prop · GC0368 · 1988-12-31 00:00:00 — Liksom utredningen anserjag att det är viktigt att livsmedelsverkets ställning och befogenheter som central myndighet kommer klarare till uttryck än . Jag vill i sammanhanget framhålla att de gällande bestämmelserna på området innebär att verket har rätt att i enskilda fall vid behov utföra kontroll även vid sådana anläggningar där miljö- och hälsoskyddsnämnden har det direkta tillsynsansvaret. Med hänsyn till att livsmedelsverket inte har ansvaret för den löpande tillsynen vid dessa anläggningar bör verket självfallet inte ingripa i denna tillsyn annat än i undantagsfall. bör som utredningen föreslagit ses över Prop. 1988/89:68 för attöka möjligheterna för verket att utföra kontroll och stödja miljö-ochhälsoskyddsnämnderna i deras kontrollverksamhet. Översynen bör göras av verketsjälvt i samband med att man genomför de förändringar av verksamheten somföranleds av mina förslag om den framtida livsmedelskontrollen. Jag harerfarit att livsmedelsverket redan har inlett arbetet med en sådanomorganisation. Ilikhet med statskontoret anser jag att länsstyrelserna inte bör tillföras nyakontrolluppgifter på livsmedelsområdet. Däremot bör länsstyrelserna även ifortsättningen fungera som stödjande och rådgivande organ gentemot miljö- ochhälsoskyddsnämnderna. a. bör länsstyrelserna medverka till branschvisagenomgångar av tillsynsobjekten. De bör också delta i organiserandet avprojektinriktad kontroll och upprättandet av kontrollprogram föregentillsynen. Det är angeläget att länsstyrelserna i sin verksamhet beaktarkravet på likformighet i kontrollen och anlägger en helhetssyn påkvalitetsfrågorna som inbegriper samtliga led i livsmedelskedjan.Förutsättningarna för detta är goda, eftersom länsveterinären också haransvaret för djurskydds- och epizootiärenden. Vid finns ensärskild befattningshavare med uppgift att enligt miljöskyddslagen bevakahälsoaspekterna inom miljövård och samhällsplanering. Den möjlighet somdärigenom finns för länsstyrelserna att bevaka sambandet mellan föda ochförebyggande hälsovård bör tas till vara. Jag vill också erinra omlänsstyrelsens skyldighet enligt sin instmktion att vaka över att det somenligt lag åligger bl. a. kommuner blir fullgjort. Lftredningenhar lämnat förslag om organisation. Organisationsfrågor som rörlänsstyrelsen bör emellertid lösas i annat sammanhang. Motsvarande bör gälla ifråga om länsveterinärens ställning. bör alltså även i fortsättningen ha ansvar förgodkännande av livsmedelslokaler och för den omedelbara tillsynen överefterlevnaden av livsmedelslagstiftningen, utom i de fall verksamheten stårunder livsmedelsverkets direkta kontroll. Det är nödvändigt att kommunerna harreella möjligheter att genomföra livsmedelskontrollen. Finansieringen avkontrollen har stor betydelse i det sammanhanget. Jag kommer strax att närmareredovisa hur jag anser att finansieringen av livsmedelskontrollen bör ordnas. har upplyst att förbundets länsavdelningar kommer att bli meraktiva i fråga om livsmedelskontrollen. Avdelningarna kommer således att kunnasvara för ökade insatser, bl. a. i fråga om utbildnings- ochkonferensverksamhet. Genom ett formaliserat samarbete mellan två eller flerakommuner finns det möjlighet att samordna livsmedelskontrollen påkommunplanet. och dess länsavdelningar bör kunna verka fördetta. Enligt24 § livsmedelslagen utövar livsmedelsverket den centrala tillsy nen över efterlevnaden av livsmedelslagen och av föreskrifter som medde lats i anslutning till lagen. utövar den närmare tillsynen inom länet och miljö- och hälsoskyddsnämnden den omedelbara tillsynen inom varje kommun. Paragrafen ger inte stöd för livsmedelsverket att oberoende av miljö- och hälsoskyddsnämnden utöva direkt löpande tillsyn 20 För att, såsom jag föreslagit i det föregående,livsmedelsverket vid sidan av sin uppgift som central tillsynsmyndighet ävenskall kunna ha den omedelbara löpande tillsynen över vissa anläggningar måsteavsteg kunna göras från den