prop · GC036 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksåklagarenanser aft prövningstillstånd inte skall behövas för åklaga ren i hovrätten. Övervägande skäl talar emellerfid enligt min mening för att man nu låter parterna i detta hänseende vara jämställda. Prövningstillstånd bör alltså gälla även för åklagaren. Jag vill emellertid peka på att frågor rörande prövningstillstånd till hovrätt övervägs inom från ett bredare perspektiv pä grundval av ett betänkande från rättegångs- utredningen (Ju 1977:06). Det är infe uteslutet att denna fråga fär tas upp igen i det sammanhanget. Enligt2 kap. 4 § tredje stycket skall hovrätten vid behandling avfrågor om prövningstillstånd bestå av tvä lagfarna domare. gäller aftmål om parkeringsavgifter inte får överklagas till högsta domstolen. Sveahovrätt och anser atf denna bestämmelse bör bibehållas. Föregen del anser jag aft det i och för sig vara av värde att mål om parkeringsavgifferundantagsvis - med de stränga förutsättningar som gäller för prövningstillståndi högsta domstolen - kan prövas även i högsta instans, vilket nu är fallet närdet gäller mål om kontrollavgifter. Frågan om fullföljd till högsta domstolenövervägs emellertid inom pä grundval av räftegängsutredningensbetänkande (SOU 1986:1) och rättsbildningen. Den nu aktuellafrågan bör enligt min mening tas upp i samband med dessa överväganden. Jag ärdärför infe beredd atf nu lägga fram något förslag i frågan. Mitt förslag: Enändring skall göras i 15 § 3 FelPL som innebär att felparkeringsavgifter skall återbetalasnär parkeringsanmärkningen inte har prövats av domstol och det är uppenbart attanmärkningen inte borde ha meddelats. Promemoriansförslag innebär att den nuvarande ordningen behälls. och är de enda avremissinstanserna som uttalat sig i denna fråga. anser atfdet fordras ett klarläggande i vilka fall som felparkeringsavgifter skallåterbetalas. Enligt verket får det inte vara så atf en prövning avtrafiksäkerhetsverket om återbetalning blir att jämställa med ett led i dennormala rättsliga prövningen. anser att en ändring av återbefalningmöjlighetenbör utredas när bilisterna faktiskt parkerat fel men det på något sätt finnsbrister i den formella beslutsprocessen. Skälen för mitt förslag: Felparkeringsavgiftskall enligt 15 § FelPL återbetalas i vissa särskilt angivna fall. Punkt 3 iparagrafen anger att återbetalning skall ske om det i annat fall (än som avsesi punkterna 1 och 2) har förekommit fel som avsett ärendets handläggning ochfelet har varit fill men för den som erlagt avgift. Innebördenav bestämmelsen i punkt 3 är inte alldeles klar. Ordalydelsen tyder närmast påatf det skall vara fråga om formella fel med avseende på själva handläjggningenav ärendet om parkeringsanmärkningen. Därmed skulle uteslutas fall dä enparkeringsföreskrift infe utmärkts eller kungjorts i rätt ordning. Man kanvidare fråga sig om bestämmelsen skall fillämpas när felparkeringsavgiftenfastställts av domstol och felet hänför sig till domstolens handläggning. Jagdelar därför trafiksäkerhefsverkets uppfattning att bestämmelsenstillämpningsområde bör klariäggas. Det bör sålunda finnas en klar rågäng mellan de fall.som skallprövas av domstol och fall dä avgiften utan domstolsprövning skall återbetalasav trafiksäkerhefsverket. Återbetalning enligt punkt 3 bör enligt min meninginfe ske när felparkeringsavgiften har ålagts eller fastställts av domstol. Isådana fall bör rättsmedlen vara resning eller besvär över domvilla och återbetalningdärefter ske enligt punkt 1. När betalningsansvar inte har bestritts ellerfordonsägaren nöjt sig med polismyndighetens beslut bör å andra sidanåterbetalning kunna ske även om felet inte hänför sig fill ärendetshandläggning utan till andra omständigheter. Det bör emellertid i sä fallkrävas att det är uppenbart atf parkeringsanmärkning infe borde ha meddelats. Jag föreslår atf 15 § 3 FelPLändras i enlighet med det anförda. Det blir då möjligt aft i fortsättningenåterbetala en avgift när det är uppenbart t. ex. aft en lokal trafikföreskriftom parkering inte har utmärkts på rätt sätt. Ett annat exempel är att endomstol genom lagakraftvunnet avgörande har ogillat en parkeringsanrriärkningoch det finns andra fall där omständigheterna är nära nog identiska. Sädan återbetalning somdet hår är fråga om bör kunna ske utan särskild ansökan. Sedan återbetalningenskett skall givetvis kommunen betala tillbaka det överförda beloppet till trafiksäkerhefsverket. 