prop · GC03126 · 1988-12-31 00:00:00 — Samma betraktelsesätt bör tillämpas även då den skattskyldige självmantfullgjort sådan utredningsverksamhet och denna behövts som underlag förärendets avgörande med hänsyn till det allmännas inställning i tvisten. Enpart kan låta verkställa rättsutredningar och i samband därmed dra på sig storakostnader för juridisk hjälp. I den mån det på grund av speciella förhållandenkan anses befogat att den skattskyldige medverkat på detta sätt bör sådanakostnader kunna beaktas. Detkan inträffa att en myndighet kräver en viss prestation, som i efterhand visarsig onödig, eller begär mer utredning än vad som behövs. Enbart denomständigheten att en myndighet gått väl långt i sina krav på utredning bördock inte grunda rätt till ersättning för kostnader som uppkommit. En utredningmåste kunna utföras med säkerhetsmarginaler. Det är ofta ogörligt att, innanutredningen slutförts och sakläget klarlagts, bedöma i vilken utsträckning denskattskyldiges påståenden om faktiska omständigheter bör verifieras av honomeller ytteriigare utredningsmaterial bör infordras. Det bör därför inte läggasmyndigheten till last om den för säkerhets skull hellre låter föranstalta om enutredning som visas vara för omfattande i stället för knapphändig. Omden skattskyldige däremot åsamkas kostnader genom åtgärder från myndighets sidasom kan betecknas som klandervärda torde det framstå som oskäligtatt han bär kostnaden själv. Det kan gälla när en skattemyndighet på grundvalav tämligen lösa antaganden väcker talan om eftertaxering utan att på detförberedande stadiet ha verkställt den utredning som slutligen behövs för eftertaxeringeller under ett ärendes handläggningframställer ogrundade påståenden som måste motbevisas Prop. 1988/89:126 ellerframställer yrkanden och invändningar som är sakligt sett obefogade. Vadsom nu sagts anknyter i någon mån till reglerna om skadestånd, vilket har sinförklaring i att en kostnadsersättning företer vissa likheter med ettskadestånd och det kan därför inte undvikas att skadeståndsrättsligabetraktelsesätt anläggs vid överväganden om ersättning enligt den härföreslagna lagen. Det bör dock framhållas att den nu behandlade omständighetenbara är en av de faktorer som bör påverka bedömningen av om det är oskäligt attden skattskyldige skall bära den kostnad han nedlagt i ett mål eller ärende. Enannan omständighet som skall beaktas är utgången i ärendet eller målet. Somtidigare framhållits är elt skattemål när det gäller rättegångskostnadernärmast att jämföra med ett indisposilivt tvistemål. För dessa gäller som huvudregelalt vardera parten skall bära sin rättegångskostnad oavsett utgången i målet.Detta bör leda till att huvudregeln i skattemål alltjämt bör vara att denenskilde själv skall stå för sina kostnader. När man nu avviker frånhuvudregeln bör man i viss mån kunna hämta ledning från vad som gäller för dedispositiva tvistemålen. Utgången i ett mål eller ärende iförvaltningsförfarandet bör emellertid inte tillmätas samma betydelse i fråganom rätt till kostnadsersättning, även om utgången bör tillmätas stor betydelse.Vad utgången blir bör vara av mindre vikt framför allt i tvister som försvidare genom instanserna av prejudikatskäl. För ersättning bör emellertidnormalt förutsättas att ärendet eller målet avgörs lill fördel för denskattskyldige. Hänsynskall vidare tas till den enskildes personliga och ekonomiska förhållanden. Meddet avses bl.a. att hänsyn skall tas till den skattskyldiges förutsättningaratt själv ta till vara sin rätt med utgångspunkten att ersättning bör fåbeviljas endast i fråga om åtgärder som den skattskyldige inte kunnat vidtasjälv. Om t.ex. någon av bekvämlighetsskäl eller av annal skäl av personlig artlåter ett juridiskt biträde utföra sin talan fastän han själv bort klarauppgiften, bör hans situation inte bedömas annorlunda än om han själv fört sintalan. Behovet av biträde bör alltså beaktas. 