prop · GC0363 · 1988-12-31 00:00:00 — Inte minstmed hänsyn till att det är tänkbart att ytterligare utbildningsföretagetablerar sig på marknaden är det angeläget att denna fråga får sin lösning. Denmest ändamålsenliga lösningen är enligt min mening att föreskrifter 11 t2 1988/89. meddelas om att företagsom bedriver väktarutbildning måste ha auktorisation för detta.Utbildningsföretag som inte är auktoriserade bevakningsföretag blir härigenomföremål för samma tillsyn som dessa. När det gäller bevakningsföretag kan detsägas att dessa inte borde behöva särskild auktorisation för egen internutbildning. Något sådant krav finns inte och de är ju redan underkastadetillsyn. Enligt min mening är det emellertid viktigt för att tillgodoseändamålet med samhällets tillsyn över väktarutbildningen att ettbevakningsföretag inte tillåts påbörja egen utbildning av väktare utan attförutsättningarna för företaget att bedriva utbildningen noga har prövats. Bestämmelser om auktorisationför utbildning bör införas i BevL efter i huvudsak samma mönster som för auktorisationav bevakningsföretag. Härigenom får man en tillfredsställande samhälleligkontroll och tillsyn av all väktarutbildning. Denna kontroll- och tillsynsuppgiftbör som åvila . För auktorisation av ettbevakningsföretag krävs att företaget har utsett en föreståndare förverksamheten. I likhet med ett flertal remissinstanser anser jag att kravet påföreståndare bör gälla även för utbildningsföretag. Däremot bör det inte krävasnågon särskild föreståndare för ett bevakningsföretags utbildningsverksamhet.Den uppgiften får anses ingå i de funktioner som den för bevakningsföretagetutsedde föreståndaren har. Jag återkommer till vissadetaljfrågor och övergångsbestämmelser i specialmotiveringen. 3.2 Möjligheten att anlita någon som väktare innan han godkänts Mittförslag: Den som anställts av ett bevakningsföretag skall liksom nu kunnaanlitas i avvaktan på att ansökan om godkännande prövas. Förutom denbegränsning med hänsyn till rikets säkerhet som finns, skall detta dock integälla verksamhet som avser bevakning av person. ges möjlighet atti det särskilda fallet förordna att den nyanställde inte får anlitas eller fåranlitas endast för vissa uppgifter till dess frågan om godkännande prövats. Vidare skall ettbeslut om att inte bifalla en ansökan om godkännande av en väktare gällaomedelbart, om inget annat förordnas. Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt när det gäller verkan av ett beslut om att inte bifallaen ansökan om godkännande. I de övriga frågor jag tar upp lämnas inga förslag ipromemorian. Remissinstanserna:Promemorieförslaget har fått ett blandat mottagande. Flera remissinstanser harifrågasatt om man inte helt bör slopa möjligheten att anlita en väktare underden tid då ansökan om godkännande prövas. Skälen för mitt förslag:Enligt 6 § andra stycket BevL gäller att sedan en ansökan om godkännande avnågon som väktare gjorts får ett auktoriserat bevakningsföretag i avvaktan påbeslut eller besked i ärendet anlita den som ansökningen avser förverksamhet i vilken han ej får befattning med Prop. 1988/89:63 någotförhållande som har betydelse för rikets säkerhet. Bestämmelsenhar kritiserats för att den kan medföra att personer med avsevärd kriminellbelastning under en icke obetydlig tid används i bevakningsverksamhet. Denaktuella bestämmelsen ersatte en regel i den tidigare gällande auk-torisationskungördsen.Enligt denna kunde auktorisationsmyndigheten medge att personal som inteprövats fick anlitas för tillfälliga uppdrag av visst slag. Motivetför bestämmelsen i BevL var att bevakningsföretagens behov av arbetskraft kundeväxla från tid till annan och att det i vissa fall kunde bli aktuellt medbrådskande personalökningar. Avsikten var att underlätta för bevakningsföretagenatt bedriva en rationell anställningspolitik och att upprätthålla verksamhetenpå ett betryggande sätt även vid en tillfälligt ökad arbetsbelastning.Bestämmelsen bygger också på förutsättningen att den tid som vederbörandearbetar