2.1.4Ansvaret vid övergång av äganderätten Mitt förslag: Medfordonets ägare skall i fortsättningen avses den som i något av de i lagenangivna registren var antecknad eller senare har antecknats som fordonets ägarevid tidpunkten för överträdelsen. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Ingenav remissinstanserna motsätter sig förslaget. anser aft denföreslagna bestämmelsen bör gälla direkt utan någon övergångsbestämmelse.Anledningen fill detta är att den föreslagna ordningen är den ordning somtillämpas i praktiken. Skälen för mitt förslag:Enligt 4 § FelPL ansvarar i allmänhet fordonets ägare för aft felparkeringsavgiftenbetalas. Med fordonefs ägare avses enligt samma paragraf - såvitt här är ayintresse - den som när överträdelsen skedde var antecknad som fordonets ägarei bilregistret. Om ett registrerat fordonövergår fill ny ägare, skall enligt huvudreglerna i 51 § bilregisferkungörelsen(1972:599) både den nya och den förra ägaren göra anmälan till länsstyrelseninom från förvärvet. Enligt 52 § i kungörelsen skall i sådanaanmälningar uppges bl. a. dagen för äganderättens övergäng. Justitieombudsmannen i ett beslut angående handläggningen av ett ärende omfelparkeringsavgift uttalat att 4 § FelPL i prakfiken fillämpas i strid motbestämmelsens ordalydelse. Om den ordning som tillämpas är lämplig, bör därförbestämmelsen enligt JO ändras. JO pekar på aft 4 § FelPLenligt sin ordalydelse innebär att en senare anteckning med retroaktiv verkanaldrig kan påverka ansvaret för en förseelse. Detta betyder att om en ny ägare tillfordonet gör sig skyldig till en parkeringsförseelse när den gamle ägarenfortfarande står antecknad i. registret skall formellt den förre ägaren hällasansvarig för förseelsen. Emellertid fillämpas bestämmelsen inte pä detta sättutan den som var ägare till fordonet vid tiden för förseelsen görs ocksåansvarig för denna. Jaganser att den ordning som fillämpas i praktiken är lämplig. Bestämmelsen bördärför ändras så att ordalydelsen överensstämmer med den tillämpade ordningen.Jag förordar därvid en något annorlunda formulering än den som lagrådet harföreslagit. 2.L5 Statens andel avförhöjt avgiftsbelopp Mittförslag: Andelen av det belopp som svarar mot förhöjningen av avgiftsbeloppetoch som skall tillfalla statsverket höjs från hälften till tre fjärdedelar. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansernahar inte haft någon erinran mot förslaget. Skälenför mitt förslag: I de kommuner som har egen frafikövervakning tillfaller felparkeringsavgiftenkommunen. Vid utbetalningen dras emellertid statens kostnader av med ettbelopp som fastställs av regeringen, . Om felparkeringsavgiftenhar höjts med de s. k. förseningsavgifterna, som bestäms av regeringen enligt 6.§andra stycket FelPL, tillfaller dessutom hälften av höjningen staten. I dekommuner som inte har egen trafikövervakning tillfaller dock avgifterna i sinhelhet staten. Vid en parkeringsanmärkning utfärdas som tidigare nämnts ettåläggande att inom en viss fid betala en förhöjd avgift. Om detta åläggandeinte följs skall avgiften drivas in och i samband därmed utgår ytterligare enförhöjd avgift. Bestämmelsernaom avgiftsförhöjning vid försenad betalning har gällt sedan år 1981.Beloppen som innebär atf avgiften höjs med . vid varje fillfälle har ocksåvarit oförändrade . För att i möjligaste mån öka benägenhetenatt betala parkeringsavgiften samt för aft få en bättre täckning för statenskostnader anser jag att avgiften vid försenad betalning och vid indrivning böröka. Eftersom det är staten som har kostnaderna för indrivningsverksamhetenanser jag att det är rimligt om staten i fortsättningen erhåller fre fjärdedelarav de belopp med vilka parkeringsavgiften höjs i de fall som avses i 6 § andrastycket FelPL. 