indelningsgmnd som finns i 24 §. Jag anser att detbör ankomma på regeringen att besluta om sådana avsteg. Jag föreslår därför attdet införs en möjlighet för regeringen att föreskriva att den omedelbaratillsynen skall utövas på annat sätt än som anges i 24 §. Paragrafen bör ändrasi enlighet härmed. Jag avser föreslåregeringen att uppdra åt livsmedelsverket att mot bakgrund av vad jag nu harredovisat närmare ange hur ansvaret mellan myndigheterna i fråga om den direktatillsynen och godkännandet av livsmedelslokaler bör fördelas. Jag avser attsenare förelägga regeringen ett förslag om hur ansvarsfördelningen mellanlivsmedelsverket och miljö-och hälsoskyddsnämnden bör ske. Föreskrifter omansvarsfördelningen bör kunna träda i kraft . Förslaget attlivsmedelsverket skall kunna meddela styrande föreskrifter förinspektionsverksamheten och tillsynsverksamheten i övrigt enligt livsmedelslagenkräver stöd i ett bemyndigande. 1 28 § livsmedelslagen finns redan ettbemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om undersökning och annan kontroll som behövs för att tryggaefterlevnaden av lagen. Bemyndigandet infördes i livsmedelslagen i samband medatt bestämmelserna om s. k. konsumtionsvatten överfördes till livsmedelslagen(prop. 1981/82:219, SoU 1982/83:6, rskr. För att det inte skall råda någontvekan om bemyndi-gandets räckvidd föreslår jag att den nuvarande lydelsen iparagrafen kompletteras med ett uttryckligt bemyndigande för regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hurtillsynen skall utövas. Mitt förslag:Lagen (1959:99) om köttbesiktning m. m. upphävs och ersätts med föreskrifterför köttkontroll som meddelas med stöd av livsmedelslagen. Utgångspunkten skallvara att en effektiv och likformig köttkontroll upprätthålls i landet.Föreskrifterna skall inte hindra en småskalig slakteriverksamhet. Utredningens förslag:Utredningens förslag i fråga om hur köttkontrollen bör författningsreglerasöverensstämmer med mitt. När det gäller fjäderfäslakterierna har utredningenföreslagit att köttkontrollen skall genomföras som en offentligt kontrolleradegentillsyn hos företagen. Remissinstanserna: Deremissinstanser som har yttrat sig i frågan är i huvudsak positiva tillutredningens förslag. Några, bl. a. glesbygdsdelegationen, framhåller attbestämmelserna inte får medföra att det blir svårare att behålla och etableranya småslakterier. Många anser att fjäderfäslakterierna bör stå underlivsmedelsverkets kontroll, inte minst på gmnd av problemen medcampylobacterinfektioner. Skälenför mitt förslag: Prop. Slaktoch annan kötthantering omfattas av bestämmelserna i livsmedelslagen(1971:511) och de föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen.Hämtöver finns det särskilda bestämmelser för livsmedelskontrollen när detgäller kött i lagen (1959:99) om köttbesiktning m. m. Enligt den lagen gällerköttbesiktningstvång i hela landet. Undantag görs generellt för bl. a. kött avfjäderfä. Besiktningstvånget innebär att kött inte får överlåtas till någon omköttet inte i färskt tillstånd har godkänts vid besiktning. Detankommer på kommunen att sörja för att köttbesiktning kan genomföras. Det kanske genom att särskilda köttbesiktningsbyråer inrättas. Besiktningen skallutföras av en veterinär som förordnas av livsmedelsverket och arvoderas avkommunen. För besiktningen tas det ut avgifter som bestäms av kommunen. Detallmänna kravet på köttbesiktning kan emellertid ersättas av slakteritvång. Påbegäran av en kommun kan förordna att slakteritvång skall gällai kommunen. Slakteritvång innebär dels att yrkesmässig slakt endast får ske vidoffentligt slakthus, kontrollslakteri eller'fjäderfa-kontrollslakteri, dels inom en kommun med slakteritvång endast får handla med kött från offentligtslakthus eller kontrollslakteri. Detfinns ett stort antal kontrollslakterier. Med ett kontrollslakteri avses enslakteriinrättning som livsmedelsverket ställt under en särskild offentligkontroll på begäran av innehavaren. Det är livsmedelsverket