prop · GC03124 · 1988-12-31 00:00:00 — Det finns dock möjlighet att hålla förhandlingen senare, om det ärnödvändigt på grund av att målet måste förberedas eller av andra skäl. Dennu beskrivna ordningen trädde i kraft så sent som (prop.1986/87:112, JuU 1987/88:7, rskr. 30, SFS 1987:1211 och 1988:27). Tidigaregällde en tidsfrist från del atl liden för anslutningsvad gickut, dvs. från tingsrättens dom. Lagändringen dikterades avintresset av att nedbringa tiden för den tilltalades vistelse i häkte iavvaktan på huvudförhandlingen i hovrätten (prop. s. 55). Lagändringengenomfördes mot bl.a. hovrätternas avstyrkande; man menade att en förkortadtidsfrist för huvudförhandling i mål där den tilltalade är häktad skulleförrycka möjlighetema till planering av förhandlingar i andra mål och medföraatt handläggningen av dessa mål blev eftersatt. Hovrättspresidenternahar nu som jag nämnde i en skrivelse till regeringen hemställt attfristen förlängs och därvid sammanfattningsvis anfört att det visat sig skapaavsevärda svårigheter att bereda målen med häktade utrymme inom den nya,kortare fristen. I många fall har fristen fått överskridas och i andra fall harredan utsatta mål fått ställas in. De skäl som kan åberopas för den nya fristenär enligt presidenterna inte så starka att de väger upp de obestridliganackdelar som denna frist visat sig ha. Vidremissbehandlingen har man i allmänhet instämt i hovrättspresidenternasbedömning. Av de två remissinstanser som avstyrkt förslaget anförkriminalvårdsstyrelsen att trycket på häktesorganisationen skulle öka, omfristen förlängdes, medan menar all hovrätternasproblem bör lösas genom resursförstärkningar och rationaliseringar. Förmin del vill jag till en början konstatera att den tilltalades intresse av attinte i onödan vara berövad friheten som häktad givetvis fortfarande gör sigstarkt gällande. Tiden i häkte är normalt mycket påfrestande, inte minst medtanke på att det ännu inte är slutligt avgjort om åtalet skall bifallas ochvilken påföljd som skall bestämmas. Från denna synpunkt är det angeläget atthuvudförhandlingen i hovrätten kommer till stånd så snabbt som möjligt. Fristreglerav den typ jag redogjort för och som syftar till att tillgodose den tilltalades intressen i det nu berörda hänseendet måste självfallet alltid bestämmas efter en avvägning mot andra intressen. Till att börja med måste givelvis parterna få ett skäligt rådrum före huvudför handlingen. Vidare måste hänsyn tas till andra åtaganden kanske väl så viktiga som åklagaren och försvararen har inom den närmaste framti den. När det gäller hovrätternas egen situation är det självklart att det måste finnas någon gräns för i vilken mån handläggningen av andra mål kan sättas åt sidan. Presidenternas skrivelse och remissbehandlingen av den har visat att man vid lagändring uppenbarligen underskatta de de svårigheter i detta hänseende som en förkortad frist skulle medföra. Den nya ordningen har skapat problem som det nu är angeläget att snabbt komma till rätta med. 1988/89: 124 som hovrättspresidenterna föreslagit och som i allmänhetgodtagits vid remissbehandlingen förlänga fristen för när huvudförhandlingskall hållas. När man bedömer rimligheten av en förlängd frist utifrån dentilltalades intressen bör man, som jag ser det, fästa särskilt avseende vid denomständigheten att det är fråga om personer som av tingsrätten befunnitsskyldiga till brott och dömts till påföljd av mer ingripande natur, en påföljdmot vilken tiden i häkte i allmänhet kan avräknas. Vidare skall pekas på attdet är fråga om fall där tingsrätten funnit skäl föreligga för fortsatt frihetsberövandei avvaktan på att domen vinner laga kraft och att den tilltalade kan få tingsrättensbedömning i häktningsfrågan överprövad av hovrätten mycket snabbt efleröverklagandet av domen som regel . Det kan därför inte ansesoskäligt att man något förlänger fristen för huvudförhandling för attdärigenom tillgodose intresset av att handläggningen av andra mål inte