2.2 Lagen(1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering Prop. Mittförslag: Med fordonets ägare skall avses den som i något av de i lagen angivnaregistren var antecknad eller senare har antecknats som fordonefs ägare vidtidpunkten för den olovliga parkeringen. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Ingen av remissinstanserna motsätter sig förslaget. anser ilikhet med vad styrelsen anfört i fråga om parkeringsavgifter att denföreslagna ändringen bör gälla direkt utan någon övergångsbestämmelse. Skälenför mitt förslag: Förslaget rör motsvarande förhållanden som de som behandlatsi avsnitt 2.1.4. Jag hänvisar därför i denna fråga till vad jag anfört underdet avsnittet. Lagändringarnaföreslås träda i kraft den . Eftersom de föreslagnabestämmelserna innebär en inskränkning i rätten att föra talan mot meddeladeparkeringsanmärkningar bör dessa bestämmelser inte gälla anmärkningar sommeddelats före ikraftträdandet. Säsomrikspolisstyrelsen anfört kan dock de bestämmelser som endast innebär en legaliseringav den ordning som redan tillämpas gälla utan några särskildaövergångsbestämmelser. Ävenden föreslagna ändringen i 15 § FelPL, som gäller trafiksäkerhefsverkets rätt aftåterbetala felparkeringsavgiften, bör kunna tillämpas även om deberörda parkeringsanmärkningarna meddelats före ikraftträdandet. 1enlighet med det anförda har inom upprättasförslag till 1. lagom ändring i lagen(1976:206) om felparkeringsavgift 2. lag om ändring i lagen(1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering Förslagenhar granskats av lagrådet. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om ändring i lagen(1976:206) om felparkeringsavgift 2. lag om ändring i lagen (1984:318) om kontrollavgiftvid olovlig parkering Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemsfällan. Förfaltningsförslag i Prop. 1988/89:6 Promemorian (DsK1987:18) Bilaga 1 Parkeringsavgift Lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift Härigenom föreskrivs atf 4, 9, 10 och 16 §§ lagen(1976:206) om felparkeringsavgift skall ha följande jydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Fordonets ägare ansvarar för aft felparkeringsavgiftenbetalas. Ägaren ansvarar dock infe om omständigheterna gör det sannolikt aftfordonet frånhänts honom genom brott. Med fordonets ägare avses 1. den som näröverträdelsen I. den som när överträdelsen skeddevar antecknad som fordo- skedde var fordonels ägare enligt netsägare i något av de register någotav de register som avses i 1 § som avses i I § 1 eller 2 eller 1 eller 2 eller 2. i fråga omfordon som brukas 2. i fråga om fordon som brukas medstöd av licens som anges i 1 § med stödav licens som anges i 1 § 3, den som innehade 3, den som vid samma fid innehade licensen. , 9§ Ägare av fordon, i fråga om'vil- Ägare avfordon, i fråga om vil- ket parkeringsanmärkning har med- ket parkeringsanmärkninghar med delats, får hos polismyndigheten i delats, får hos polismyndigheten i det polisdistrikt där parkeringsan- det polisdistrikt där parkeringsan märkningen meddelades skriftligen märkningen meddelades skriftligen anmäla att han bestrider betalnings- anmäla atf han bestrider betalnings ansvar. Därvid skall grunden för ansvar. Därvid skall anges de om- bestridandet anges. grundas på och den bevisning som Har bestridande anmälts,- verkställer polismyndigheten denutredning som behövs. Sedan utredningen har avslutats, meddelarpolismyndigheten beslut med anledning av bestridandet. Finner myndigheten aftparkeringsanmärkning ej hade bort meddelas eller att betalningsansvar av annananledning ej åvilar den som bestritt sådant ansvar, undanröjer den betalningsansvaret. Anmäles bestridande senare än efter det