som skall prövafrågan om godkännande av ett kontrollslakteri som livsmedelslokal. För sådantgodkännande krävs att lokalerna är utmstade på visst sätt. Vidkontrollslakteriema skall det finnas minst en besiktningsveterinär. Veterinärenär i vissa fall anställd på deltid. Med undantag för de minsta slakteriernafinns dessutom en eller flera besiktningsassistenter. Veterinärer ochassistenter tillhör den statliga besiktningsveterinärorganisationen som ärknuten till livsmedelsverket. Detfinns också särskilda kontrollslakterier för renslakt. Som regel för- ordnasdistriktsveterinärerna i resp. distrikt som besiktningsveterinärer vidrenkontrollslakterierna. Kontrollslakterier för slakt av ren kan utgöras avdels vanliga slakterier, dels fasta anläggningar i Qällen där det sker slaktunder , dels ambulerande slaktbussar med tillhörande fastaanläggningar. Förfjäderfaslakterier gäller särskilda regler. Som redan nämnts är Qä- derfäslakten undantagen från det generella köttbesiktningstvånget. Den som yrkesmässigt i större omfattning slaktar Qäderfa måste emellertid anmäla sin rörelse till livsmedelsverket. Av köttbesiktningslagen följer att i kommuner med slakteritvång för Qäderfa skall även sådan slakt ske vid kontrollslakterier (fjäderfäkontrollslakteri). Innehavaren av ett fjäderfä slakteri kan under vissa villkor få slakteriet ställt under en särskild offent lig kontroll. Vid ett slakteri som godtagits som kontrollslakteri skall det finnas besiktningsveterinär och besiktningsbiträden som förordnas av livs medelsverket. Besiktningsbiträdena är anställda av slakteriet och även besiktningsveterinären får sitt arvode direkt av slakteriets innehavare. Skillnadernamellan kontrollbesiktning och byråbesiktning Prop. Byråbesiktningenutgör en mycket liten andel av den totala köttbesiktningen. Knappt en procentav slakten byråbesiktas, räknat på antalet djur med undantag för ren. Detär inte bara i fråga om kraven på lokaler och utmstning somkontrollslakterierna för boskapsslakt skiljer sig från andra slakterier försådan slakt. Stora skillnader finns också mellan den besiktning som sker vidkontrollslakterierna och byråbesiktningen. Bestämmelser om hur köttbesiktningskall gå till finns i köttbesiktningslagen och i livsmedelsverkets kungörelsemed föreskrifter för sådan besiktning. Den besiktning som sker vidkontrollslakterierna är betydligt mer omfattande än den som sker vidköttbesiktningsbyråerna. a. skall vid kontrollslakterierna djuren besiktasföre slakt. Besiktningen av de levande djuren är av mycket stor betydelse bådemed hänsyn till djurskyddet och till hygienen i vid bemärkelse. Detär viktigt att endast friska djur används till livsmedel. Vid besiktning avendast köttet är det svårt att upptäcka vanvård av djuret om inte vanvårdenlett till utmärgling. Besiktas endast köttet uppmärksammas inte heller olikasjukdomstillstånd i organ och andra delar av djuret som saknas vid byråbesiktningen.Vid kontrollslakterierna sanitetsslaktas djur som är sjuka. Vid sanitetsslaktgörs i samtliga fall en bakteriologisk undersökning och en undersökning aveventuella rester av bakteriehämmande substanser (antibiotika ochkemoterapeutika) i njurvävnaden. Först när resultaten av analysema föreliggerfattar besiktningsveterinären beslut i frågan hum-vida slaktfallet kangodkännas som livsmedel. Vid den stickprovskontroll med avseende påbakteriehämmande substanser som sker i kontrollslakteriernas normalslakt ochvid köttbesiktningsbyråerna håller man inte kvar slaktkropparna i avvaktan påresultatet från undersökningarna. Endastvid kontrollslakterierna sker det en daglig hygienövervakning. Lokalunderhåll,daglig rengöring, hantering av slaktdjur, uppslaktning och nedkylning av köttövervakas kontinuerligt av besiktningspersonalen. Där sker också en kontroll avdet vatten som används vilket inte nödvändigtvis sker vid andra slakterier. Vidkontrollslakterierna övervakas också slakten för att tillgodosedjurskyddsintresset, en övervakning som inte