. Däremot vill organisationerna ifrågasätta lämpligheten av alt ha ensärskild reglering för vissa tillverkningsavtal. Förutsatt att"utomkontroll-rekvisitet" uppfattas subjektivt, borde man kunnaåstadkomma en tillräcklig differentiering för olika avtalssituationer utan attbehöva särskilt i lagtexten markera att särbehandling behövs för vissatillverkningsavtal. Det måste ju också i rättstillämpningen uppstå betydandesvårigheter all avgränsa just sådana tillverkningsavtal som kräver särbehandling.Tillverkningsavtalen utgör en heterogen grupp av avtal och i vissa fall kan delvara naturligt att i stället tillämpa "normalregeln" t. ex. dåsäljarens huvudprestation utgjort malerialanskaffning och detta även om varandärefter i ett eller annat avseende tillverkas särskilt för köparens behov.Organisationerna ifrågasätter därför om inte den speciella regeln för vissatillverkningsavlal i lagförslaget bör utgå, om "utomkonlroll-rekvisitet"får en subjektiv tolkning. tillverkningsavtal kan närmast liknas vid köp av bestämt gods. Det utgörför övrigt en omdiskuterad fråga hur lillverkningsavtalen enligt nu gällanderätt skall klassificeras med avseende på säljarens felansvar. Men förtillverkningsavtal gäller ju generellt att de inte finns i avtalsögonblicket.Genom uttrycket "vara som fanns vid köpet" i 43 § andra stycket ilagförslaget har man uteslutit möjligheten att tillämpa regeln om skadeståndsansvarför försummelse med rätlvänd bevisbörda för sådana tillverkningsavlal som börjämföras med köp av bestämt gods och för vilka den lindrigare ansvarsgrundenbör gälla. Organisationerna vill därför föreslå all orden "som fanns vidköpet och" i 43 § andra stycket i förslaget slopas. Organisationernavill i och för sig tillstyrka det stränga felansvar för säljaren som föreslås enligt normalregeln i 42 § första stycket. "utomkontroll-rekvisitet"tolkas subjektivt, får säljaren normalt svårt att Prop. 1988/89: 76 undgåskadeståndsansvar om han presterat felaktig vara. Ansvarsbefrielse Bilaga 3torde i praktiken närmast inträffa vid s. k. dolda fel, dvs. när säljaren intehaft några möjligheter att konstalera avsaknaden av fel före eller i sambandmed leveransen. Organisationerna kan i och för sig tillstyrka ett sådantsträngt felansvar för säljaren men anser att lagförslaget bör begränsaomfattningen av det skadestånd som då kan komma i fråga och hänvisar i dettasammanhang till kommentaren till lagförslagets regler om skadeståndelsberäkning 71 74§§. Iklargörande syfte vill organisationerna avslutningsvis framhålla följande. Omorganisationernas förslag till en subjektiv tolkning av "utomkontroll-rekvisitet"inte skulle godtas föredrar vi i ett sådant läge trots de tidigare anfördaprincipiella tveksamhelerna att en uttrycklig ansvarsregel förtillverkningsavtal införs i lagtexten. Organisationernas inställning i fråganär alltså beroende av den tolkning som kontrollrekvisitet ges. Rätlentill skadestånd för köparen vid felaktig leverans regleras i paragraferna 42lill och med 45. Reglerna är svårtillämpade. gäller nästin-lill striktansvar, ibland presumtionsansvar och ibland culpaansvar. Del kan ifrågasättasom regelns utformning behöver ha denna komplicerade utformning. Det finnsanledning all såvitt möjligt förenkla reglerna för att undvika framtidatvister. Påföljderav fel I varan Riksförbundetinstämmer i alt en av de allvarligaste bristerna i påföljdssyslemel vid felenligt gällande köplag är alt där inte ingår något stadgande om säljarensskyldighet att avhjälpa fel. I de slandardvillkor som används i olika branscherintar avhjälpande av fel oftast en central plats och en sådan påföljd är iallmänhet den som ligger i båda parters intresse. kanfinna, är den föreslagna regleringen av avhjälpande, och även omleverans, välavvägd. sammanhang med detta står de säljargarantier som finns på marknaden.I sitt yttrande över förslaget till ny konsumentköplag (SOU 1984:25) framhöllriksförbundet all säljgaranlierna alltför ofta praktiskt blir sekundära tillkonsumenternas egen försäkring, som tvärtom avsetts att vara det sekundäraskyddet. Som då framhölls, drabbar detta kostnadsmässiglförsäkringstagarkollekiivet. Problemet är aktuellt även inom köplagens område.Av 22 § i förslaget framgår att om en s. k. funktionsgaranti lämnats, dvs.utfästelse givits om varans användbarhet