blirlidande i alltför stor utsträckning. Även med en föriängd frist är detnaturligtvis hovrättens skyldighet att inom ramen för fristen så långt möjligttillgodose den tilltalades intressen, dvs. se till att förhandlingen hålls såsnart som det är praktiskt möjligt. Ifråga om belastningen på häktesorganisationen vill jag säga att det visserligenär självklart att en reform medför något längre häktningstider i ett mindreantal fall, men att det vilket även framgår av egetyttrande inte är fråga om annat än i sammanhanget marginella ökningar. Detsom nu diskuteras är för övrigt inte annat än att ändra en regel som gälltunder mindre än och närma sig den ordning som gällde . Den ökade belastningen på häktesorganisationen utgör därförinte något avgörande skäl mot en ändring. Närdet sedan gäller frågan om man bör helt gå tillbaka till den tidigare gällandeordningen en frist från tingsrättens dom eller införa enfrist som utgår från tiden för det faktiska överklagandet kan det senare altemativetvid första påseende synas bestickande. Den tilltalade kan då genom ett snabbtöverklagande själv påverka fristens längd, och de särskilda problem som nuuppkommer när tingsrättens dom överklagas i sista stund blir mindre. Emellertidär en sådan ordning också behäftad med olägenheter. För det första uppmuntrarden till omedelbara och kanske mindre väl övervägda överklaganden, vilket kanmedföra nackdelar såväl för parterna som för hovrätten. För det andra medförregeln betydande praktiska problem, bl.a. i det vanliga fallet att det är fleratilltalade i samma mål, som överklagar . Mot den bakgrundenanser jag med instämmande i vad som uttalades i det tidigarelagstiftningsärendet (prop. 1986/87:112 s. 55) övervägande skäl tala för attfristen knyts till en i förväg bestämd tidpunkt, nämligen fristen föröverklagandeavtingsrättensdom.Jag förordar alltså, i likhet med en stor majoritet av remissinstanserna, attden ordning som gällde före nu återinförs. Medanledning av det anförda har inom upprättats förslag tilländring i 51 kap. 13 § andra stycket RB. tekniskt sett endast enmindre ändring i lagtexten och bortsett från ett Prop. 1988/89: 124 parspråkliga justeringar en återgång till paragrafens tidigare lydelse. Medhänsyn till ärendets brådskande karaktär anser jag att lagrådets hörande överförslaget kan underiåtas. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta förslagen till 1. lagom ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, 3. lagom ändring i lagen(1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall, 4. lag om ändring i lagen(1988:97) om förfarandet hos kommunema, förvaltningsdomstolarna och domstolarnaunder krig eller krigsfara m. m., 5. lag om ändring i lagen(1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m. m. samt 6. lag om ändring i sekretesslagen(1980:100). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Sammanfattning av tvångsmedelskommitténs Prop. slutbetänkande ''' Kommittén föreslår i betänkandet en baslag om tvångsmedel,Ivångs-medelslagen. Med baslag menas att bestämmelserna i lagen är gemensammaför olika slag av tvångsmedelsanvändning och skall gälla såvida inte ispecialförfattningarna angående tvångsmedel föreskrivs något annat på området ifråga. Lagen reglerar två huvudfrågor. Den ena avser det tryckfrihetsrättsligaskyddet för anonymitet och skyddet för uppgifter som omfattas av andratystnadsplikter eller som är av integritetskänsligt slag utan atttystnadsplikt i och för sig föreligger. Den andra avser hanteringen av sådanauppgifter som framkommer under tvångsmedelsanvändning, däribland s.k.överskottsinformation. I lagens inledande bestämmelser anges desstillämpningsområde. 