aftavgiften har erlagts eller kronofogdemyndigheten vidtagit åtgärd för indrivningav avgiften, avvisas anmälan. Prop.1988/89:6 Bilaga I Mot beslut enligt 9 § som innebär atf betalningsansvaretundanröjts får talan ej föras. Talan mot annat beslut enligt 9 § föres genom besvär hos den tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt rum. Vid prövning av besvären fillämpas lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden om ej annat anges i denna lag. Därvid gäller ijråga om besvär vad i den lagen sägs om ansökan. Besvär skall dock alllid anföras skriftligen. Andra beslut enligt 9 § överklagas hos den tingsrätt inomvars domkrets överträdelsen har ägt rum. Skrivelsen med överklagandet ges intill polismyndigheten. Vid prövning av överklagandet tillämpas lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden om ej annat anges i denna lag.Omständighet eller bevis som inte angetts vid polismyndigheten får därefteråberopas endast om det på grund av .synnerliga skäl bör tillåtas all omständigheteneller beviset åberopas. Talan mot tingsrätts beslut föres genom besvär i hovrätten. Mot hovrätts beslut får talan ej föras. Tingsrättens beslut överklagas genom besvär i hovrätten. Talan mot en tingsrätts beslut i huvudsaken får inteprövas av hovrätten om inte hovrätten meddelat parten prövningstillstånd. Prövningstillståndfår meddelas endast om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen atttalan prövas av högre rätt eller om synnerliga skäl förekommer till ändring avdet slut vartiU tingsrätten kommit; En hovrätts beslut all meddela prövningstillstånd får inteöverklagas. 16§ Har enparkeringsanmärkning meddelats i en kommun som svarar för frafikövervakningenligt lagen (1964:321) om trafikövervakning tillfaller felparkeringsavgiftenkommunen. Vidutbetalning till en kommun av betalda felparkeringsavgifter avdragesstatsverkets kostnader med belopp som fastställs av regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. Om avgiften har höjts enligt 6 § andra stycketskall dessutom hälften av det belopp som svarar mot höjningen tillfallastatsverket. Vidutbetalning till en kommun av betalda felparkeringsavgifter avdragesstatsverkets kostnader med belopp som fastställs av regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. Om avgiften har höjts enligt 6 § andra stycketskall dessutom tre fjärdedelar av det belopp som svarar mot höjningentillfalla statsverket. I annatfall tillfaller avgiften statsverket. Denna lag träder i kraft . Äldrebestämmelser gäller fortfarande i fråga om parkeringsanmärkningar sommeddelats före ikraftträdandet. 2 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovligparkering Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering aft 7 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Fordonefsförare och ägare ansvarar solidariskt för att kontrollavgiften betalas. Ägarenansvarar dock inte om omständigheterna gör det sannolikt att fordonet har frånhäntshonom genom brott. 1. den som vid tiden för den I.den som vid fiden för,den olovligaparkeringen var antecknad olovliga parkeringen var fordonets som fordonetsägare i något av de ägare enligl något av de register register somavses i, 2 § första styc- som avses i, 2 § första stycket eller ket eller 2. i fråga om fordon som brukas 2. ifråga om fordon som brukas med stöd av licens som anges i 2 § med stödav licens som anges i 2 § första stycket 3, den som vid sam- förstastycket 3, den som innehade licensen. ma tidinnehade licensen. Dennalag träder i kraft . Sammanställningav remissyttranden över Prop-1988/89:6 promemorian(DsK 1987:18) Felparkeringsavgift. '' Efterremiss har yttranden över promemorian avgeffs av riksåklagaren, ,frafiksäkerhetsverket, , , ,. 