utan godkännande skall vara kortvarig och att han inteskall tilldelas några känsliga arbetsuppgifter. Länsstyrelseni har i en framställning till regeringen, som närmare redovisasi promemorian (s. 1314), föreslagit att möjligheten att anlita en väktareunder den tid då ansökan om godkännande prövas tas bort. Vid remissbehandlingenav framställningen ansåg flertalet instanser att man borde tillmötesgåframställningen (promemorian s. 1417). Innanen ansökan görs om godkännande av någon för anställning hos ett bevakningsföretag,ankommer det på företaget att göra en prövning av vederbörandes lämplighetutifrån bestämmelsen i 4 § BevL. Redan därigenom minskar naturligtvis riskenför att en person med kriminell belastning skulle kunna påbörja en anställningi ett bevakningsföretag. Erfarenheten visar emellertid att sådana fall ändå kanförekomma. Detskulle skapa betydande problem för bevakningsföretagen när det gällernyrekryteringen av väktare om möjligheten att anlita en väktare under den tiddå ansökan om godkännande prövas helt tas bort. En ändring av bestämmelsenmåste enligt min mening ske under hänsynstagande till bevakningsföretagenssituation i detta avseende. Jag anser det därför vara en alltför ingripandeåtgärd att upphäva föreskriften i 6 § andra stycket BevL. Länsstyrelseni har i sitt yttrande över promemorian påtalat att beslut iärenden om godkännande av väktare inte kan meddelas inom rimlig tidpå grund av att brottsutredning beträflfande den ansökan gäller drar ut på tiden.Det kan enligt dröja avsevärd tid innan brottsutredningen hunnitså långt att tillräckligt beslutsunderlag finns för godkännandeprövningen. Depåtalade olägenheterna bör enligt min mening kunna minskas om ges möjlighet att i ärendet om godkännande förordna att den som ansökan avser inte får anlitas eller får anlitas endast i begränsad omfattning av bevakningsföretaget. Härutöver bör det införas en regel om att ett beslut av att en person inte godkänns för anställning som väktare får omedelbar giltighet, såvitt annat inte förordnas. kvensen av sistnämndaregel blir att bevakningsföretaget utan sådant förordnande inte får anlitahonom för väktartjänstgöring överklagandet prövas. Dessutom börmöjligheterna att anlita en väktare under pågående prövning av ansökan omgodkännande begränsas ytteriigare. I nästa avsnitt föreslårjag att särskild auktorisation skaU krävas föratt få bedriva bevakning avenskild person för dennes skydd. Det är en form av bevakning som ställer storakrav på väktaren. Jag föreslår därför att sådana uppgifter endast får antrosgodkända väktare. Enligt min mening börbevakningsföretag även i övrigt avstå från att anlita nyanställda men ännu integodkända väktare för särskilt betydelsefulla uppgifter. Till sådana uppgifterkan räknas bevakning av värdetransporter och av byggnader och lokaler därstora värden förvaras. Även bevakning av utländska beskickningar kan räknasdit. Jag utgår emellertid från att länsstyrelserna i sin tillsyn äruppmärksamma på dessa frågor. Någon lagändring behövs därför inte. 3.3 Bevakningsföretagens sidouppdrag m. m. Mitt förslag:Särskild auktorisation skall krävas för att ett bevakningsföretag skall fåbedriva verksamhet för bevakning av enskild person. Någon särskild reglering avbevakningsföretagens sidouppdrag sker inte. Däremot preciseras i lagen attväktarnas straffrättsliga skydd bara gäller när de utför bevakningstjänst. Promemoriefbrslagetinnebär endast att omfattningen av väktarnas straffrättsliga skydd preciseras. Remissinstanserna: Deremissinstanser som uttalat sig i frågan om väktarnas straffrättsliga skyddhar i huvudsak tillstyrkt förslaget. Några remissinstanser har tagit uppfrågan om behovet av särskild auktorisation för livvaktsverksamhet. Skälenför mitt förslag: Det förekommer i växande utsträckning att bevakningsföretagenåtar sig uppgifter av servicekaraktär som ligger vid sidan av den egentligabevakningsverksamheten. Inte sällan sker detta inom områden som det ankommer pådet allmänna att svara för. Det