1 övrigt består lagen ay tre huvuddelar. I dessa gesbestämmelser om allmänna begränsningar i tvångsmedelsanvändningen, om särskildabegränsningar till skydd för vissa intressen och om utnyttjande av uppgift som erhållsvid tvångsmedelsanvändning. Om tvångsmedelslagen genomförs erfordras följdändringar iandra lagar, t.ex. (RB) och sekretesslagen. I betänkandetlämnas förslag till sådana ändringar. I sitt tidigare delbetänkande har kommittén föreslagit attmöjlighet införs till hemlig avlyssning med dolda mikrofoner och till hemlig TV-övervakningi brottsutredande syfte. Kommittén anser sig för sin del i allt väsentligt haslutbehandlat frågorna angående dessa nya tvångsmedel och återkommer därförendast parentetiskt härtill i detta betänkande. Däremot lämnar kommittén nu ettnytt förslag beträffande tvångsmedlen hemlig telefonavlyssning och hemlig teleövervakning.Kommittén utgår därvid från sitt tidigare förslag. På grund av vad somförekommit under remissbehandlingen härav och med hänsyn till vad kommitténslutligen stannat för i fråga om förslaget till tvångsmedelslag har dockändringar skett på några punkter jämfört med delbetänkandet. Kommittén har också gjort en allmän översyn avbestämmelserna om beslag, husrannsakan m.m. i RB och av lagen med särskilda bestämmel ser om tvångsmedel i vissa brottmål (tvångsmedelslag). På ett par punkter har kommittén därvid ansett att ändringar i nu gällande regler erfordras. Bestämmelser om tvångsmedel finns ocksä i lagen (1957:132) med särskilda bestämmelser angående domstolama och rät tegången vid krig eller krigsfara m.m. Med hänsyn till den översyn av nämnda lag som pågår i annat sammanhang (jfr Ds Ju 1983:8) har 79 kommitténnu inte närmare behandlat bestämmelserna i den lagen. 1988/89: 124kommittén uttalar i detta betänkande är dock i tillämpliga delar giltigt Bilaga 1 även i fråga om den tvångsmedelsreglering som finns i nämnda lag.Kommittén föreslår vidare några följdändringar i lagen om tvångsåtgärder ispaningssyfte i vissa fall (spaningslagen). 1 lagens första paragraf anges att lagen gäller sådan tvängsmedelsan-vändningsom utgör myndighetsutövning. De tvångsmedel som omfattas av lagensbestämmelser räknas upp i närmast följande paragraf. Tvångsmedlen är delssådana som finns att tillgå inom det brottsutredande, brottsförebyggande och civilprocessuellaområdet, dels förvaltningsrättsliga tvångsmedel. Endast tvångsinedelsanvändningsom syftar till att få del av muntliga eller skriftliga uppgifter eller som harett annat syfte men vid vilken sådana uppgifter kan komma till en myndighetskännedom som en bieffekt, har tagits med. Skälen härför framgår av detföljande. Tvångsmedlen är hemlig telefonavlyssning, hemlig teleövervakning,husrannsakan, eftersökning och liknande undersökning av lokal, arbetsställe,slutet förvar o.d., kroppsvisitation och liknande undersökning,kroppsbesiktning, beslag och liknande omhändertagande av skriftlig handlingeller annat föremål samt föreläggande vid vite eller annan påföljd att företeskriftlig handling eller annat föremål. Redan nu gäller vissa allmänna begränsningar itvångsmedelsanvändningen. De är inte lagfästade utan anses följa av trerättsgrundsatser som kan ses som en återspegling av vad grundlagen vill värnaom, nämligen ändamåls-, behovs- och proportionalitetsgrundsatserna. Kommitténhar ansett att begränsningarna nu bör lagfästas. De innebär följande.Tvångsmedel skall få användas endast för det ändamål för vilket del harbeslutats och det får tillgripas endast om uppgiften inte kan lösas på annatsätt och om intresset av att lösa uppgiften uppväger det men som tvångsmedletinnebär för den enskilde. Vidare skall vid valet mellan olika tvångsmedelalltid det tvångsmedel användas som är minst ingripande för den enskilde ochdet får inte användas i större omfattning, i mera ingripande form eller underlängre tid än som behövs för att uppgiften skall kunna lösas. 