prop · GC039 · 1988-12-31 00:00:00 — a. får det anses onödigt att särskilt ange attställföreträdarens underrättelseskyldighet kan fullgöras genom meddelande ivanligt brev. Lagrådetföreslår att 5 § utformas på följande sätt: "Sombeslut i frågor där ställföreträdaren har behörighet att företräda delägarnagäller den mening som har fått det högsta röstetalet bland de röstande. Därvidräknas varje delägares röstetal efter hans andel i fastigheten. Vid likaröstetal beslutar ställföreträdaren. Besluti frågor där ställföreträdaren inte har behörighet att företräda delägarnakräver enighet bland delägarna. Vidval av ställföreträdare utses den som har fått det högsta röstetalet bland deröstande. Har flera fått lika röstetal, avgörs valet genom lottning. Varjedelägare kan rösta skriftligen eller muntligen. Samtliga delägare skall fåskälig tid på sig innan omröstningen äger rum. Ställföreträdarenskall underrätta delägarna om resultatet av omröstningen." Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. 1988/89:9 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden, , , ,, , , R. , , , , ,, G. , , Proposition om dödsboägande och samägande avjordbruksfastighet m. m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lagom ändring i , 2. lag om förvaltning av vissa samägdajordbruksfastigheter, 3. lag om ändring i lagen (1904:48 s. 1) omsamäganderätt, 4. lag om ändring i delgivningslagen (1970:428). 5. lagom ändring i jordförvärvslagen (1979:230), Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Jagansluter mig till vad lagrådet har anfört och biträder förslagen till ändringari den föreslagna lagen om förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter.En mindre jämkning bör dock göras i det av lagrådet föreslagna tredje stycket i2 §. Vidare anser jag att de av lagrådet föreslagna fjärde och femte styckena i5 § bör bilda en ny 6 §. Det medför att de följande paragraferna ilagrådsremissen betecknade 612§§ förskjuts ett steg framåt och kommer attbilda 7- 13 §§. Ocksåi övrigt bör vissa redaktionella jämkningar göras i de remitterade lagförslagen. Jag hemställer attregeringen föreslår att anta de av lagrådet granskade lagförslagenmed vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Nären person avlidit, skall hans egendom övergå till hans arvingar och testamentstagare.Om den döde var gift, skall först efterlevande makes giftorätt tas ut.Egendomen kan emellertid inte delas. Först måste fastställas vad somhör till kvarlåtenskapen. Vidare måste den dödes skulder utredas och andrabehövliga avvecklingsåtgärder vidtas. Efter dödsfallet följer därför närmast enkortare eller av boutredning. Så länge boutredning pågår hålls dendödes egendom rättsligen skild från deras, till vilka den enligt bodelnings-,arvs- och testaments-reglerna slutligen skall övergå. Ägare till den dödes kvarlåtenskapär dödsboet efter den döde, som av lagen betraktas somett särskilt rättssubjekt, en juridisk person. Under boutredningen skalldödsboet förvaltas av dem som är dödsbodelägare. Dessa är efterlevande make,arvingar och universella testamentstagare. Dödsbodelägarna utövarförvaltningen av dödsboet gemensamt. De måste vara ense om varje åtgärd.Majoritetsbeslut binder således inte, en minoritet. Endast brådskandeförvaltningsåtgärder får vidtas utan att samtliga delägares samtycke inhämtas.Dödsbodelägarna företräder också gemensamt dödsboet utåt. Delgivning med ettdödsbo skall således normalt ske genom att handlingen i fråga överlämnas tillvar och en av delägarna. Den gemensammaförvaltningen kan avlösas av förvaltning genom särskilt förordnadboutredningsman, varvid denne ensam övertar förvaltnings- ochbeslutsfunktionerna samt ställföreträdarskapet utåt. Reglerna om dödsbo och boutredningär i princip avfattade med tanke på att boet skall upplösas och att egendomenskall fördelas mellan delägarna. Lagen utgår därför från att bodelning ocharvskifte skall äga rum sedan boutredningen