prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Överenskommelserna harinnehållit dels mera allmänt hållna krav beträffande marknadsföring ochutbildning men dels också bestämmelser som inneburit konkurrensbegränsningarsåsom ett i praktiken uppställt förbud mot att anlita mäklare och förbud motreturprovisioner. Inom branschen har man uppenbarligen betraktat dessaöverenskommelser som det enda uttrycket för vad som skall avses med godförsäkringssed i anskaffningsverksamheten. Avvikelser har inte accepterats ochbolag som har velat utveckla alternativa försäljningskanaler har tvingatsförhandla med sina konkurrenter om ändringar i överenskommelserna och avvikelserhar rapporterats lill försäkringsinspektionen. Frånkonkurrenssynpunkt är det viktigt att de försäkringsbolag som så önskar skallkunna utnyttja marknadsföringen, inklusive utformningen avförsäljningsorganisationen, som konkurrensmedel. En låsning lill en förbranschen gemensam ståndpunkt hindrar alt utvecklingen förs framåt och verkarhämmande på effektiviteten. Det är därför tillfredställande att utredningenslår fast att den nuvarande MÖ endast är ett uttryck för vad som kan betecknassom god försäkringssed på anskaffningsområdet. Alternativ får alltså finnas.Inom detta oprecisa begrepp bör rimligen finnas betydande utrymme för bolagenatt efter egna överväganden utforma sin anskaffningsverksamhet på ett sätt somuppfyller lagens krav. 1 sista hand ankommer det på försäkringsinspektionen attövervaka att anskaffningen sker på ett sätt som står i överensstämmelse med godförsäkringssed. NOvill med det sagda generellt invända mol alt man inom försäkringsbranschen,liksom sker inom andra branscher, utformar etiska regler för verksamheten. Kommitténanser att den nuvarande anskaffningsverksamheten och de etiska regler som tillämpas bör vara grundvalen för en bedömning av vad som skall anses överensstämma med god försäkringssed. Detta kan givet vis vara en utgångspunkt. NO vill emellertid peka på risken för att vad som i detta sammanhang anges som en grundval för god försäkringssed kan bidra till att det utvecklas en skråanda inom försäkringsbranschen utan vilja till konkurrens. NO:s erfarenheter, bl.a. i samband med ärendet om förbud mol mäklare i anskaffningsöverenskommelsen, går i denna rikt ning. NO har också, som framgår under avsnitten om allmänna krav på anskaffningsverksamheten och om etiska regler för mäklarkåren, i några avseenden invändningar från konkurrenssynpunkt mot vissa regler som 67 De allmäntformulerade krav på personliga kvalifikationer och Prop. utbildning som kommitlénställer upp och som enligt kommitténs mening Bilaga 3 får anses inrymmas iförsäkringslagstiftningen möter inga invändningar från NO:s synpunkter. Delär ett självklart intresse för bolagsledningarna att ha kompetent personaloch detta fordrar säkeriigen inget samarbete Kommitlénanser vidare att ett viktigt krav som skall inrymmas i försäkringslagstiftningensallmänna formulering god försäkringssed är att etiska regler för anskaffningensbedrivande skall finnas. Kommittén anger en lång rad syften med dessa etiskaregler. NOhar svårt all inse att begreppet god försäkringssed kan anses ställa krav påatt särskilt utformade etiska regler skaU finnas. Det måste i sista hand varavarje bolags faktiska agerande vid anskaffningen av försäkringar som avgör omnågon konflikt uppstår med lagens krav på god försäkringssed. Vid bedömningenav detta måste vara avgörande, inte vilka regler som bolagen ställt uppgemensamt, utan den innebörd som de ansvariga myndigheterna finner att lagenskall ges. Enannan sak är att det ändå kan vara önskvärt att branschen utformar sådan etiskaregler. Dessa kan variera över tiden och