1 direktiven har angetts att kommittén skall ägna särskilduppmärksamhet åt att förstärka det tryckfrihetsrättsliga skyddet föranonymitet vid tvångsmedelsanvändning. Detsamma gäller skyddet för uppgiftersom omfattas av andra tystnadsplikter e.d. Kommitténs förslag innebär i dessaavseenden följande. Deuppgifter som skall skyddas anges i en inledande paragraf De är Prop.1988/89: 124 1. uppgiftom vem som är författare, meddelare eller annan person Bilaga 1 som är tillförsäkrad anonymitet enligt 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordning en (TF), 9 a § radioansvarighetslagen (), 1 § lagen om ansvarighet förnärradio eller 12 § lagen om ansvarighet för radio- och kassettidningar, 2. uppgift som en advokat, enläkare eller någon annan med särskild förtroendetystnadsplikt får del av ellerlämnar i denna sin egenskap, uppgift som innefattar yrkeshemlighet eller förtroliguppgift mellan nära anhöriga samt 3. uppgift som omfattas av författningssladgadtystnadsplikt till skydd för andra enskilda intressen än som sägs i 2 elleruppgift i minnesanteckning eller annan sådan uppteckning som uteslutande avserpersonliga förhållanden. Vidall tvångsmedelsanvändning skall ägnas uppmärksamhet åt om förfarandet kanmedföra röjande av uppgift som sagts. Om det när en tvångsmedelsanvändningbeslutas finns anledning att anta att sådan uppgift kan röjas skall intressetav skydd för uppgiften vägas mot det intresse som ligger till grund förtvångsmedelsanvändningen. Därvid skall intresset av skydd för uppgift som avsesi punkterna 1 och 2 tillmätas synnerlig vikt och intresset av skydd för uppgiftsom avses i punkten 3 särskild vikt. För att tvångsmedelsanvändningen skall fåäga rum krävs att dess ändamål framstår som ännu viktigare än skyddet föruppgiften. Det räcker alltså inte att ändamålet är lika viktigt som intressetav att skydda uppgiften. Vad uttrycket synnerlig vikt resp. särskild viktinnebär med avseende på de olika uppgifterna diskuteras utförligt ispecialmotiveringen. Som exempel kan här nämnas att för att tvångsmedelsanvändningensändamål i en brottsutredning skall ges företräde framför intresset av attskydda uppgift som avses i punkterna 1 och 2 torde normalt krilvas att det rörsig om brott för vilket är stadgat fängelse . Avgörandetav om det kan antas att uppgift som skall skyddas kommer att röjas skallenligt förslaget ligga hos den myndighet som överväger att användatvångsmedlet. Om t.ex. polisen överväger att göra en husrannsakan hos en personsom kan förutsättas inneha uppgift av sådant slag skall den pröva omtvångsmedlet kan sättas in på ett sådant sätt att ett röjande undviks. Om så ärfallet fortsätter förfarandet som i normalfallen (naturligtvis dock medsärskild uppmärksamhet på risken för ett röjande, jämför det följande). Omdäremot ell röjande kan antas ske griper nästa spärr in. Beslut i frågan skalldå undantagslöst fattas av domstol. Inte i något fall får interimistiska besluti frågan fattas av myndigheten. Äveni fråga om verkställigheten av ett beslut om tvångsmedelsanvändning föreslåsbegränsningar för att i möjligaste mån förhindra att uppgift röjs som skallvara skyddad. Om man redan då tvångsåtgärden beslutas inser att risk förröjande finns men väljer att ändå använda tvångsmedlet skall i beslutet gesföreskrifter som förebygger röjande. Framkommer nya omständigheter som t.ex.tyder på att även andra uppgifter kan komma att beröras än sådana som tidigarehar varit i fråga 6 1988/89. skall verkställighetenställas in och ny domstolsprövning ske. Om verk- Prop. 1988/89:124 ställighetenredan påbörjats skall den avbrytas men försegling och lik- Bilaga 1 nandeåtgärder som inte kan medföra röjande får tillgripas för att så långt möjligtförhindra att material undanhålls eller förstörs. Vad nu sagts gäller imotsvarande mån om det först vid verkställigheten av ett beslut omtvångsmedelsanvändning visar sig att uppgift som skall skyddas är i farozonen. Föratt ytterligare förstärka skyddet för de uppgifter som nämnts ovan föreslåsinrättandet av ett offentligt ombud. Ombudet skall kunna medverka såväl viddomstolsprövningen, då frågan om tvångsmedelsanvändningen avgörs, som vidverkställigheten av en beslutad tvångsåtgärd. Enligt kommitténs mening bör detfinnas ett mindre antal ombud placerade på lämpliga platser i landet. Den somutses till ombud skall vara lagfaren och bör enligt kommittén