sker på samma regelmässiga sättvid andra slakterier. Problemmed "överlappande" reglering viss utsträckning "överlappande" reglering som följer av att kötthanteringenär underkastad både livsmedelslagstiftningen och köttbesikt-ningslagstiftningenskapar vissa tillämpningsproblem. Dessa problem beror bl. a. på att lagarnaskiljer sig åt när det gäller ansvaret för tillsynen och utformningen avpåföljdssystemen. ärtillsynsmyndighet både enligt livsmedelslagen och köttbesiktningslagen. Genom sin besiktningspersonal kan verket fylla sin funktion i båda dessa hänseenden inom kontrollslakterierna. Däremot saknas de praktiska fömtsättningama för livsmedelsverket att övervaka att köttbesiktningslagen följs vid den hantering av kött som sker utanför 23 kontrollslakterierna.Miljö- och hälsoskyddsnämnderna kan knappast an- Prop. 1988/89:68 ses varaskyldiga att biträda verket vid en sådan övervakning eftersom nämndema inte ärtillsynsmyndigheter enligt köttbesiktningslagen. Oavsett vilken avmyndighetema som uppdagar en överträdelse, t. ex. att en restaurang användersig av obesiktat kött, gäller att möjligheterna till ingripande är begränsade.Köttbesiktningslagen saknar livsmedelslagens möjligheter till förelägganden,förbud och omhändertagande av varor. Det som kan göras är att anmäla detinträffade till polisen för åtgärder. Endast om det med fog kan hävdas att detobesiktade köttet är otjänligt som människoföda har en miljö- och hälsoskyddsnämndbåde rätt och skyldighet att ingripa och då med stöd av livsmedelslagen. Härtillkommer att en viss oklarhet råder vad beträffar ansvaret för kontrollen av attlivsmedelslagstiftningens krav uppfylls vid den verksamhet som bedrivs ikontrollslakterierna. besiktningsveterinärer, som utövarkontrollen enligt reglerna om köttbesiktning, har också till uppgift attövervaka verksamheten och se till att även övriga tillämpliga föreskrifterefterlevs vid anläggningarna. Den kontroll som utförs avbesiktningsveterinärema omfattar följaktligen inte bara köttbedömningen utanockså bl. a. lokalema, inredningen, utmstningen, personalhygienen ochvattenförhållandena. Något uttryckligt avsteg från huvudregeln, som innebär attden omedelbara tillsynen enligt livsmedelslagen utövas av miljö- ochhälsoskyddsnämnden, har emellertid inte gjorts. Däremot har livsmedelsverket iett meddelande framhållit att det i regel inte är nödvändigt att nämndernaägnar sig åt kontrollslakterierna där en tillräcklig livsmedelskontroll redanutövas av besiktningspersonalen. En mera bestämd ansvarsfördelning ärönskvärd. Köttbesiktningslagenersätts av föreskrifter som meddelas med stöd av livsmedelslagen Avvad jag sagt framgår att det nuvarande systemet har brister. Jag delarutredningens uppfattning att den lämpligaste lösningen på de redovisadeproblemen är att helt ersätta den nuvarande lagstiftningen om köttbesiktningmed föreskrifter meddelade med stöd av livsmedelslagen. Med en sådan ordningfår man efter en övergångsperiod en för hela landet enhetlig köttkontroll, dvs.i princip samma regler kommer att gälla för alla slakterier. Möjligheten tillbyråbesiktning vid köttbesiktningsbyrå bör i princip upphöra. Enligt min meningbör i fortsättningen yrkesmässig slakt bara få ske vid kontrollslakteri ellervid därmed jämförbar anläggning och under sådan besiktning som förekommervid kontrollslakteriema. Den levan-dedjursbesiktning som därigenom blir ettobligatoriskt moment i all köttkontroll är nödvändig som ett led i en skärptkvalitetskontroll. Den ökar också fömtsättningarna för att vid betalning tillproducent tillämpa ett avdragssystem för påvisade sjukliga förändringar. Utvecklingenav mindre slakterier får inte motverkas Enviktig del av regeringens offensiva glesbygdspolitik är en ökad lokal vidareförädlingav bygdens råvaror. Borttagandet av möjligheten till byrå- 24 besiktning kan innebärafördyringar för små slakterier som inte är kon- Prop. 1988/89:68trollslakterier och för de producenter som anlitar köttbesiktningsbyrå. Föratt