lagen kan, som kommittén själv finner,inte anses ställa krav på att alla bolag tillämpar samma regler. Kommitténanser dock att vissa regler är så viktiga och allmängiltiga att de ihuvudsak bör gälla för all anskaffningsverksamhet. Någon närmare motivering fördetta ställningstagande ges inte i betänkandet. NOvill inte invända mot att det finns företeelser som inte kan anses stå i överensstämmelsemed god försäkringssed i anskaflningsverksamhelen. Ett sådant exempel är attbolagen inte bör få ställa som villkor för lån eller annan prestation attförsäkring tecknas eller vidmakthålls i bolaget. Vadgäller ett par av de etiska regler som kommittén anser bör gälla för all anskaffningsverksamehlvill NO peka på att reglerna kan komma i konflikt med konkurrenslagen (KL). AttNO inte ingripit mot motsvarande bestämmdser i tidigare och nugällande överenskommelser skall inte tolkas som att NO bedömt dem inte hasådana från allmän synpupnkt skadliga verkningar som avses i lagen. Sedan försäkringsverk-samhetskommilténi sina direktiv fåll uppdrag all se över även anskaffningsverksamheten har NOvelat avvakta kommitténs bedömningar i dessa frågor. Enligthittills gällande MÖ får rabatt eller annan förmån inte lämnas eller erbjudaskund om inte samma förmån kommer andra kunder till del i motsvarande fall.Kommittén anser att denna förbudsregel bör gälla för all anskaffningsverksamhel. Enviktig utgångspunkt för en konkurrensrättslig bedömning är att försäljningsvillkorsom missgynnar någon kund eller kundkategori innebär en diskriminering. Därmedär inte sagt att denna är skadlig på sätt som krävs för ingripande enligt KL.Konkurrenslagstiftningen utgår från principen pris efter prestation ochingripanden mot prisdiskriminering sker genom en individuell prövning enligtmissbruksprincipen. Idetta sammanhang vill NO peka på vad som framhållits i förarbetena till konkurrenslagstiftningen beträffande prisdiskriminering. Där sägs att det beträffande gynnande icke kan bli fråga om att tillämpa lagen så att individuella förhandlingar om priset allmänt förhindras (prop. 1956:103 s. 1089). Det förtjänar i sammanhanget att påpekas att i har Robin- son-Patman-lagen, som innehåller ett principiellt förbud mot prisdiskrimi nering, kritiserats starkt för att medföra negativa effekter för priskonkur rensen. Det är väsentligt att göra klart för sig att det i regel är i kampen om 68 kunderna sompriskonkurrensen kommer igång och att en regel som hind- Prop. 1988/89: 136rar företaget att ge en förmån lill en viss kund om den inte också ges till Bilaga 3 andra kunder under samma omständigheter skapar en allvarlig hämsko påkonkurrensen. NO:sslutsats av det anförda är att det föreslagna förbudet inte bör upprätthållaseftersom det försvårar prisförhandlingar och därför är till nackdel förförsäkringstagarna. Ett sådant förbud skulle påverka prisbildningen negativtoch hämma effektiviteten i branschen. Kommitténberör i avsnitt 10.2 frågan hur försäkringsbolagens ledningar i praktikenskall leva upp till sitt ansvar att anskaffningsverksamheten bedrivs enligt godförsäkringssed. NO vill i och för sig inte invända mol de sätt som kommitténanvisar. Gemensamma etiska regler kan vara ett sätt. Dessa kan ta sig olikauttryck. Förutom formella överenskommelser som tillämpats kan någonform av kodex eller stadgar länkas. NO vill framhålla all oavsett form kaninnehållet i sådana etiska regler komma att bedömas enligt konkurrenslagen. Delär här verkningarna i det särskilda fallet som är avgörande för om ingripandeaktualiseras. Del förhållandel att formliga avtal ej träffats påverkar såledesinte den konkurrents rättsliga bedömningen. NOvill på nytt framhålla att det inte på grund av försäkringslagstiftningen