1 fråga om företag bör dåuppmärksammas om företaget har någon tjänsteman som i tjänsten kunnat utföraarbetsuppgifter inom det område kostnadsersättningen avser. Vidbedömningen av den skattskyldiges ekonomiska förhållanden får också vägas inhänsyn av tidigare nämnt slag beträffande den nedlagda kostnadens storlek, bl.a.att ersättning normalt bör få beviljas endast om kostnaden uppgått till minst5000 kr. Den skattskyldiges ekonomiska förhållanden bör beaktas också på sådantsätt att de med hänsyn lill atl det är fråga om att göra en skälighetsbedömningsätts i relation till kostnadens storlek. Detta innebär att det inte bör blital om att bevilja ersättning till den som har stora tillgångar. Detta innebäräven att juridiska personer eller i övrigt företag endast undantagsvis kanbeviljas ersättning. Slutligenskall enligt lagtexten även omständigheterna i övrigt beaktas vid skälighetsbedömningen. Här kan nämnas att hänsyn bör tas även till den skattskyldiges agerande i ärendet eller målet. Har han förhalat detta eller varit försumlig på annat sätt är det faktorer som bör påverka skälig- 29 Ettexempel är att någon inte deklarerat alls eller läm- Prop. 1988/89:126 nathelt otillräckliga uppgifter i sin deklaration. Den skattskyldige kan då bli skönstaxerad.Inte ens om han då efter överklagande till länsrätten får helt bifall till sintalan, bör han få någon ersättning för sina rättegångskostnader. Bestämmelseninnebär att från ersättning skall avräknas annan ersättning för samma kostnadersom den skaltskyldige har erhållit eller kan komma atl erhålla enligt lag,förordning eller avtal. Detta innebär att den nya lagen blir subsidiär iförhållande till t.ex. rättshjälpslagen. Ersättningfår alltså inte beviljas för kostnad som kan komma att ersättas enligt avtal,t. ex. från en rättsskyddsförsäkring. I sådana försäkringsavtal kan anges attförsäkringsgivarens ersättningsskyldighet är begränsad till ett visstmaximibelopp. Vidare gäller att försäkringstagarens självrisk skall dras frånersättningen. Ersättning enligt denna lag skall då, om förutsättningarna iövrigt är uppfyllda, kunna beviljas för självrisken och de kostnader somöverstiger maximibeloppet. Föratt domstolen i dessa fall skall kunna la ställning till huruvida kostnadernatäcks av en föreliggande försäkring eller inte måste den förses med ettunderlag. Den skattskyldige bör därför ge in försäkringsavtalet. Bedömningen avvilka kostnader som kan utgå ur försäkringen får göras med hänsyn till vadförsäkringsvillkoren föreskriver. Den domstol som skall besluta iersättningsfrågan får därvid göra en självständig bedömning avförsäkringsvillkoren. Kan det antas att kostnaderna till någon del omfattas avförsäkringen får ersättning enligt denna lag beviljas endast för överskjutandekostnader. Ersättningenligt lagen kan i och för sig också utgå i det motsvarande fallet att denskattskyldige har rättshjälp enligt rättshjälpslagen. Den kan då, om förulsättningarnai övrigt är uppfyllda, utgå för rättshjälpsavgift och tilläggsavgift. Enligtförsta stycket får ett beslut om ersättning inte föranleda utbetalning förrän ersältningsbeslutelvunnit laga kraft mot det allmänna. En motsvarande bestämmelse finns i 6§kungörelsen (1973:261) om utbetalning av vissa ersättningar i mål eller ärendevid domstol m. m. beträffande ersättning av allmänna medel till en tilltaladsom frikänts i ett brottmål. Bestämmelseni andra stycket första meningen innebär atl fordran på ersättning inte får överlåtas innan ersättningen är beslutad och beslutet vunnit laga kraft. För att möjliggöra utmätning av en fordran anges vidare atl så får ske oberoende av förbudet mot överlåtelse. Bestämmelserna kan jämföras med 68 § 6 mom. uppbördslagen (1953:272). Ersättningför kostnader som uppkommit vid myndighet får som första instans beviljas avlänsrätt eller i vissa fall kammarrätt. Iförsta stycket i paragrafen anges till en början atl länsrätten är behörig altpröva en fråga om kostnader vid myndighet. Med länsrätten skall förstås denlänsrätt som har