2.1 Förslaget i allmänhet Allaremissinstanser anser att förfarandet vid hanteringen av felparkerings-avgiffernabehöver stramas upp och förenklas. Huvuddelen av remissinstansema godtar ocksåde förslag som lagts fram i promemorian. avstyrker atf preklusionsbestämmelser införs, eftersomkommunförbundet anser aft detta skulle strida mot svensk rättstradition.Riksåklagaren, , frafiksäkerhetsverket och motormännensriksförbund anser atf preklusionsbestämmelserna rörande nya omständigheter ochny bevisning bör utformas enligt bestämmelserna i . Övrigaremissinstanser godtar utformningen av promemorians förslag. Riksåklagaren ochdomstolsverket uttalar i fråga om preklusionsbestämmelser följande. Riksåklagaren:Den föreslagna preklusionsregeln (10 §) motsvarar när mast bestämmelserna i 50 kap 25 § och 55 kap 13 § RB. Regeln är avsedd aft gälla vid handläggningen i tingsrätt. Bestämmelsen i 50 kap 25 § RB är infe helt likalydande med den i 55 kap 13 § RB. Vid behandlingen av ändringarna i nuvarande 50 kap 25 § RB (prop 1971:45 s 133) anförde lag rådet, atf möjligheten att åberopa ny omständighet eller nytt bevis i hovrät ten borde vara vidsträcktare än ifrågavarande möjlighet i HD. Bestämmel sen utformades också i enlighet med lagrådets förslag. Några egentliga skäl till den ytterst restriktiva utformning som det nu aktuella förslaget erhållit finns inte anförda i promemorian. Den uppstramning av processmaterialet och den minskning av antalet ärenden av okynneskarakfär som man på detta sätt vill åstadkomma, bör enligt min mening även kunna åstadkom mas med de i jämförelse med förslaget något liberalare reglerna i 50 kap 25 § RB. Det kan vidare inte bortses ifrån att tingsrätten i normalfallet kommer atf vara den enda domsfolsinstans där saken prövas. Även en sådan ordning mofiverar en mer liberal utformning av bestämmelsen än vad som föreslagits. Jag förordar därför atf förslaget till en preklusionsre- gel i FelPL får ett innehåll som i huvudsak svarar mot 50 kap 25 § RB. Ett förtydligande av regeln bör även ske pä det sätt som överåklagaren i angett i sitt yttrande. : Utredningen har valt aft endast tillåta åberopanden av 19 nybevisning ellernya omständigheter om synnerliga skäl föreligger. Re- Prop.1988/89:6 geln, som torde vara mer restriktiv än motsvarande regler irättegångsbal- Bilaga 2 ken, erbjuder enligt mening inte etttillräckligt skydd för en enskild part. Den föreslagna regeln kan i vissa fallkomma att leda till stötande resultat eftersom det kan vara svårt för en partutan ombud att redan vid polismyndigheten avgöra vilka omständigheter e|lerbevis som behöver åberopas i ett kommande domstolsförfarande. DV förordnar därföratf prekulsionsregeln utformas i enlighet med 50 kap 25 § rättegångsbalken.Därvid bör rättegångsutredningens förslag (SOU 1987:46, Översyn avrättegångsbalken 4) till ändring av bestämmelsen beaktas. 2.3 Prövningstillstånd i hovrätten. Samtligaremissinstanser anser aft prövningstillstånd bör ges innan hovrätten prövarmål om parkeringsavgifter. Riksåklagarenanser att bestämmelserna bör vara mer lika bestämmelserna i rättegångsbalkensamt atf resultatet av rätfegångsufredningens slutbetänkande avvaktas. Prövningsfillståndbör inte heller gälla för åklagaren. Riksåklagarenuttalar i denna fråga följande: Närdet gäller förslaget om att införa en dispensregel i FelPL bör beaktas detförslag som finns i räftegängsutredningens slutbetänkande (SOU 1987:46 s 21 ochs 78 fO och som i detta sammanhang innebär att det nuvarande systemet meddispensprövning i tvistemål av mindre värden, , s k smämål, avskaffas. Omförslaget genomförs skulle således krav i vissa fall pä prövningstillstånd vidfullföljd till hovrätt infe längre finnas i , I och för sigkunde man därvid tänka sig att införa en särskild dispensregel i LKOP. Utfalletav rättegångsutredningens förslag bör enligt min mening avvaktas innan någonändring i här angivet avseende görs i FelPL. Omen särskild dispensregel skall införas i FelPL ligger det nära till hands atf göra en jämförelse med regler. erfordras prövningstillstånd för aft få en parkeringsförseelse enligt LKÖP prövad av hovrätten (49 kap 13 § RB). I promemorian föreslås i förevarande fall ' störrerestriktivitet vad gäller