slutförts. Några föreskrifter omden tid inom vilken ett dödsbo skall skiftas finns emellertid inte. Arvskiftet är ett avtal avprivat natur mellan arvingarna och förekommande universiella testamentstagare.Kvarlåtenskapen efter den döde kan därför fördelas på sätt delägarna kommeröverens om. Om fast egendom, t.ex. en jordbruksfastighet, skall delas vidarvskifte föreligger alltså inget hinder mot att skifta fastigheten så, att varoch en av delägarna eller vissa av dem erhåller en kyotdel av fastigheten.Skiftas en jordbruksfastighet på angivet sätt innehar delägarna ävenefter arvskiftet fastig- Prop.1988/89:9 Bilaga 1 hetengemensamt, dock att deras inbördes förhållande i fortsättningen Prop.1988/89:9 blir att bedöma efter samäganderättslagen. Samäganderättslagensförvaltningsregler liknar de som gäller för dödsbo. För förfogande över detsamfällda godset, t.ex. en jordbruksfastighet, i dess helhet eller förvidtagande av åtgärd för fastighetens förvaltning erfordras samtliga delägaressamtycke. Majoritetsbeslut binder således inte en minoritet. Skall ägaren jordbruksfastighet, som inne-' has under samäganderätt, delges en handling,måste delgivning normalt ske med samtliga delägare. Även vid samägande kan dengemensamma förvaltningen brytas om någon delägare påkallar att en god.mah underviss tid övertar förvaltningen av fastigheten. Den gode mannen träder, i likhetmed boutredningsmannen, helt i delägarnas ställe. Vårtlands jord- och skogsbruk är näringar, som traditionellt anses vara av storsamhällsekonomisk betydelse. Från samhällelig synpunkt är det därför väsentligtatt en jordbruksfastighet blir förvaltad på ett ändamålsenligt och effektivtsätt. Ganskabetydande arealerjord- och skogsbruksrnark ägs numera av dödsbon och undersamäganderätt. Enligt en av kommittén genomförd undersökning avseendeförhållandena ägdes i det närmaste av alla jordbrtiksfästigheter(taxeringsenheter) i riket helt eller delvis av dödsbon. av allajordbruksfastigheter innehades under samäganderätt av två personer och omkring7,ägdes av tre eller fiera personer gemensamt. Attdödsboägande och samägande av jordbruksfastighet kan vålla olägenheter avolika slag har i skilda sammanhang påtalats . Deolägenheter det rör sig om beror på de förvaltnings-, besluts- ochrepresentationsregler, som gäller för dessa kategorier ägare. Vissa av depåtalade olägenheterna har sin grund i de delgivningsregler som gäller fördödsbön och samägare. Kravet på enskild delgivning med varje delägare kanorsaka myndigheter som har ätt handlägga angelägenheter som rörjordbruksfastighet sådana besvär att deras ämbetsutövning redan därav försvårasi icke godtagbar utsträckning. Kommunikations-svårigheter har också andratredje män. Det gäller särskilt en tredje man som innehar nyttjanderätt ellernågon annan begränsad sakrätt till en dödsboägd eller samägdjordbruksfastighet. Andraolägenheter har sin grund i bestämmelserna om gemensam förvaltning. Dessabestämmelser kan vålla problem för delägarna inbördes. Det kan vara svårt fördelägarna att få till stånd snabba beslut när sådana av effektivitetsskälfordras. Om delägarna är inbördes oense kan förvaltningsbeslut helt enkeltinte fattas, vilket leder till handlingsförlamhing. Så längehandlingsförlamningen endast drabbar delägarna själva, kan det sägas vara derasinterna angelägenhet. Emellertid kan delägarnas interna förvaltningsproblemockså orsaka olägenheter för andra än dem själva. Vid oenighet mellan delägarnakan exempelvis myndigheter, som har att utöva tillsyn över hur enjordbruksfastighet sköts, inte erhålla besked som är bindande för var och en avdelägarna. I sådana fall kan t.ex. en skogsvårdsstyrelse inte ingåöverenskommelse eller i övrigt enkelt, praktiskt och billigt tillämpaskogsvårdslagen på sätt anvisats och förutsatts av lagstiftaren. Äveni samband med förrättningar enligt fastighetsbildningslagen och Prop. 1988/89:9 den närstående lagar kan delägarnas förvaltningsproblem orsaka olä- Bilaga 1genheter utanför den interna kretsen. Enligt flera lagrum i fastighetsbildningslagenerfordras att berörda sakägare avger viljeyttringar till ledning förförrättningsmyndighetens överväganden och beslut och enligt andra lagrum isamma lag kan överenskommelser mellan sakägare samt medgivanden och samtyckenfrån sakägare förenkla och förbilliga förrättningen. 