väljas inom någonredan nu befintlig organisation. Kommittén har som en tänkbar lösningdiskuterat att cheferna för de allmänna advokatbyråerna i de sexhovrättsorterna utses till ombud men stannat för att inte föreslå någon sådanbegränsning av urvalet. Ombudetskall vid domstolsprövningen som part bevaka att uppgifter av det slag somtidigare har angetts får ett tillfredsställande skydd. Han eller hon skallmedverka till att konfiikten mellan utredningsintresset och skyddsintressetblir allsidigt belyst varigenom rättens möjligheter ökar att fatta ett beslut itvångsmedelsfrågan som så långt över huvud taget är möjligt förhindrar attuppgift röjs som skall vara skyddad. Att ombudet har ställning av part innebärockså att ombudet kan överklaga ett domstolsbeslut om tvångsmedelsanvändning tillhögre instans. När domstolsprövningen avser tvångsmedelsanvändning som kanmedföra röjande av namn som skyddas av anonymitetsreglerna i TF m.fi. lagar skallombudet alltid medverka om frågan gäller användning av tvångsmedel motmedieföretag. Även när frågan gäller användning av tvångsmedel mot annan ochmedför risk för röjande av uppgift vars skyddsintresse tillmäts synnerlig viktskall ombudsmedverkan ske. Undantag får dock göras när tiden uppenbarligen intemedger tillkallande av ombudet. Medför tvångsmedelsanvändningen risk förröjande av uppgift vars skyddsintresse tillmäts särskild vikt skall ombudetmedverka när det finnes vara till fördel för prövningen eller för den framtidaverkställigheten. Ombudetskall som har nämnts också kunna medverka vid verkställigheten av entvångsåtgärd. Sådan medverkan föreslås vara obligatorisk vid verkställighet hosmedieföretag i fråga om beslag, husrannsakan och liknande åtgärder. Vid annanverkställighet skall ombudet medverka om det inte är uppenbart obehövligt elleravgörande hinder möter. Härom förordnar den domstol som prövat frågan omtvångsmedelsanvändning. Ombudet skall t.ex. ta hand om sådant material sombedöms känsligt och besluta om det skall få användas avtvångsmedelsmyndigheten. En annan uppgift kan vara att innan tvångsåtgärdensätts in kontrollera att inget skyddsvärt material finns som hindrar eller påannat sätt påverkar tvångsåtgärdens genomförande. En tredje uppgift somsärskilt nämnts av kommittén är att ta hand om material som någon,exempelvis den som utsätts för tvångsmedlet, häv- Prop. 1988/89: 124 darskall vara undantaget från tvångsmedelsanvändningen. När ombu- Bilaga 1 detfått hand om eller själv tagit hand om material skall han eller hon snara.stbesluta om det skall undantas eller ej. Beslutar ombudet om undantagande skalltvångsmedelsmyndigheten kunna underställa frågan domstols prövning. Överskottsinformation(oavsedda uppgifter) Medöverskottsinformation eller, som kommittén hellre vill kalla det, oavseddauppgifter menas uppgifter som utan att ha eftersökts eller efterfrågats harerhållits vid en tvångsmedelsanvändning. Uppgifterna kan gälla brott ellernågot annat. De kan vara av intresse för någon myndighet eller heltbetydelselösa. De kan framkomma i en polisutredning eller i ett skatteärendeetc. F.n. finns inga särskilda regler om hanteringen av sådana uppgifter. Kommitténföreslår att en oavsedd uppgift skall få utnyttjas så länge den täcks av detbeslutade ändamålet med tvångsmedelsanvändningen, dvs. om den är av betydelseför den sak i vilken tvångsmedlet används. Enda undantaget är om uppgiftenlämnats i förtroende till eller av någon i hans eller hennes egenskap av prästeller av försvarare för misstänkt i brottmål. Då får uppgiften användas endastför att förhindra vissa grövre brott som är förestående, nämligen sådana somdet är straffbart att inte avslöja. Omdäremot uppgiften är av intresse för annat ändamål än som sagts får denenligt förslaget utnyttjas endast under förutsättning att det tvångsmedel vidvars användning den kommit fram, eller dess motsvarighet på sakområdet ifråga, hade fått användas för att eftersöka uppgiften. Detta bör enligtkommittén gälla oberoende