och andra egenskaper, och enförsämring inträder , fel i varan skall anses föreligga. Ävenom rättsverkningarna av en garanti beror på dess innehåll och i 22 § inteåsyftas någon lagreglering av garanliulfästelsernas innebörd, synes det vara enrimlig förhoppning att denna paragraf i förening med köparens räll tillavhjälpande eller omleverans saml rätten lill ersättning för kostnaderna föratt avhjälpa fel enligt 42 45 §§, verksamt skall bidra till allsäljargantierna även praktiskt blir del primära skydd som avsetts. Beträffandeskadeståndsreglerna i övrigt vill riksförbundet ifrågasätta om det finns tillräckligt starka motiv för att skärpa säljarens ansvar vid specieköp dithän att befrielse endast kommer ifråga i undantagsfall (vid 133 force majeure i nybetydelse). På försäkringsområdet får frågan särskild Prop. 1988/89:76betydelse eftersom arbetsgruppen antyder att de köprällsliga reglerna skul- Bilaga 3 le kunna få räckvidd även i vad avser skada på annan egendom än densom är föremål för köpet (se nedan). 32§ Paragrafen anger generellt vilka påföljder köparen kan göra gällande motsäljaren, när varan är behäftad med fel. Utöverde i paragrafen angivna stadgandena och påföljderna innehåller förslagetemellertid befogenheter för köparen att häva vid successiv leverans ochbefarat avtalsbrott samt regler om det fallet att endast en del av leveransenär felaktig. Omnu lagen överhuvudlaget skall innehålla en paragraf av denna rubrikkaraktärulan egentlig rättslig betydelse, bör den enligt organisationernas mening varauttömmande eller, i annat fall, formulerad så att det klart framgåratt delfinns ytterligare bestämmelser om påföljder vid fel. Dei 32 § stadgade möjligheterna för köparen att kräva avhjälpande, omleveranseller prisavdrag då varan är felaktig och då det inte beror på köparen innebärenligt föreningens mening ett väkommet närmande till de förhållanden somallmänt råder. Även här reglerar i forsla hand avtalet mellan parterna vad somär all betrakta som fel och subsidiära stadgandena i 17 22 §§. För rederi-och varvsnäringens del torde avhjälpande av felet vara den påföljd som köpareni första hand kan åberopa. 33§ I paragrafen ges regler om köparens undersökningsplikt. Eftersom någonmotsvarande bestämmelse inte finns i konsumentköplagsförslaget kan 33 § tänkasbli åberopad även vid konsumentköp. Ett uttryckligt undantag bör göras förkonsumentköp på samma sätt som i det finska förslaget. Alltför stora krav påköparens undersökning av varan kan eljest komma att ställas genom denhänvisning som görs till "god affärssed". 33§ Enligt konsumentköpsutredningen (s. 147) bör någon mot detta lagrum svarandeundersökningsplikt inte gälla konsumentköp. För tydlighets skull bör dettaanges uttryckligen såsom man har gjort i det finska lagtextförslaget. 33§ Bestämmelsen rör ell ämne som föranlett många tvister, nämligen köparensundersökningsplikt vid mottagande av godset. Den utgör en 134 nästan ordagrannöversättning av art. 38 i . Det är oklart Prop. 1988/89: 76i vilken utsträckning olikheterna mot den nu gällande svenska regeln beror Bilaga 3 på att denna ansetts vara mindre lämplig eller på att man velatanpassa formuleringen så nära som möjligt lill konventionen. Medanden nu gällande regeln endast gäller handelsköp, dvs. avtal mellan köpmän i ochför deras rörelse (51 §), och SOU inskränker undersökningsplikten till köparesom driver affärsmässigt organiserad rörelse, har undersökningsplikten ,såvitt framgår av lagtexten, gjorts generell. Det måste emellertid ansesbetänkligt att ålägga privatpersoner en generell undersökningsplikt av den typsom åvilar köpmän. Det kan inte anses rimligt att enprivatperson som av en annan privatperson köper ell begagnat föremål skallundersöka det "så snart som omständigheterna medger". Det finns ilagtexten en hänvisning lill "god affärssed", och vissamotivuttalanden (s. 271) tyder på att enligt god sed alls ingen undersökningspliktskulle finnas i vissa fall. Den språkliga formuleringen av stadgandet talardock mot en sådan tolkning. Samfundetmenar att texten fåll en mindre lämplig formulering, och hänvisar lill vadsamfundet anfört om "undersökningsplikt" i punkt 5 i "Allmännasynpunkter" (avsnitt 4). Samfundetmenar att stadgandet bör formuleras så att del anger vilka rättigheter köparenförlorar om han