kanvara något absolut krav all samtliga bolag skall delta i samarbete om etiskaregler. Det är försäkringsbolagets agerande i konkreta fall som avgör omanskaffningen strider mot god försäkringssed. Kommittén pekar i avsnittet 10.4på att både försäkringsinpektionen och bl.a. NO i vissa avseenden kan utövatillsyn över försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet. Några problem meddenna dubbla tillsyn som sker med utgångspunkt i olika lagstiftningarredovisas inte. NO vill framhålla alt några sådana problem i praktiken inteheller förekommer. Innan NO tar upp en fråga av principiell vikt samråder NOmed inspektionen. Samarbetet mellan myndigheterna fungerar väl. Iövrigt anser NO del värdefullt atl det klarläggs vilka tillsynsskyldigheteroch tillsynsbefogenheter försäkringsinspektionen har på detta område. Detär från allmän synpunkt väsentligt att försäkringsbolagen har förmåga attanpassa sig till ändrade förhållanden såväl inom samhället i stort som inomförsäkringsväsendet. Det flexibla synsätt som låg bakom lagstiftningäger enligt NO:s uppfattning fortfarande giltighet. Genomslopandet av behovsprincipen vid koncessionsprövningen har etableringsreglerna liberaliserats.Förnya försäkringsbolag, liksom för existerande mindre och medelstora såvälsvenska som utländska försäkringsgivare, kan det vara avgörande för framgångpå marknaden att ha möjlighet att använda sig av alternativa sätt att säljaförsäkring. Att anlita försäkringsmäklare kan vara en väg. Debindande överenskommelserna om formerna för distribution av försäkringar måsteanse ha bidragit lill den koncentration och sedermera konservering av rådandebranschstruktur som varit tydlig inom försäkringsbranschen. De harhärigenom också verkat hämmande på effektiviteten inom branschen. NOanser som framgått ovan att alternativ vid distribution av försäkringar måstefinnas. NO anser därför i likhet med kommittén atl det inte finns anledning attställa upp några hinder för försäkringsbolagen att anlita franchisetagare somombud eller att använda sig av flerbolagsombud. Försäkringstagarna bör givetvisockså ha möjligheten att liksom nu anlita konsulter som mot arvode utför olikatjänster. NOkan i allt väsentligt instämma i de motiv som leder kommittén till del principiella ställningstagande att försäkringsmäklares verksamhet inte 69 bör förbjudas i Sverige.En del av de argument som NO tidigare framfört Prop. för att mäklare börtillåtas har accepterats av kommittén. NO anser det Bilaga 3 från konkurrenssynpunktmycket väsentligt att mindre och medelstora inhemskaförsäkringsbolag samt utländska bolag med koncession i ges möjlighet att genomanlitande av mäklare få ett alternativ till att bygga upp en egen omfattande försäljningsorganisation.1 kombination med de friare koncessionsreglerna bör detta leda lill attkonkurrensen stimuleras och att den tidigare kraftiga utvecklingen motkoncentration inom branschen motverkas. NOtillstyrker således förslaget att tillåta försäkringsmäklare i . NOanser det riktigt att, som kommittén gör, inte uttala sig om huruvida det enaeller andra systemet för att sälja försäkringar är kostnadsmässigl överlägset.Likaså är det en riktig utgångspunkt att inte uttala sig om behovet avförsäkringsmäklare. 