att pröva elt överklagande av myndighetens beslut i det ärendesom kostnaderna hänför sig till. Rör ärendet en sådan fråga såsom t. ex.preliminär taxering eller sättet för uttagande av preliminär skatt som inteöverklagas hos länsrätten utan hos länsskattemyndigheten bör länsrätten i allafall pröva ersättningsfrågan. Prövningen bör då göras av länsrätten i det läninom vilket länsskattemyndighelen finns. I vissa fall, exempelvis ärenden ompunktskatter och tull, är dock kammarrätt första domstolsinstans. Enligt andrameningen i stycket skall då kammarrätten även pröva frågan om ersättning. Bestämmelsernai första stycket är tillämpliga också när myndighetens beslut i sakfrågan haröverklagats. Den förvaltningsdomstol som prövar överklagandet blir då alltidbehörig atl pröva en fråga om ersättning. Detta gäller enligt 8 § förstastycket även för kostnader som uppkommit vid domstolen. Somett andra stycke har förts in en särskild regel som tar sikte på bl. a. arvs-och gåvoskatt med hänsyn till att domstolsprövningen av sådana frågor ankommerpå de allmänna domstolarna. Ersättning för kostnader som hänför sig till sådanaskatter skall också prövas av länsrätt. Bestämmelsen är tillämplig påkostnader vid såväl första instans, beskattningsmyndighet, somöverklagandeinstanserna. Den länsrätt är behörig inom vars domkretsbeskattningsmyndigheten i ärendet om skatt tingsrätten ellerlänsskattemyndigheten är belägen. Tredjestycket innehåller regler om när en framställning om ersättning skall göras föratt kunna tas upp till prövning. Den skall ha kommit in efterutgången av det år då ärendet eller målet som kostnaderna hänför sig till avgjordesgenom lagakraftvunnet beslut. begränsas dock enligt andrameningen i stycket i det fall att skattefrågan har fullföljts tillförvaltningsdomstol. Den ettåriga tidsperioden skall således räknas medutgångspunkt när ett lagakraftvunnet beslut föreligger. Beträffande ettbeslut om taxering innebär detta atl anspråk på ersättning för kostnader, somavser ett ärende om taxering som inte har fullföljts, får göras fram tillutgången av andra året efter taxeringsåret. Detförekommer att skattemyndigheten avslutar ett ärende på annat sätt än genom ettsedvanligt beslut om beskattning. Det kan vara så atl skattemyndigheten hartagit initiativ till atl ändra taxeringen genom alt ifrågasatta om en ansökanom eftertaxering skall göras. Sedan den skattskyldige bemött det allmännaspåstående beslutar dock skattemyndigheten att låta ärendet bero. Ett sådantbeslut skall i det här sammanhanget jämställas med ett lagakraftvunnet beslut.Den ettåriga tidsperioden skall därför i sådana fall räknas med utgångspunkt iåret när ärendet avslutades av skattemyndigheten. Anknytningenlill det slutliga avgörandet av skattefrågan får en speciell betydelsenär det gäller kostnader som hänför sig till skattefrågor som inte Prop.1988/89:126 får fullföljas tillförvaltningsdomstol. Det kan röra sig om ärenden eller målom arvs- eller gåvoskatt. Ett annat exempel är ärenden om debitering av preliminär skatt enligtuppbördslagen. Har den skattskyldige i elt sådant fall haft kostnader vidmer än en instans, behöver en framställning om ersättning inte görasförrän den instans som sist prövat skattefrågan har meddelat sitt beslut. Ärfrågan om skatt, tull eller avgift anhängig vid förvaltningsdomstol, skallenligt andra meningen i tredje stycket framställningen om ersättning ha gjortsinnan domstolen avgör målet. Ett överklagande av myndighetens beslut isakfrågan leder alltså till att den annars föreskrivna tiden för ett ersättningsyrkandeförkortas. Bestämmelsen får den verkan atl sakfrågan och ersättningsfrågan kanföretas till gemensam handläggning i domstolen. Den som vill ha ersättning ochdessutom överklagar beslutet om skatt, tull eller avgift kan därmed alltidkomma in med sitt ersättningsyrkande i skrivelsen med överklagandet.Ersättningsyrkandet kan emellertid också framställas senare men frånsett fallsom avses i 9 § inte efter