inte den lokala utvecklingen skall motverkas bör bestämmelserna därföranpassas i fråga om de allra minsta slakterierna, gårdsslakterierna ochrenslakterierna. Besiktning bör t. ex. kunna utföras av personal vid ettnäraliggande kontrollslakteri. Om inte detta är möjligt bör besiktningsarbetetkunna vara ett sidouppdrag för en distriktsveterinär eller någon annanallmänpraktiserande veterinär. Besiktningen kan då utföras så att den sker vidtvå besiktningstillfällen, ett före slakten och ett efter slakten. Härigenomskapas fömtsättningar för att kostnaden för besiktningen kan hållas på enacceptabel nivå. Utgångspunkten måste dock enligt min mening vara att eneffektiv och likformig köttkontroll upprätthålls i hela landet. Denuvarande kontrollslakterierna har i allmänhet lokaler, inredning ochutrustning till en kostnad vars motsvarighet inte kan bäras av ett mindreslakteri. Eftersom maji inte tar till vara alla biprodukter vid de minstaslakterierna bör emellertid kraven på anläggningarna kunna anpassas tillbehoven. Principen bör enligt min mening liksom vara att en samladbedömning görs av vad som är nödvändigt i fråga om lokaler och utmstning föratt tillgodose en god livsmedelshygien och göra det möjligt att besikta såvälde levande djuren som köttet. För s. k. nödslakt bör krav på egensanitetsavdelning kunna ersättas med avtal med annat slakteri eller med engemensam anläggning inom regionen. Avtal med något annat slakteri bör ocksåkunna komma i fråga för trikinundersökningar. Jagvill också något närmare beröra behovet av slaktmöjligheter på de gårdar somsjälva säljer sina produkter till konsumenterna. För sådan slakt börmöjligheterna till ambulerande slaktenheter prövas. Eftersom ambulerandeenheter redan finns för renslakt bör erfarenheter kunna hämtas därifrån. Vissagmndkrav måste ställas på en sådan verksamhet såsom tillgång tillbesiktningsställe, kylutrymme och plats för laboratorieanalyser. Besiktning avveterinär måste också kunna arrangeras på ett ändamålsenligt sätt, liksomomhändertagandet av restprodukter. Jag avser föreslå regeringen attlivsmedelsverket som ansvarig myndighet för köttbesiktningen ges uppdraget attnärmare utreda fömtsättningama för sådan slakt från bl. a. hygieniska ochorganisatoriska utgångspunkter. Uppfödarnasintresse av att sälja sin egen produkt till konsumenterna bör enligt min meningockså kunna tillgodoses genom ett märkningssystem. De djur slakterierna taremot från uppfödama åsätts nummer och behåller därigenom sin identitet.Därigenom blir det möjHgt att förse den slutliga produkten med uppgift om t.ex. gårdsnamn och uppfödningssätt. Ett sådant system skulle enligt min meningockså ligga i konsumenternas intresse. Att utforma ett sådant system är iförsta hand en uppgift för branschorganisationerna. Livsmedelsverketmed dess besiktningspersonal bör i princip ha hela ansvaret förlivsmedelskontrollen vid slakterierna, inkl. stycknings- och char-kuteriverksamheti anslutning till dessa anläggningar. Fjäderfäslaktenär undantagen från köttbesiktningstvånget. Många fjäderfaslakterier äremellertid underställda en särskild offentlig kontroll. Dennakontroll har karaktären av egenkontroll. Veterinärerna hos defjäderfäslakterier som är föremål för en särskild offentlig kontroll äranställda av slakteriet. Detta är inte lämpligt från kontrollsynpunkt. Ifortsättningen bör alla fjäderfäslakterier stå under livsmedelsverketskontroll i likhet med vad som gäller vid slakt av tamboskap. a. desjukdomsfall som inträffat på gmnd av campylobacter talar för detta. Avrapporten (Ds Jo 1987:1) Campylobacter slaktkycklingproduktion hälsaframgår att det är möjligt att med rätt slaktteknik minska risken för sådansmittspridning. Kontrollenbör enligt min mening ledas av en veterinär som ingår i livsmedelsverketsbesiktningsorganisation. Vid fjäderfäslakterier som inte ekonomiskt kan bärakostnaderna för en heltidsanställd besiktningsveterinär bör i stället enveterinär finnas på plats vid de tillfällen då