1 båda fallen kan det lämpligen överlåtas på marknaden,dvs. försäkringstagarna och försäkringsbolagen, att avgöra om behov av mäklare föreliggeroch vilket system som är att föredra från bl.a. kostnadssynpunkt. NO finner denav kommittén uppställda förutsättningen att de grundläggande villkoren för försäkringsmäklarverksamhetenregleras i lag rimlig. Kommitténframhåller dessutom att försäkringsgivarna självfallet inte skall vara skyldigaatt anlita mäklare. NO instämmer i att utgångspunkten bör vara attförsäkringsbolagen skall ha stor frihet att själva utforma sinaförsäljningssystem efter vad de från sina utgångspunkter bedömer somförmånligast. En samordnad bojkottaktion från dominerande försäkringsgivarekan dock t. ex. komma alt bedömmas som skadlig från konkurrenssynpunkt. Kommitténhar i sina överväganden bl. a. berört frågan i vad mån del finns anledning attsärbehandla vissa försäkringsområden inom mäklarnas verksamhet. Medutgångspunkt i antagandet att mäklarna kommer atl inrikta sin verksamhetföreträdesvis på företagsförsäkring och liknande områden såsom sjö- ochtransportförsäkring och krediförsäkring m. m. har kommittén, under hänvisning bl.a.till de anpassningsproblem som kan uppkomma, ej funnit skäl att göra undantagför några försäkringsgrenar inom direktförsäkringsområdet. mening är det sannolikt att mäklarna kommer att söka sig till de försäkringsområden som för dem ger största möjliga lön samhet. Inom skadeförsäkringen gäller detta företrädesvis de av kommit tén angivna försäkringsgrenarna. vill i detta sammanhang ifrågasätta om inte mäklarna, med hänsyn till den premievolym som råder inom personförsäkringsområdel, kommer att visa intres se även för detta område. De problem som kan uppkomma vid förmedling av personförsäkring är delvis av annan karaktär än vad som kan förekom ma inom skadeförsäkring. Ett felaktigt eller försumligt handlande från mäklarens sida kan leda till ödesdigra personliga konsekvenser för den enskilde rättighetshavaren. Försäkringarnas långa löptid gör att det kan dröja avsevärd tid innan eventuella felaktigheter visar sig. Med hänsyn lill nu angivna omständigheter är det, inte minst ur ansvarssynpunkt, väsent ligt att effekterna av mäklarnas verksamhet på personförsäkringsområdet blir ordentligt belysta. Kommittén synes inte ha uppmärksammmat hithö rande problem. förutsätter därför att förslaget i denna del blir föremål för ylleriigare överväganden. Ett införande av elt mäklarsysleminnebär, såsom kommitlén påpekat, Prop. 1988/89:136 förändringar såvittavser försäkringsbolagens ansvar i olika avseenden. Bilaga 3 Om ett sådantsystem införs är det därför viktigt att det skapas klara gränser för ansvaretmellan mäklarna och försäkringsgivarna. förutsätter att dennafråga beaktas i det pågående lagstiftningsarbetet angående personförsäkrings-och skadeförsäkringslag. ta upp frågan om mäklarnas möjlighet alt bedriva annanverksamhet. Åtskilliga av de mäklare som verkar på den internationellamarknaden är helt eller delvis ägda av banker eller finansinstitut. Det nuframlagda förslaget innebär således att det blir möjligt för mäklare somutomlands bedriver verksamhet med olika verksamhetsgrenar att söka och beviljasregistrering i , under förutsättning att de här inte bedriver annanverksamhet än förmedling av försäkring. Dessa utländska mäklare kan såledeserbjuda olika finansiella tjänster vid sidan av förmedlingsverksamheten enkonkurrens som svenska försäkringsbolag på grund av olika legala hinder intekan möta. Den svenska lagstiftningen måste av naturiiga skäl begränsas lillatt reglera villkoren för den svenska marknaden. Skäl att söka hindra mäklaremed oangripbara tjänster utomlands att etablera sig i föreligger inte.Dessa förhållanden utgör dock enligt riksförbundets mening ytteriigare argumentför mäklare att vilja placera svenska risker utomlands. Såsom riksförbundettidigare framhållit visar detta atl det är angeläget att söka åstadkomma en intemationellharmonisering av lagstiftningen på området, bl.a. innebärande att svenskaförsäkringsbolag får en möjlighet lill konkurrens på lika villkor med utländskaaktörer inom området "financial service". Mäklarepå den