1 den mån dödsboägare ellersamägare till följd av oenighet inte kan avge någon gemensam viljeyttring ellernågon dödsbodelägare eller samägare förhåller sig passiv genom att inte avgenågon viljeyttring alls kan förrättningen försvåras, fördröjas och fördyras tillnackdel för såväl förrättningsmyndigheten som övriga sakägare. tredjeman, som har ett intresse i en dödsboägd eller samägd jordbruksfastighet, t.ex.andra fastighetsägare i trakten, och som för sin planering behöver fastighetsägarensbesked i någon fråga, kan för övrigt orsakas olägenheter om ett dödsbo eller ensamägarkrets på grund av inbördes oenighet eller en delägares passivitet intekan lämna besked i frågan. Dödsboägandeoch samägande av jordbruksfastighet kan också, såsom ägarformer, motverkavissa allmänna intressen på olika samhällsområden. 1 den mån ingen ellerendast någon eller några av delägarna brukar marken motverkar ägarformerna detjordbrukspolitiska intresset av att jordbruksmark innehas av aktiva brukareävensom önskemålet om ett samband mellan ägande och brukande. Ett permanentat dödsboägandeeller samägande mellan tidigare dödsbodelägare minskar omsättningen avjordbruksfastigheter. Därigenom försvåras nyetablering och utvidgning avjordbruksföretag; Enskilda människorsom söker sin försörjning inom jordbruketkan hindras därtill. I områden där brislen på alternativasysselsättningsmöjligheter är stor kan människor tvingas att söka sin utkomst iandra områden av landet. Om så sker, minskar underlaget för nödvändig samhällsservicei området, vilket i sin tur är ägnat att motverka strävandena mot en aktivregionalpolitik. Medhänsyn till de olägenheter som enligt vad nu sagts kan uppkomma närjordbruksfastigheter ägs av dödsbon eller med samäganderätt uppdrogsursprungligen åt kommittén att komplettera reglerna om boutredningsman enligt ärvdabalkenoch reglerna om god man enligt samäganderättslagen med regler omställföreträdare i fall då ett dödsbo äger jordbruksfastighet eller sådanfastighet ägs under samäganderätt. 1sedermera utfärdade tilläggsdirektiv uppdrogs åt kommittén att gå vidare ochpröva möjligheten att begränsa dödsbons innehav av jordbruksfastighet ävensomatt pröva möjligheten att begränsa och reglera uppkomsten av samägande avjordbruksfastighet. Idet utvidgade utredningsuppdraget uppdrogs också åt kommittén att pröva i vadmån testamenlsförvärv av jordbruksfastighet skall jämställas med köp, byte ochgåva. Mest angeläget angavs därvid vara att hindra att tillståndsfriheten för testamentsförvärvutnyttjades för att kringgå kravet på tillstånd för förvärv genom köp och gåva,men också de jordbrukspolitiska skäl som bär upp jordförvärvslagstiftningenangavs tala för att testamentsförvärv rent allmänt borde följa sammabestämmelser som köp och gåva. Enligttilläggsdirektiven skall kommittén också överväga hur man Prop. 1988/89:9skall komma till rätta med sådana kringgåendeförfaranden av jordför- Bilaga1 värvslagen, som består däri, att den som avser att förvärva en jordbruksfastighetförst förvärvar en dödsboandel och sedan vid arvskifte till-ständsfritt låtersig tillskiftas en i dödsboets egendom ingående jordbruksfastighet. Kommitténhar redovisat ursprungsuppdraget i ett tidigare avgivet delbetänkande. Idelbetänkandet föreslogs att en ställföreträdare alltid skulle utses förfastigheter som ägs av dödsbon med fler än två delägare eller som ägs av flerän två personer med samäganderätt. Förslaget gällde jordbruksfastigheter, andrafastigheter samt tomträtter. 