slakt sker. Utgångspunkten skallvara att besiktningsverksamheten kan bedrivas som en offentlig funktion. Besiktningsveterinärorganisationenbör dimensioneras i enlighet med mina förslag. Eftersom den del av slakten sombyråbesiktas är mycket liten bör organisationens storlek inte påverkas på någotmera påtagligt sätt av de nya bestämmelserna. För vissa uppgifter bör somnämnts distriktsveterinär eller annan allmänpraktiserande veterinär kunnautnyttjas inom organisationen. Slaktoch annan kötthantering är som sagts redan underkastad livsmedelslagens allmänna bestämmelser för livsmedelshantering. Något behov av att ändra livsmedelslagens tillämpningsområde finns därför inte. Överföringen av köttkontrollen till livsmedelslagstiftningen medför där emot visst ändringsbehov i lagens avsnitt om tillsyn. Det nuvarande be myndigandet i 28 § bör sålunda kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter för kontrollen av kött. Sådana föreskrifter bör få meddelas om köttbesiktning och om uppgiftsskyldighet för den som lämnar djur till slakt. Med stöd av detta bemyndigande bör regeringen i livsmedelsförord ningen föreskriva att det ankommer på livsmedelsverket att meddela föreskrifter om köttbesiktning. Det är rimligt att de nya föreskrifterna för köttkontrollen får ett för hela landet enhetligt innehåll för all kötthantering och köttbesiktning i samband med slakt. De krav som ställs bör motsvara de krav som gäller vid slakt i kontrollslakteriema. Med de nya föreskrifterna uppnås följaktligen i huvudsak samma resultat som om man med stöd av den nuvarande lagstiftningen skulle införa slakteritvång i 26 Det kanfömtsättas att dessa föreskrifter till sitt innehåll i allt Prop.1988/89:68 väsentligt kommer att överensstämma med verkets nuvarandeköttbesikt-ningsföreskrifter(SLV FS 1983:23). Förde allra minsta slakterierna bör de nya föreskrifterna om köttbesiktning iviss mån anpassas till verksamhetens omfattning. En sådan anpassning kan gällalokal- och utmstningskraven och innebära vissa begränsningar i kravet på attveterinär skall vara närvarande vid slakten. Det bör dock kunna fömtsättas attfrämst distriktsveterinärerna kan medverka i köttbesiktningen vid dessaslakterier. Särskilt anpassade föreskrifter kan komma att behövas även förbesiktning av kött från vilt. Närdet gäller fjäderfäslakterierna innebär mitt förslag att köttkontrollen viddessa slakterier i princip skall motsvara kontrollen vid de vanligakontrollslakterierna. Föreskrifterna för besiktningen bör dock, på liknandesätt som föreslås för de mindre slakterierna, i viss mån kunna anpassas tillverksamhetens omfattning och fömtsättningar. Somtidigare framgått finns det i landet ett antal slakterier som inte är godkändasom kontrollslakterier. De föreslagna nya reglerna för med sig ett byggnads-och uppmstningsbehov som inte kan tillgodoses . Genom attköttbesiktningslagen föreslås upphävd bortfaller kommunemas skyldighet enligtden lagen att lämna ersättning när ett slakteri inte kan användas tillföljd av strängare krav. Övergångentill de strängare kraven på slakteriema och de strängare kontrollkraven börunderlättas genom särskilda föreskrifter. Den nuvarande byråbesiktningen börkunna godtas som köttbesiktning och mildare krav på utrymmen och utmstning islakterierna ställas som dock inte bör få sträcka siglängre än . Sådana mindre långtgående föreskrifter kan när det gällerlokaler meddelas med stöd av 22 § tredje stycket livsmedelslagen. beträffande köttbesiktningens omfattning kan meddelas med stöd avdet nya bemyndigandet om köttbesiktning i 28 § andra stycket livsmedelslagen. Detär angeläget att tillsynsmyndigheterna genom rådgivning och på annat lämpligtsätt verkar för en snabb omställning till de nya kraven. Föreskriftersom innebär förbud mot handel eller annan hantering av byråbesiktat kött inomområden som omfattas av föreskrifterna om besiktningen vid kontrollslakterierkan, under den föreslagna övergångstiden, meddelas med stöd av 11 §livsmedelslagen.