svenska försäkringsmarknaden har varit en kontroversiell fråga sedanflera år tillbaka. Inom försäkringsbranschen har man känt tvekan inför denförsäljningsform som mäklare representerar. De svenska bolagen har i slorutsträckning byggt upp en fullständig service gentemot kunderna när det gälleratt välja rätt försäkringslösning. Denna organisation har anpassats tillkundernas behov och önskemål. Det har inte kunnat visas att valet av försäkringhar påverkats negativt av att varje bolag har sin egenförsäljningsorganisation. Mäklareskulle bli ett ytterligare led i denna organisation, som med säkerhet medförökade kostnader. Dessa drabbar i sista hand kunden. Folksamvill se mäklarfrågan ur kundernas synvinkel, och kan då inte finna annat än attkostnadsfrågan måste spela stor roll. De eventuella fördelarna med mäklarservicekanske inte alls väger upp de ökade kostnaderna. Erfarenheterna från utlandettalar i den riktningen. Tyvärr har kommittén inte i någon större utsträckningredovisat fakta från utländska marknader med mäklare, som kunnat belysa framförallt den fördyring för kunderna som mäklare innebär. I direktiven talades detom att hänsyn skulle tas till erfarenheter av olika system i andra länder. Inteheller i övrigt innehåller betänkandet någon utredning av kostnadsfrågan. Enviktig del av underlaget för en riktig ståndpunkt fattas alltså. Det hade varitsärskilt intressant, eftersom den svenska försäkringsmarknaden harrelativt sett mycket låga försäkringskostnader för kunderna. Vianser del ganska klart att vi i inte kan minska servicen bara därför att en försäkring som placerats hos oss har sålts genom mäklare. En mäklare kan inte ge den fullständiga service som kunderna förväntar sig och som finns i bolagens nuvarande organisation. Det gäller inte bara i 71 försäljningsskedet utanockså när skada inträffar och skall regleras. För ett Prop. 1988/89:136 bolagsom huvudsakligen ägnar sig åt försäljning av konsumentförsäkring- Bilaga 3ar vilket är fallet med är det dessutom så att servicenivån ibolaget under alla omständigheter måste bibehållas. Ombolagen inte har råd att behålla sin höga servicegrad i försäljning ochskadereglering uppkommer totalt sett en försämring för kunderna. Den kanskeinte alls kompenseras av de tjänster som mäklarna står för. Vidare förlorarförsäkringsbolaget den direktkontakt med kunden som är nödvändig för produktutvecklingoch serviceanpassning. Någotlegalt förbud mot mäkling till svenska försäkringsbolag finns emellertid inte.I viss utsträckning har provision till mäklare säkert redan börjat utges.Mäklareföretag är färdiga eller under bildande. En svårkontrollerad utvecklingär sannolikt atl vänta även i fortsättningen. Del går inte i längden att hävdaatt mäklarverksamhet på försäkringsområdet strider mot god försäkringssed ellerär oförenlig med en sund utveckling av försäkringsväsendet, om verksamhetenbedrivs i kontrollerade former. I detta läge bedömer att det är klokastatt utfärda en lag som anger förutsättningarna för mäklarverksamhet. Dettroliga är att mäklarna på svensk marknad kommer att intressera sig förföretagsförsäkring och personförsäkring. Det är enligt viktigt att despeciella problem som rör fiirmedling av personförsäkring uppmärksammas mer änsom skett i betänkandet. Det gäller bl.a. frågor som sammanhänger med den långalöptid som kan bli aktuell i personförsäkring. Industriförbundethar uttalat sig för att försäkringsmäklare skall tillåtas verkaäven på den svenska försäkringsmarknaden. Större svenska förelag har i mångafall en omfattande erfarenhet av mäklarsyslem i andra länder. Intrycket fråndessa erfarenheter är positivt. Den svenska försäkringsmarknaden ärförhållandevis begränsad och domineras av