det att domstolen avslutat sin handläggning avmålet. Enligtförsta stycket prövar förvaltningsdomstolen en fråga om ersättning förkostnader som uppkommit i ett mål där. Iandra stycket föreskrivs att en framställning om ersättning skall ha kommit ininnan målet avgörs. Närförvaltningsdomstolen som första domstolsinstans prövar en fråga om skatt, tulleller avgift kan den sålunda pröva frågan om ersättning för kostnaderbåde i ärendet hos myndigheten och i det egna målet. Bestämmelsen,som utformats med 22 § sjätte stycket rättshjälpslagen som förebild, innebäratt domstolen är behörig att besluta om ersättning även om den skattskyldigekommit in för sent med sin framställning om ersättning. Förutsättningen fördetta är att han hade någon giltig ursäkt för att inte begära ersättning i rätttid. Den som kommer in för sent med sin framställning måste självklart redovisade faktiska förhållandena och skälen för sin underlåtenhet. förbiseendenoch slarv får givetvis inte godtas som ursäkt. Iparagrafen anges all domstolen skall avgöra frågan om skall, tull eller avgift och ersättningsfrågan om den skattskyldige begärt ersätt ning i samband med att domstolen handlägger det mål som kostnadema 32 Frågorna skall således handläggas gemensamt. Ersättnings- Prop.1988/89:126 frågan kan då avsekostnader som uppkommit vid både myndigheten och Paragrafengäller givetvis också i högre instans. Även där kan frågan om ersättning avsekostnader som uppkommit vid myndighet. Den kan också avse kostnader vidunderrätten. För att nu nämnda kostnader skall kunna prövas måste emellertidunderrättens beslut i ersättningsfrågan ha överklagats. Ibestämmelsen anges att ett beslut om ersättning som meddelas i samband medavgörandet av del mål som kostnaderna hänför sig till, får överklagas inom den tidsom gäller för överklagande av avgörandet i målet. Harersättningsfrågan däremot avgjorts särskilt bör vanliga regler om överklagandegälla. Överklagandetiden blir då enligt 7 § första stycket från den dag då klaganden fick del av beslutet. Lagenavses träda i kraft den . Den skall tillämpas på kostnader föråtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Med detta skall förstås att detarbete eller motsvarande som gett upphov till kostnaderna skall ha ulförts efterdet att lagen trädde i kraft. Kostnader för arbete som t. ex. ett ombud lagtner för den skattskyldiges räkning före ikraftträdandet är alltså inteersättningsbara. I8 och 14 §§ lagen om allmänna förvaltningsdomstolar, som innehåller bestämmelserom vilka slags mål kammarrätt resp. länsrätt har att pröva, har enkomplettering gjorts så att det av lagen framgår att också mål enligt densärskilda lagen om kostnadsersättning skall prövas av kammarrätt och länsrätt. bör den föreslagna särskilda lagen om kostnadsersättningkompletteras med en justering också i kommunalskattelagen (1928:370). Kommitténföreslår att det uttryckligen anges alt ersättning enligt den särskilda lageninte skall räknas som skattepliktig inkomst. För egen del anser jag emellertid atlen sådan komplettering inte behöver göras. Näriiggande ersättningsformer, t.ex.ersättning för rättegångskostnader enligt , är inte hellernämnda i lagtexten. 3 1988/89. 6 Hemställan Prop. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lagom ersättning för kostnader i ärenden och mål om skatt, m.m., 2. lagom ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltnings domstolar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Kommitténs sammanfattning pp- 1988/89:126 Bilaga 1 Det harlänge framhållits som en brist i svensk skattelagstiftning att det inte finns möjlighet allersätta part för kostnader som han ådragit sig för att ta till vara sin rätti en tvist om sin beskattning. Vi lägger i detta delbetänkande fram ettförslag för att avhjälpa denna brist. lag om kostnadsersättningi ärenden och mål om skatt. Förslagetutgår från den av ålder gällande regeln i svensk rätt att en enskild självsvarar för sina kostnader i