1 praktiken berördes omkring 140 000 fastigheteri landet. Ställföreträdarens uppgifter skulle enligt förslaget vara bl.a. attta emot meddelanden, underrättelser och olika slag av delgivningar.Ställföreträdarens behörighet och befogenhet var begränsad till att företrädadelägarna gentemot myndigheter vid tillämpningen av vissa särskilt angivnalagar, exempelvis fastighetsbildningslagen och skogsvärdslagen. Sedandelbetänkandet remissbehandlats och lagstiftningsärendet be-retts inomjustitiedepartementet, meddelades kommittén ytterligare till-läggsdirektiv avinnebörd att kommittén på nytt skulle överväga frågan om när enställföreträdare skall utses och vilka befogenheter han bör ges. I föreliggandebetänkande behandlas därför frågan om begränsning av dödsbons innehav avjordbruksfastighet, frågan.om när en ställföreträdare skall litses, frågan ombegränsning av samägande av jordbruksfastighet, frågan om begränsning avrätten att genom testamente fritt förvärva jordbruksfastighet och frågan omåtgärder mot kringgående av jordförvärvslagen genom förvärv av dödsboandel. Frågan om begränsning av dödsbons innehav avjordbruksfastighet Kommitténhar i fråga om åtgärder för att komma till rätta med olägenheterna av dödsboägandeav jordbruksfastighet haft att välja mellan en lösning med tvängsavveckling avdödsbons innehav av jordbruksfastighet och en mindre genomgripande lösning meden ställföreträdare med vidsträckta befogenheter. Kommitténhar funnit övervägande skäl tala för att den i de första tilläggdirektivenanvisade lösningen, d.v.s. en lagstiftning som tidsbegränsar dödsbons rätt attinneha jordbruksfastighet, bör väljas. Ett avgörande skäl för kommitténsställningstagande härvidlag har varit att endast en sådan lagstiftning ärägnad att komma till rätta med alla de olägenheter som är eller anses varaförenade med dödsboägande a v jordbruksfastighet. Ett lika avgörande skäl harvarit det förhållandet att ett dödsbo i sig självt kan sägas vara ettavvecklingsinstitut. Den dödsboförvaltning som följer i anledning av någonsdöd är enligt kommitténs uppfattning i princip något av ett provisorium, somytterst syftar till en upplösning av det gemensamma ägandet och kvarlåtenskapensfördelning mellan delägarna. Det är också kommitténs övertygelse att denna upp- fattningom ändamålet med det gemensamma ägandet i dödsboets form Prop. 1988/89:9överensstämmer med rättsuppfattningen hos en bred allmänhet. Enligt Bilaga 1kommitténs mening bör det därför inte möta något hinder med hänsyn tillenskilda intressen att föreslå en lagstiftning, som tidsbegränsar rätten fördödsbon att inneha jordbruksfastighet, särskilt om en sådan lagstiftning utformasså, att den öppnar möjlighet att låta innehavet bestå för närsärskilda skäl föreligger. Enregel som tidsbegränsar rätten för dödsbon att inneha jordbruksfastighetmåste, enligt kommitténs mening, förhålla sig neutral till bl.a. de beskattningsreglersom gäller för dödsbon i allmänhet. Detta innebär, att begränsningsregeln börutformas så, att ett dödsbo, som förvärvat jordbruksfastighet, skall varaskyldigt att avveckla fastighetsinnehavet senast under det fjärde kalenderåretefter det kalenderår då det dödsfall, som ligger till grund för förvärvet,inträffade. Denbegränsningsregel eller rättare sagt avvecklingsregel, som enligt vad i detföregående sagts förordas av kommittén, har inte annat syfte än alt begränsaden tid under vilken ett dödsbo skall äga rätt att inneha enjordbruksfastighet. Enligt regeln står det dödsboet och dess delägare fritt attvälja form för hur innehavet av jordbruksfastigheten skall avvecklas. Det bördärför i normalfallet inte vara förenat med några svårigheter att efterkommaavvecklingsskyldigheten. Det får dock antas att avvecklingsskyldighetensefterlevnad i vissa fall kan komma att försummas. Regeln måste därför förenasmed sanktionsmöjligheter. Enligt kommitténs mening bör sanktionen bestå itvångsförsäljning och bör sådan försäljning beslutas av domstol.Sanktionbestämmelserna