gäller t. ex. vissa uppgifter med anknytning tillhälso- och sjukvården och äldreomsorgen, som i sådana fall regelmässigt utförsav bevakningsföretagen på uppdrag av vederbörande landsting eller kommun. Ett av skälen till dennautveckling torde vara att det bedömts som ändamålsenligt att företagen fårmöjlighet att utnyttja väktare med ronde-rande tjänstgöring på ett rationelltsätt genom att väktarna åläggs tillsyns-dier transportuppgifter i anslutning tillronden. Dethar i den allmänna debatten förekommit kritik mot denna utveckling. Klart ärockså att den förtjänar att uppmärksammas. Förhållandena synes visseriigen inteför närvarande böra föranleda några särskilda åtgärder från statsmakternassida, men utvecklingen måste följas noga. Självfallet är det ett allmäntintresse att en alltför stor koncentration av uppgifter tillde företag som det här gäller inte ger upphov till osäkerhet hos allmän- Prop.1988/89:63 heten om olika uniformerade kårers ställning i samhället. Närdet gäller tillsynsmyndigheternas befogenheter på detta område är det klart attdessa inte omfattar någon kvalitetsbedömning av olika typer av sidouppdrag ochinte heller någon granskning av humvida personalen har en för sådana uppgifterlämpad utbildning. Länsstyrelsernas tillsynsuppgifter måste emellertid ansesinbegripa en allmän kontroll av att företagens verksamhet som helhet inte fåren olämplig inriktning liksom att marknadsföring o.d. inte sker på ett sådantsätt att man skapar intrycket att auktorisationen också omfattar eventuellasidouppdrag. Avde sidouppdrag som bevakningsföretagen åtar sig ligger larminstallationer ochannat säkerhetsskyddsarbete nära de egentliga bevakningsuppgifterna. Ättbevakningsföretagen ägnar sig åt sådana uppgifter är därför naturligt och kan ioch för sig inte möta någon erinran från allmänna synpunkter. Enannan form av sidouppdrag är emellertid mer tveksam. Bevakningsföretagen ellerderas dotterföretag, men även andra företag, åtar sig inom ramen för vad sombetecknas såsom säkerhetsskyddsarbete uppdrag som ligger närakriminalpolisverksamhet. Exempel på sådana uppdrag är efterforskning av"läckor", framtagning av underlag för polisanmälningar om trolöshets-och databrott o. d. Detta är ett område där det är angeläget att noga följautvecklingen så att uppkomsten av vad som skulle kunna uppfattas som privatkriminalpolisverksamhet kan förhindras. Förnärvarande krävs inte auktorisation eller annat tiUstånd för verksamhet somhar karaktär av brottsutredningsverksamhet. Verksamhet av detta slag kan intehänföras till sådan bevakning som avses i BevL. Det är inte heller givet att eneventuell framtida utveckling av oönskat slag på området bör mötas genom kravpå auktorisation. Det skulle kunna innebära att samhället påtar sig ett ansvarför verksamhetens kvalitet och för personalens utbildning som från allmännasynpunkter kan vara olämpligt. Om utvecklingen skulle ge anledning till ettingripande genom lagstiftning, torde även andra utvägar få övervägas. RPShar i detta sammanhang tagit upp frågan om särskild auktorisation förlivvaktsverksamhet. Enligt styrelsen bör särskilda krav ställas på företag somskall bedriva sådan verksamhet. Styrelsen anser det därför otillfredsställandeatt ett auktoriserat bevakningsföretag endast behöver anmäla enligt 5 § 2 utvidgar sin verksamhet till att även omfatta livvaktsbevakning.Enligt styrelsen bör BevL ändras så att en särskild auktorisation alltid skallkrävas för livvaktsverksamhet. Samma uppfattning har framförts av FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen . Skyddav fysiska personer är en form av bevakning där det enligt min mening är särskilt viktigt att samhället har en god insyn och kontroll. Ett krav på särskild auktorisation för sådan verksamhet skulle innebära en effektivare kontroll än nu av verksamheten. Bl.a. skulle enligt 5 § BevL vara skyldig att inhämta yttrande av RPS i ärendet. Inom RPS finns särskild sakkunskap om denna form av bevakning. Mot bak grund av vad som sagts föreslår jag att