förvaltningsärenden. Den enskilde förutsättsmedverka i förfarandet på egen bekostnad närmast som en medborgerligskyldighet. Det kan därför inte komma i fråga att del allmänna i någon formskulle ge ersättning för kostnader i samband med det vanliga deklaralionsbestyreloch vad som direkt sammanhänger därmed. Likaså bör huvudregeln alltjämt varaatt den enskilde själv i ordinära skattetvister inför domstol svarar för sinakostnader. Reglerom ersättning till enskild bör därför enligt vår mening utformas somundanlagsbestämmelser. De bör ta sikte på fall där någon åsamkats kostnaderutöver vad som skäligen kan begäras av honom. Möjlighet för det allmänna att påmotsvarande sätt få betalt för sina kostnader föreslås inte. Tanken på sådanamöjligheter framstår som främmande för svensk rättstradition. Viföreslår att den som haft kostnader för biträde av t. ex. en advokat, en revisoreller en byggnadsingenjör i ell skatteärende eller skattemål, skall kunna fåersättning av statsmedel härför. Kravet ar att åtgärden skäligen varit påkalladför alt ta tillvara hans rätt hos skattemyndigheten eller domstolen. Ersättningkan utgå endast i den mån det med hänsyn till sakens beskaffenhet ochhandläggning, kostnadens storlek, ärendets eller målets utgång eller annatförhållande framstår som uppenbart oskäligt att kostnaden bars av denskattskyldige. Ersättning kan också erhållas om annars synnerliga skälföreligger. Detförutsätts att den som begär kostnadsersättning har fullgjort sina skyldigheterbeträffande deklaration och andra uppgifter. Medsakens beskaffenhet avses den skatterättsliga frågans svårighetsgrad ellerspeciella natur. Del kan t.ex. vara fråga om mål som innefattar rättsligabedömningar av komplicerad natur. Uttrycketannat förhållande syftar bl.a. på fall med omfattande utredning som sträckersig . Huruvidadet framstår som uppenbart oskäligt atl kostnaden bärs av den enskilde börbedömas utifrån hans förutsättningar att själv ta tillvara sin rätt. Även hansekonomiska villkor kommer in i bedömningen. Ersättningskall inte kunna erhållas för bagatellartade kostnader. Gränsen härvidlag börenligt vår mening sättas relativt högt men vi har avstått från att föreskrivavisst minimibelopp. Normalt bör dock inte kostnader . vara ersättningsgilla.Vi har emellertid genom uttrycket "synneriiga skäl" velat öppna enventil att ge ersättning i sådana fall där skattskyldiga med små ekonomiskaresurser åsamkats kostnader till lägre belopp. Ävenom förslaget inte inriktats på att tillerkänna någon ersättning i ,- skattemål redan av denorsaken att han får bifall till sin talan ligger det i Prop. 1988/89:126sakens natur att detta inte är utan betydelse. Det bör emellertid vara Bilaga 1 möjligt att ge ersättning även om en skattskyldig förlorat t. ex. ettmål som det allmänna driver för att få ett prejudikat. Lagförslagetgör det möjligt atl få ersättning för kostnader som någon fått vidkännas redanhos myndigheten. Ersättning är tänkt att kunna utgå även om ärendet inte drivstill domstol utan slutgiltigt avgörs av myndigheten. Lagstiftningenär tillämplig inte bara på skatter i trängre mening utan också på socialaavgifter och andra, med skatter likställda avgifter samt på tullar. Även skattsom någon är skyldig att betala enligt t.ex. USAL omfattas. Ersättningsfråganär avsedd att prövas först sedan ärendet eller målet avgjorts genom lagakraftvunnetbeslut. Frågan föreslås dock i undantagsfall kunna prövas tidigare. Ansökanom ersättning skall göras hos länsrätten då ärendeteller målet slutligt avgjorts. Länsrättens beslut får överklagas på vanligtsätt. Det allmännas talan föreslås då föras av JK. Viförordar att lagstiftningen träder i kraft . Ersättningföreslås kunna erhållas för kostnader för åtgärder fr. o. m. . Kommitténs författningsförslag pp- 1988/89:126 Bilaga 2 1 Förslag till Lag om kostnadsersättning iärenden och mål om skatt 1 §Denna lag gäller ersättning av statsmedel för skattskyldigs kostnader i ärenden och mål om skatt. Medskatt