av om fråga är om tvångsmedelsanvändning vidbrottsutredning eller om tvångsmedelsanvändning vid utredning eller kontroll iett förvaltningsärende eller vid verkställighet enligt t.ex. utsökningsbalken (UB)och betalningssäkringslagen och såväl om den oavsedda uppgiften gäller ettbrott som om den gäller något annat. Undantag får dock göras dels när denoavsedda uppgiften kan fria någon från misstanke om brott, dels när den avserett förestående brott som är sådant att underlåtenhet att avslöja det är belagdmed straff Av nödrättsreglerna följer att oavsedda uppgifter också kan användasför atl rädda liv och egendom. Även i nu avsedda fall, alltså när en uppgift ärav intresse för något annat ändamål än tvångsmedelsanvändningen avser, börenligt kommittén den tidigare angivna begränsningen gälla i fråga om uppgiftersom lämnats i förtroende till eller av en präst eller försvarare. Kommitténhar vidare ansett det vara nödvändigt med en bestämmelse om hur en uppgift sominte får utnyttjas skall behandlas av myndigheten. Enligt bestämmelsen fårsådan uppgift inte röjas vidare. Den får inte heller upptas, upptecknas ellerpå annat sätt registreras. Har registrering skett skall registreringen bringasur världen så snart det står klart att uppgiften inte får utnyttjas. Följdändringar i RB m.m. Prop. Tvångsmedelslagens regler medför i några hänseendenföljdändringar i Bilaga I RB och i sekretesslagen. När det gällerförvaltningsområdet innebär tvångsmedelslagen bl.a. att de skyddsregler tillförmån för integritets-och tystnadspliktsintressen m.m. som gäller på skatte-och avgiftsområdet ändras. F.n. åligger det i princip den enskilde själv attse till att inget som skall skyddas används i utredningen. Han eller hon måstehos länsrätten begära att sådant material skall undantas och har då också attprestera skäl som stöder denna begäran. Tvångsmedelslagen innebar emellertidatt utgångspunkten skall vara skyddsintresset och inte utredningsintresset.Det är myndigheten som, om det kan antas att uppgift som skall skyddas kommer attröjas, skall visa att utredningsintresset har sådan tyngd att det tar överskyddsintresset. Som en följd av det sagda föreslås att de paragrafer ibevissäkringslagen som reglerar frågan om undantagande av handling frångranskning skall utgå. Hemlig telefonavlyssning och hemlig teleövervakning Som nämnts inledningsvis har kommittén utgått från dettidigare förslaget i delbetänkandet. Nägra ändringar har dock gjorts. Denviktigaste är att enligt det nya förslaget domstol alltid skall besluta omhemlig telefonavlyssning. Enligt det tidigare förslaget skulle åklagareninterimistiskt kunna förordna om åtgärden. Innebörden av förslaget i övrigt ärföljande. Med hemlig telefonavlyssning menar kommittén att samtaleller meddelande till och från viss telefon- eller tdexanläggning i hemlighetavlyssnas eller upptas genom tekniskt hjälpmedel för återgivning av ljud, texteller bild. Vad gäller telex innebär detta en utvidgning i förhållande till vadsom nu gäller. Tvångsmedlet fär som användas vid förundersökning angåendebrott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år.Dessutom skall det få användas vid förundersökning angående försök,förberedelse eller stämpling till grovt narkotikabrott eller grov varusmugglingay narkotika. Även sistnämnda förutsättning är en utvidgning i förhållande tillgällande rätt. Ett första krav för att hemlig telefonavlyssning skall fåske är att den riktas mot den som skäligen kan misstänkas för brottet. Dessutomskall åtgärden kunna antas ge upplysning av synnerlig vikt för utredningen ombrottet, försök skall ha gjorts att på annat sätt erhålla upplysningen menförsöken ej ha lyckats eller sådana försök skall bedömas vara utsiktslösa ellerförenade med avsevärda olägenheter. Uttryckliga regler i sistnämnda avseendefinns inte fn. En annan nyhet är att särskilt stränga krav ställs för det fallatt den anläggning som skall avlyssnas inte innehas eller huvudsakligen användsav den misstänkte.