det i BevL införs ett krav på 15 särskildauktorisation för att bedriva verksamhet med bevakning av fysiska personer. Bevakningsföretagenssidouppgifter väcker även andra frågor. En sådan fråga är om det krav pågodkännande med avseende på laglydnad, medborgerlig pålitlighet och lämpligheti övrigt som gäller för all personal är för långtgående när detgäller sådan personal som uteslutande anförtros andra arbetsuppgifter änbevakning. Enligt min mening finns det dock ingen anledning att nu överväga enändring i detta hänseende. Enfråga som vid åtskilliga tillfaJlen har föranlett diskussion är i vad mån enväktare kan vara uniformerad när han utför uppgifter vid sidan av bevakningstjänsten.Frågan övervägs av RPS, som enligt bemyndigande i BevL kanmeddela föreskrifter i uniformsfrågan. En fråga som lämpligen upp i detta sammanhang är väktarnas straffrättsliga skydd. Enligt 7 § BevLåtnjuter en väktare sådant skydd som avses i 17 kap. 5 § . Avsiktenär naturligtvis att detta skydd bara skall gälla i de fall dåbevakningsuppgifter utförs och inte när väktaren utför andra uppgifter. Dåemellertid bestämmelsen är oklar vad gäller dess räckvidd bör den förtydligas.Förslaget i detta hänseende kommenteras närmare i specialmotiveringen. 3.4 Återkallelse av godkännande när en väktare lämnar sin anställning Mitt förslag: Ettgodkännande av en väktare skall återkallas när väktaren har lämnat sinanställning hos ett auktoriserat bevakningsföretag och inte inom två månaderdärefter visar att han fått ny anställning hos ett sådant företag. Ett beslutom att återkalla eller begränsa ett godkännande skall gälla , ominget annat förordnas. Promemoriefbrslagetöverensstämmer med mitt när det gäller återkallelse på gmnd av ändradeanställningsförhållanden utom såtillvida att tidsfristen skall vara sexmånader. Remissinstansernaär i huvudsak positiva till den föreslagna regeln, men flera av dem anser atttidsfristen skall vara . Skälen fbr mitt fbrslag:Ett godkännande som väktare kan enligt 13 § BevL återkallas när i lagen angivnafömtsättningar för ett beslut om godkännande inte längre föreligger eller det iövrigt finns särskild anledning till det. Ett skäl till att överväga attåterkalla ett godkännande kan vara att något inträflfar som hänför sig tillväktarens person. Det kan t. ex. vara fråga om att väktaren har gjort sigskyldig till brott eller att han av annan orsak kan anses lämpligsom väktare. En annan situation där återkallelsekommer i fråga berördes vid BevL:s tillkomst. Föredragande statsrådet uttaladedärvid (prop 1974:39 s. 44) att ett godkännande bör kunna återkallas även i detfall då en väktare är anställd hos ett bevakningsföretag och detfinns gmndad anled- ning att räkna med att hani varje fall inte inom överskådlig tid kommer att Prop. 1988/89:63 söka nyanställning i ett sådant företag. I dessa fall förutsattes att det i praktikeninte torde uppstå några svårigheter för väktaren att, om han senare får nyanställning i ett bevakningsföretag, bli godkänd på nytt, om inteförutsättningarna för godkännande har ändrats. IRPS:s föreskrifter har angetts att ett godkännande får återkallas då väktarenövergått till annan verksamhet. praktiska tillämpningen har behandlade situationer ibland visat sigvålla vissa svårigheter. När en väktare lämnar sin anställning hos ett bevakningsföretagskall detta enligt 9 § 1 BevK senast inom göra anmälan tilllänsstyrelsen. När fråga då uppkommer hos att återkallagodkännandet underrättas väktaren skriftligen om att frågan har uppkommit ochges tillfälle att yttra sig. Om väktaren går med på att återkallelse sker ellerinte besvarar skrivelsen, återkallas normalt förordnandet. I andra falluppkommer ibland bedömningssvårigheter, nämligen om väktaren motsätter sig en återkallelseoch t.ex. invänder att han fått eller utlovats ny anställning eller avser attinom viss söka sådan. Dessa svårigheter gäller delsvilken utredning som bör krävas för att uppgiften skall godtas, dels hur snartden nya anställningen skall tillträdas för att den skall