förstås i lagen sådan skatt eller avgift som avses i 2 § lagen (1978:880)om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter och med skaltskyldig denvars skyldighet att betala skatt varit föremål för prövning. Förutsättningarför ersättning, m. m. 2 § Ersättning kan utgå endast iden mån det med hänsyn till sakens beskaffenhet och handläggning, kostnadensstorlek, ärendets eller målets utgång eller annat förhållande framstår somuppenbart oskäligt att kostnaden bärs av den skattskyldige eller om det annarsföreligger synnerliga skäl. 3 § Ersättning kan utgå förskattskyldigs kostnad för åtgärd som han vidtagit i ett ärende eller ett måloch som skäligen varit påkallad för att ta tillvara hans rätt. Ersättningenligt första stycket utgår inte för kostnad som kan anses hänföriig till denskattskyldiges skyldighet att lämna deklaration eller annan liknande uppgifttill ledning för fastställande eller erläggande av skatt eller att i skäligomfattning genom räkenskaper, anteckningar eller på annat lämpligt sätt sörjaför att underlag finns för deklarations- eller uppgiftsskyldighetensfullgörande och för kontroll därav. 4 § När ersättning bestäms skallavräknas annan ersättning för samma kostnad som den skattskyldige har erhålliteller haft rätt till enligt lag, förordning eller avtal. 5 § Fordran på ersättning fårinte överlåtas innan ersättningen är tillgänglig för lyftning. 6 §Skattskyldig som vill ha ersättning skall göra ansökan härom hos länsrätten. 7 § Ansökan omersättning skall göras då det Prop. 1988/89:126 ärende eller det mål, som kostnaden hänför sig till, slutligt avgjortsgenom Bilaga 2 lagakraftvunnet beslut eller avgjorts slutligt på annat sätt. Ansökanom ersättning får inte prövas innan ärendet eller målet avgjorts slutligt.Föreligger särskilda skäl kan dock ansökan prövas även . 8 §Beslut i fråga om ersättning får överklagas, förutom av sökanden, av justitiekanslern. Justitiekanslerns överklagande får inte komma in senare än för beslutet. Justitiekanslern får överklaga även till förmån för sökanden. Dennalag träder i kraft . Ersättningenligt lagen får inte utgå för kostnad för åtgärder som vidtagits föreikraftträdandet. 2 Förslagtill Prop. Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenomföreskrivs att 19§ kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse. Tillskattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke: vad som vid bodelning ellereljest på grund av giftorätt tillfallit make eller vad som förvärvats genomarv, testamente, fördel av oskift bo eller gåva; vinstvid icke yrkesmässig avyttring av lös egendom i andra fall än som avses i 35 §3 4 mom.; vinsti svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket utfärdadepremieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller vid vinstdragningpå utländska premieobligationer, som uppgår till högst ; ersättning,som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen(1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen grundaspå förvärvsinkomst av eller högre belopp för år eller utgörföräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt annan lag eller särskildförfattning, som utgått annorledes än på grund av sjukförsäkring, som nysssagts, till någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete eller undermilitärtjänstgöring eller i fall som avses i lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän omicke ersättningen grundas på förvärvsinkomst av eller högre beloppför år, ävensom ersättning, vilken vid sjukdom eller olycksfall tillfallitnågon på grund av annan försäkring, som icke tagits i samband med tjänst, dockatt till skattepliktig inkomst räknas ersättning i form av pension eller i formav livränta i den mån livräntan är skattepliktig enligt 32 § I eller 2 mom., såock ersättning som utgår på grund av trafikförsäkring eller, med nedan angivetundantag, annan ansvarighetsförsäkring eller på grund av skadeståndsförsäkringoch avser förlorad inkomst av skattepliktig natur;