bör vidare inte göras mera komplicerade än att det skallåligga domstolen alt förordna om tvångsförsäljning, när det kan konstateras attävvecklingsfristeri löpt ut. Isyfte att minska ölägenheterna med dödsboägande av jordbruksfastighet ocksåunder avvecklingsfristen, som enligt kommitténs förslag uppgår till längst femkalenderår, föreslår kommittén alt del görs en anteckning i fastighelsbokenrespektive inskrivningsregistret om att en jordbruksfaslighelsägare avlidit, isamband med att bouppteckningen efter den avlidne inregistreras.Bouppteckningen med dess uppgifter om dödsbodelägarna blir dä enkelt åtkomligför myndigheter eller andra, som vill komma i kontakt med fastighetsägaren. Ävenom jordbruksfastighetsägande dödsbon, enligt kommitténs förslag, får en välutmätt frist till sitt förfogande för att avveckla fastighetsinnehavet, tordedet i vissa fall vara omöjligt eller olämpligt att efterkommaavvecklingsregeln. Denna måste därför förenas med möjlighet till dispens.Frågan om dispens bör, liksom frågan om tvångsförsäljning, handläggas avdomstol. Som villkor för disperis bör emellertid kunna krävas bl.a. attrepresentationen utåt ävensom dödsboets beslutsförmåga är säkrad. Kommitténföreslår därför att ett villkor för dispens skall vara att dödsboet avträdstill förvaltning av boutredningsman. Detär givet att de delgivningsregler som gäller för dödsbo orsakar myndigheter ochenskilda olägenheter. Frågan har behandlats av fastighetsbildningsutredningeni dess avgivna slutbetänkande Fastighetsbildning 4 (SOU 1986:29). Ibetänkandet föreslår utredningen att delgivningsreglernaför dödsbo ändras så, att delgivning med dödsbo Prop. 1988/89:9 kan ske medvilken som helst av delägarna när delgivningen angår för- Bilaga 1 valtningenav fast egendom som tillhör dödsboet. Genomförs en sådan lagstiftning skulleden som söker ett dödsbo med delgivning i angelägenhet som rör förvaltningenav en jordbruksfastighet inte behöva göra sig besvär med att skaffa fram namnoch adress på fler än en delägare. Vid det förhållandet att det redanföreligger ett förslag om ändrade regler för delgivning med dödsbon har kommitténinte ansett sig behöva överväga frågan. Frågan om när en ställföreträdare bör utses m. m. Såsomnämnts existerar ett försvarligt antal samägda jordbruksfastigheter.Enligt den tidigare nämnda, av kommittén genomförda undersökningen avseendeförhållandena , var av totalt 322 363 jordbruksfastigheter(taxeringsenheter) 70 597 samägda. Av de samägda jordbruksfastigheterna hade 46625 två ägare och 23 972 tre eller flera ägare. Av dessa fall av samägande harutan tvivel många sin grund i ett tidigare dödsboägande. Deolägenheter som är förenade med det redan existerande samägandet avjordbruksfastighet kan man inte komma till rätta med genom en lösning medtvångsavveckling. Inte heller en lagstiftning med krav på tillstånd enligtjordförvärvslagstiftningen föratt förvärv genom arvskifte skall bli giltigt tillden del två eller flera personer gemensamt tillskiftas en jordbruksfastighetkan tillämpas på redan existerande fall av samägande av jordbruksfastighet. Detär enligt kommitténs mening inte acceptabelt att samägande avjordbruksfastighet såsom ägarform skall kunna hindra myndigheter i derasämbetsutövning och även i övrigt orsaka olägenheter för andra än delägarnasjälva. Vidövervägande av vilka åtgärder som bör vidtagas för att eliminera eller i vartfall minska olägenheterna med det redan existerande samägandet avjordbruksfastighet har kommittén funnit det ligga närmast till hands attföreslå en ny förvaltningsordning för samägda jordbruksfastigheterinnehållande bl.a. ett ställföreträdarinstitut. Enställföreträdare med behörighet att företräda delägarna i angelägenheter somrör fastigheten gentemot såväl myndigheter som andra tredjemän undanröjer deolägenheter som består i ett kommunikationsproblem. Om ställföreträdaren tillikaåläggs att ensam ansvara för att fastigheten sköts