tillmätas betydelse.Det är tolkningen av de ganska oprecisa uttrycken "grundad anledning"och "inom överskådlig tid" i det nyssnämnda uttalandet i motiven tillBevL som föranleder tveksamhet i vissa fall vid den praktiska handläggningen. Denantydda oklarheten bör undanröjas genom att det i lagtexten klarare än nuanges under vilka omständigheter en återkallelse,kan ske på grund av attväktaren har slutat sin anställning. Jag föreslår att det skall åvila väktarenatt visa att han har fått en ny anställning hos ett auktoriserat bevakningsföretag.Det kan lämpligen ske genom att han till ger in en kopia avanställningsbeviset eller ett intyg från det berörda företaget. Vidarebör en bestämd tid anges inom vilken den nya anställningen skall styrkas. Vidbestämmandet av måste hänsyn tas å ena sidan till att detnaturligtvis inte alltid är möjligt för en väktare att omgående påbörja en nyanställning och å andra sidan till det allmänna intresset av att hållagodkännandena under kontroll. I promemorian föreslogs att tiden skulle vara sexmånader. Flera remissinstanser har funnit den föreslagna tiden för lång och istället föreslagit . Den kortare tiden, , står i storsett i överensstämmelse med de tider som eftersträvas vid handläggningen enligtden nuvarande ordningen. Mot den bakgrunden finner jag vara enlämplig tid. Merpartenav de ärenden som den föreslagna regeln tar sikte på avser anställda ibevakningsföretag. Regeln skall emellertid gälla för alla de kategorier somnämns i 4 § BevL, dvs. a. också styrelseledamöter. Jaghar tidigare föreslagit (avsnitt 3.2) att ett beslut om att inte bifalla en ansökanom godkännande av en väktare skall gälla om inget annat förordnas.En motsvarande regel om omedelbar verkan bör införas även när det gälleråterkallande av eller begränsning i ett godkännande. Mittförslag: beslut enligt BevL överklagas till kammarrätten i ställetför till regeringen. Promemoriefbrslagetöverensstämmer med mitt. Remissinstansernaär positiva till förslaget. Skälenfbr mitt förslag: beslut i olika frågor enligt BevL kanöverklagas till regeringen. Skälet till att denna ordning valts torde vara attärendena ansetts angå allmän ordning och säkerhet och därmed enligt föruttillämpade principer ansetts höra närmast hemma inom den besvärsordning därregeringen är sista instans. Förvaltningsärenden av denna typ, främstöverklaganden av länsstyrelsernas beslut att inte godkänna någon som väktareeller att återkalla ett tidigare lämnat godkännande, förekommer hos regeringentill ett antal som kan uppskattas till 20-30 . Dethar varit en strävan att avlasta regeringen ärenden av löpande artså att statsråden och departementen får bättre tid för större och övergripandefrågor. Fråganom att befria regeringen från olika förvaltningsärenden som överklagats togsupp i prop. 1983/84:120 om regeringens befattning med besvärsärenden. Ipropositionen angavs riktlinjer för hur besvärsreglerna skulle ses över. Som enutgångspunkt angavs att regeringen i allmänhet inte borde vara besvärsinstansannat än när det behövdes en politisk styrning av praxis. Närdet gällde olika sätt att befria regeringen från besvärsärenden anvisades femhuvudlinjer. En av dessa gick ut på att i stället införa en domstolsprövning.En utgångspunkt för att låta ett ärende prövas av domstol var att rättsfråganutgjorde det dominerande inslaget i bedömningen. När det däremot varlämplighetsbedömningar som dominerade skulle en överprövning i administrativväg ske. godtog propositionen (KU 1983/84:23, rskr. Redandet allmänna intresset av att avlasta regeringen förvaltningsärenden talar föratt regeringen inte längre bör vara slutinstans i ärenden enligt BevL. Tilldetta kommer emellertid också skäl som har anknytning till Europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna. Enligt artikel 6 i konventionen har var och enrätt till domstolsprövning när det gäller bl. a. civila rättigheter ochskyldigheter. inom utarbetad promemoria (Ds Ju 1986:3) Europarådskonventionenoch rätten till domstolsprövning i har