inte undersöker godset på visst sätt. Imotiven (s. 271) anges att i det finska och det danska förslaget har"uttryckligen angivits att stadgandena om undersökningsplikten inte gällervid konsumentköp". Delta uttalande kan föranleda uppfattningen alt denregeln också skulle framgå av eller följa av eller gälla enligt det svenskaförslaget, ehuru detta icke "uttryckligen angivits" i det svenskaförslaget. Som samfundet uppfattat det svenska förslaget har där icke angivitspå något sätt, och framgår heller icke av det svenska förslaget, eller följericke heller av det, att "undersökningsplikten" inte gäller vidkonsumentköp. Detta är en fråga för konsumentköplagen och bör inte behandlas iköplags-sammanhang. 1motiven (s. 271) anges all undersökningen i allmänhet inte behöver ske i direktanslutning till huvudlransporten, t. ex. i en transportterminal, utan den kanske när varan efter den lokala transporten kommit fram lill köparensaffärsställe eller hemvist. Fråga uppkommer då när godset anses skall ha kommitfram för del fall alt köparen säljer godset vidare under t. ex. enfob-transport eller säljer godset vidare sedan det kommit fram tilltransportterminalen men utan att köparen tagit någon som helst befattning medgodset och alltså inte fört det till sitt affarsställe eller hemvist. Samfundetvill sätta i fråga om inte andra stycket kan utgå eftersom del är endetaljreglering av principen i första stycket, och en detaljreglering varsvärde kan ifrågasättas. Samfundetanser att bestämmelsen inte är befogad och föreslår alt den Samfundet vill påpeka att rekvisitet "borde säljaren vid köpet 135 ha känt till möjlighetenav sådan omdestinering eller vidaresändning" Prop. 1988/89:76 torde träffaett stort antal köpavtal. I ett stort antal fall finns det nämligen Bilaga 3alltid en möjlighet att omdeslinera eller sända vidare godset, och det lärfinnas få säljare som med fog kan påstå att de inte kunnat känna till denteoretiska möjligheten att köparen omdeslinerar eller sänder godset vidare.Det bör vidare framhållas att bestämmelseorten är okändförsäljaren. Omstadgandet skall behållas bör det kompletteras med en text som anger attstadgandet gäller endast om del av avtalet framgår alt varan skall transporterasfrån platsen för avlämnandet. 33§ Den föreslagna bestämmelsen överensstämmer i sak med den nuvarande köplagensreglering beträffande köpare som är näringsidkare. Någonbestämmelse motsvarande nuvarande specialstadgande om undersökning av s. k.utfallsprov har arbetsgruppen dock inte ansett erforderlig. Organisationernakan godta att en sådan specialbestämmelse inte belastar lagtexten. Eftersom detvid vissa köp är brukligt att fullgöra undersökningsplikten på ett utfallsprov,skulle det emellertid vara av värde med motivuttalanden av innebörd att ingenändring är avsedd vad gäller undersökning av utfallsprov. Enligtparagrafens tredje stycke får, om köparen bestämmer en ny bestämmelseort fören vara som är på väg eller sänder den vidare utan att ha haft skälig möjlighetatt undersöka den, undersökningen uppskjutas tills varan har nått den nyabestämmelseorten. En förutsättning härför är att säljaren vid köpet kände ellerborde ha känt till möjligheten av sådan omdestinering eller vidaresändning.Sådana åtgärder torde i de flesta fall vara möjliga, varför det enligt vårmening i stället för kännedom om möjligheten borde krävas att det för säljarenframstår som sannolikt, att köparen kommer att vidta ifrågavarande åtgärder. Iannat fall kan bestämmelsen inbjuda lill missbruk. Gällandereklamationsregel är i handelsköp mycket sträng med köparen. I praktiken tordeemellertid reklamationsfristema i 52 § 1 st KöpL ha tillämpats ganska milt.Begreppet "genast" har således inte tolkats bokstavligt utan köparenhar givits viss betänketid innan han måste avsända sin reklamation. Förtillämpningen av förslagets regel skulle vara värdefullt med en markering om"utan oskäligt uppehåll" medför en utsträckning av reklamationslideni förhållande till gällande rätt. Den som vid en tolkning av den föreslagnalagtexten jämför denna med nu gällande rätt konstaterar all sammareklamalionsfrist enligt förslaget gäller för alla köp somnu gäller för endastcivilköp. Deomständigheter som utredningen (s. 273) anför som skall påverka bedömningen av reklamalionstidens längd torde gälla .