och förvaltas i enlighet medvad som beträffande varje jordbruksfastighet, ensamägd eller ägd av fleragemensamt, föreskrivs i lag eller annan författning, skulle en del av deolägenheter, som har sin grund i samäganderättslagens regler om gemensamförvaltning, vara undanröjda. Kommittén föreslår därför, i fråga om redanexisterande(aW av samägande av jordbruksfastighet, att det skall finnas enställföreträdare för fastighetsägarna med uppgift att företräda delägarnagentemot myndigheter och andra tredjemän och med uppgift tillika att ensamansvara fÖT att fastigheten sköts och i övrigt förvaltas i enlighet med vad som beträffandevarje jordbruksfastighet föreskrivs i lag eller annan författ- Prop.1988/89:9 ning. Beslutanderätten i de frågar för vilka ställföreträdaren enligtför- Bilaga 1 slaget ensam ansvarar skall tillkomma ställföreträdarenensam. föreslagna ställföreträdarinstitutet löser emellertid inte alla deproblem med samägande av jordbruksfastighet som har sin grund i reglerna omgemensam förvaltning av samägd egendom. För de förvaltningsfrågor som fallerutanför ställföreträdarens ansvars- och befogenhetsområde kvarstår deolägenheter med samägande av jordbruksfastighet som följer av att delägarnamåste vara ense om varje förvalt-ningsätgärd. Enligt kommitténs mening är detinte rimligt att en av fiera delägare skall kunna förhindra, att enförvaltningsåtgärd, som förespråkas av en majoritet av delägarna, kommer tillstånd. Det är inte heller förenligt med de krav på en effektivfastighetsförvaltning som i dagens läge kan ställas påjordbruksfastighetsägare. Kommittén föreslår därför i fråga om redanexisterande fM av samägande.av jordbruksfastighet att ' förv.altningsreglernaockså ändras så, att beslutanderätten i de förvaltningsfrågor, som inte tillhörställföreträdarens exklusiva ansvars- och befogenhetsområde, skall tillkomma enmajoritet av delägarna. Ett majoritetsbeslutssystem utgör också ett lämpligtkomplement till ställföreträdarinstitutet genom att ställföreträdarensbefogenheter utanför hans speciella ansvarsområde därigenom kan bestämmas. Ilinje med ställföreträdarens uppgift att representera delägarna utåt i frågorsom rör fastigheten ligger att han också åläggs skyldighet att verkställa debeslut som delägarna efter omröstning fattar i förvaltningsfrågor. Tillställföreträdaren överförs enligt kommitténs förslag en stor del av det ägaransvarsom enligt nu gällande regler tillkommer delägarna gemensamt. Därtill skallställföreträdaren vara den som företräder delägarna utåt i frågor som rörfastigheten. Det skall också ankomma på ställföreträdaren att effektuera debeslut som delägarna fattar efter omröstning. Det sagda talar enligt kommitténsmening för att ställföreträdaren bör komma från delägarkretsen. Kommitténföreslår därför att det skall vara en skyldighet för den som är delägare i ensamägd jordbruksfastighet att ställa sig till förfogande som ställföreträdare. Enav delägarna i en samägd jordbruksfastighet får alltså en central ställning isamägandeförhållandet. Mot bakgrunden därav har kommittén funnit lämpligt attkalla ställföreträdaren för "huvudägare". Benämningen har bl.a. denfördelen att den, såvitt känt, inte förekommer i annat sammanhang. Avde jordbruksfastigheter som ägs med samäganderätt är det en stark övervikt för tvåägarfallen.De flesta tvåägarfallen utgörs utan tvivel av äkta makar eller av personer somsammanbor under äktenskapsliknande förhållanden och som äger hälften var avfastigheten. Enligt kommitténs mening behöver dessa samägandeförhållanden ingenhuvudägare. Det är heller inte lämpligt att förvaltningsfrågor i dessa fallavgörs genom omröstning. Kommittén har därför begränsat tillämpningsområdet förde föreslagna reglerna till att avse endast sådana jordbruksfastigheter som ägsav tre eller fiera personer. Därmed reduceras antalet fall till i runda tal 25000. Kommitténsförslag bygger på principen att det skall vara en obligato-