redovisats den europeiskadomstolens nuvarande tolkning av artikel 6 i konventionen. Som framgår däranses rätten att fritt utöva ett yrke eller en näring, eller åtminstone att fåfortsätta en sådan näring som påbörjats, utgöra en civil rättighet. Ipromemorian redovisas ett antal fall där svensk lagstiftning kan tänkas stå istrid mot krav. Som ett exempel på sådan lagstiftning angesBevL. I promemorian lades fram förslag i syfte att nå bättre överensstämmelsemellan svensk rätt och konventionens artikel 6. På grundval av promemorianantog en lag om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut (prop.1987/88:69, KU 69, rskr. 189, SFS 1988:205). Enligt den lagen skallregeringsrätten under vissa förutsättningar pröva bl. a. beslut som regeringenmeddelar som sista instans i den "normala" instansordningen. Enförutsättning är att beslutet rör något förhållande som avses i 8 kap. 2 eller3 § regeringsformen, dvs. rör tillämpningen av civilrättsliga eller"betungande" oflfentligrättsliga regler. I lagens förarbeten (prop1987/88:69 s. 18) uttalas emellertid att det på bör övervägas ivilken mån det är ändamålsenligt att ersätta den överprövning som sker iadministrativ ordning med domstolsprövning. Som ett exempel på ett fall där ensådan ändring av instansordningen bör övervägas nämns ärenden enligt BevL ochenligt den i nästa avsnitt behandlade lagen (1980:578) om ordningsvakter.Uttalandet lämnades utan erinran av . På grund av det anfördaföreslår jag att reglerna i BevL ändras så att överprövning av länsstyrelsensbeslut skall göras av kammarrätten med möjlighet för den klagande att överklagatill regeringsrätten, om denna ger prövningstillstånd. Enligt 5 § tredje stycket BevLskall ett ärende om auktorisation underställas regeringen, om länsstyrelsenoch RPS har olika uppfattningar i ärendet. Som en följd av den föreslagnaändringen av reglerna om överklagande bör föreskriften om underställningupphävas. I stället bör det införas en möjlighet för RPS att i ett sådant fallöverklaga beslut. 3.6 Överklagande enligt lagen (1980:578) om ordningsvakter Mitt förslag:Länsstyrelsens och beslut enligt lagen om ordningsvakteröverklagas till kammarrätten i stället för lill regeringen. Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt. Remissinstansernaär positiva till förslaget. Skälen fbr mitt förslag: Ianslutning till att ett förslag läggs fram om en ändring av sättet föröverklagande enligt BevL framstår det som naturligt att överväga motsvarandeändring i lagen (1980:578) om ordningsvakter (). Enligt LOV får den sominte är anställd som polisman förordnas till ordningsvakt för att medverka tillatt upprätthålla allmän ordning vid vissa oflfentliga tillställningar ochallmänna sammankomster m. m. För att kunna förordnas till ordningsvakt krävs bl.a.att vederbörande med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter ärlämplig för uppdraget. Ett förordnande som ordningsvakt meddelas av RPS, omtjänstgöringsområdet berör flera län, av , om det berör flerapolisdistrikt inom ett län och av polismyndigheten i övriga fall. Ettförordnande kan under vissa i 9 § LOV angivna omständigheter återkallas. Ettbeslut om återkallelse meddelas av den myndighet som har meddelatförordnandet. Beslutenligt LOV kan således antingen gälla godkännande av någon som ordningsvakt eller återkallelseav ett tidigare meddelat godkännande. 1988/89:63 Beslut av enpolismyndighet kan överklagas till . För båda fallen gäller vidareatt ett beslut sorn har meddelats av en länsstyrelse eller RPS kan överklagastill regeringen. Ärenden av detta slag förekommer hos regeringen till ett antalsom kan uppskattas till 5 10 . Ävenföre tillkomsten av LOV var regeringen slutinstans i de aktuella ärendena. Idet betänkande som låg till grund för LOV (SOU 1978:33) föreslogs att dennaordning skulle behållas. Som skäl angavs att frågor rörandeordningsvaktsförordnanden kunde anses röra rätten för en person att bedrivaviss verksamhet och i viss mån jämställas med tillstånd till handel ellernäring.