möjligheterna att fä en parkeringsförseelse enligt FelPLprövad av hovrätten än vad som gäller för motsvarande förseelse enligt LKOP.Inte heller i detta avseende har i promemorian närmare angetts skälen för ensådan lösning. I promemorian anförs atf man i möjligaste mån bör åstadkomma enenhetlig bedömning av felparkerings-förseelser enligt FelPL och LKOP. Aftinföra en dispensregel i FelPL med ett snävare innehåll än den som tillämpasbeträffande LKOP ter sig enligt min mening inte helt tillfredsställande. Härbör bl.a. beaktas att'parkeringsförseelser enligt FelPL i tingsrättenhandläggs av tingsnofarier medan förseelser enligt LKOP handläggs av mererfarna domare. Samma kriterier för prövningstillstånd som föreligger i 49 kap13 § RB bör därför enligt min mening i huvudsak gälla även i vad avsermöjligheten att få ett ärende om felparkeringsavgift prövat i hovrätten. Enligtden föreslagna regeln erfordras även prövningstillstånd för åkla garen. Jag vill här peka på det egendomliga förhållandet i processuellt hänseende sorn uppkommer genom att åklagaren utan prövningsfillstånd 20 kan föraett ärende, som prövats av hovrätten vidare fill högsta domstolen, Prop.1988/89:6 medan han för aft få ärendet prövat i lägre instans är beroende avtillstånd. anser aft samma skäl som gäller för prövningsfillståndenligt för mål av mindre värden skall gälla för mål om parkeringsavgiffer. anser att prövningstillstånd förprövning i hovrätten av parkeringsavgifter bör beviljas när det föreliggersärskilda skäl för detta. 2.4.1 Fullföljd till högsta domstolen och anser atf mål omparkeringsavgiften inte skall fä överklagas fill högsta domstolen. Det nuvarande systemet med hovrätt som slutinstans fåranses ha fungerat väl. Inom har en enhetlig praxis kunnat skapasgenom atf samtliga sädana mål pä en enda avdelning. Den omständighetenatt det införs ett dispensförfarande innan målet fås upp till prövning ihovrätt medför enligt hovrättens mening infe att fullföljdsförbudet till högstadomstolen bör slopas. Den föreslagna fullföljdsrätten medför bl. a. aft alla niålvari hovrätt avslagit dispensansökan skall kunna föras till högsta domstolenmed begäran om prövningstillstånd i hovrättens dispensfråga. 2.4.2 Omprövning av beslut anser aft en regel införs om attpolismyndigheten får rätt aft ompröva beslutet i samband med att besvären'gesin. En sådan bestämmelse skulle stå i överensstämmelse med reglerna iförvaltningslagen. anser däremot att en dylik omprövninginfe bör ske eftersom en sådan prövning görs i samband med begäran om rättelse. 2.4.3 Återbetalning av parkeringsavgifter anser atf bestämmelserna.i 15 §lagen (1976:206) om återbetalning av felparkeringsavgift vid fel ihandläggningen bör ändras pä sä sätt aft en klar avgränsning uppnäs för vilkafall verket kan återbetala felparkeringsavgifter. Enligt verket skallåterbetalning endast ske när ett sådant fel förekommit atf det är uppenbart attparkeringsanmärkningen inte borde ha meddelats. anför i denna fråga följande:Verkefs möjlighet atf återbetala felparkeringsavgifter enligt 15 § 3 lagen om felparkeringsavgift, är i vissa fall en lämplig ordning i jämförelse med atf varje enskilt ärende skall prövas av domstol, eventuellt efter resning. är det otill fredsställande atf ramen för verkets prövning är oklar. Detta kan föranleda begäran om återbetalning med hänvisning till på- 21 ståddafelaktigheter rörande säväl den materiella grunden för parkerings- Prop.1988/89:6 anmärkningen som formella brister i polismyndighetens ellerdomstolens Bilaga 2 hantering av ett överklagningsärende. Invändningar av dettaslag hör hemma i den gällande instansordningen. Utgångspunkten måste därförvara att verket infe skall pröva en åferbelalningsfräga utifrån sådana grunder.En ytterligare omständighet är att införandet av krav pä prövningstillstånd ochen preklusionsbestämmelse kan få den effekten atf den betalningsskyldige i störreutsträckning än försöker få avgiften återbetald med hänvisningtill 15 § 3.