ett fåtal stora bolag. Det har därförav konkurrensskäl ofta varit nödvändigt att kontakta även utländska försäkringsbolag.En naturlig inkörs-port lill den utländska försäkringsmarknaden har varit allgå via en mäklare. Atl det nu klargörs att mäklare kan verka i innebären anpassning lill vad som gäller internationellt. Deproblem som svenska företag upplevt när det gäller ansvarsförsäkring, särskiltavseende den amerikanska marknaden, har accentueratbehovet av vägledning på den internationella försäkringsmarknaden. Industrinhar också i ökad utsträckning engagerat sig i risk managementfrågor(riskanalys, riskbehandling, skadebehandling). Många större företag harförstärkt sitt kunnande på detta område genom uppbyggnaden av särskilda riskmanagementfunktioner. Andra företag har anlitat fristående konsulter för risk-och försäkringsanalyser. Dettaavspeglar elt ökande behov av rådgivning vid upphandling av försäkring ochutvärdering av olika inkomna alternativa försäkringslösningar. Det kan alltsåkonstaleras att det finns ett stort behov av den form av specialistkompetenssom försäkringsmäklare representerar. Därtillkommer naturligtvis alt svenska mäklare kan fungera som en kunskapsbank i fråga om nya försäkringslösningar. Nyheter på den inter nationella marknaden kan snabbt via mäklaren kanaliseras till . Sådana internationella impulser kan stimulera produktutvecklingen och bidra till ökad konkurrens på den svenska försäkringsmarknaden. Motdenna bakgrund är det tillfredsställande att kommittén nu - efter Prop.1988/89:136 att ha vägt argumenten för och emot funnit atl ett försäkringsmäklarsys- Bilaga 3 lem principiellt inte skulle strida mot god försäkringssed ellervara oförenligt med en sund utveckling av försäkringsväsendet. Ettmotsatt ställningslagande hade ju också varit märkligt mol bakgrund av attmäklare tillåts i så gott som hela väriden. Ett förbud mot försäkringsmäklarei skulle ju också, som kommittén konstaterat, kräva att sådana reglerinförs som till sin karaktär skulle likna ett näringsförbud. 1hägnet av den s. k. marknadsföringsöverenskommelsen har anskaffning avförsäkring tidigare skett på försäkringsgivarens villkor. Utgångspunkten fören lagreglering av elt försäkringsmäklarsystem bör i stället varaförsäkringstagarnas behov av försäkring och all mäklaren handlar påförsäkringstagarens uppdrag. Mäklaren är alltså för sin uppdragsgivares räkningköpare av försäkring. Förbundethar som bakgrund till nedan avgivna synpunkter en inom förbundet särskild gjordutredning angående situationen på den svenska sakförsäkringmarknaden ,insikter i den verksamhet som bedrivs av ,samt den till förbundet knutna egna försäkringsverksamhelen.Vidare har förbundet löpande kontakter med försäkringsbolagen samt inte minstmedlemmarna som inkommer med önskemål och synpunkter. Förbundetsutredning visar att del är mycket svårt för enskildaförsäkringstagare att göra relevanta jämförelser mellan olika försäkringsgivaresutbud. I anslutning till redovisningen av utredningen kunde konstateras atllägre försäkringspremier kunde uppnås inom området affärsförsäkring, dåkonkurrerande offerter ställdes mot varandra. konstaterades, alt dethuvudsakligen var kunniga och intresserade försäkringstagare, som kundeåstadkomma reella förbättringar i försäkringssi-lualionen. Enligt förbundetsuppfattning ställs det myckel höga krav på försäkringstagarna både vad gälleranalys av försäkringsvillkor och premienivåer för att uppnå avtal om bästaförsäkring för vederbörandes behov. Försäkringstagarna befinner sig således iunderläge i försäkringsbranschens oligopolmarknad. Vissa försäkringsbolag harupprättat egna konsumentbyråer, som skall ta sig an försäkringstagarnasintressen eller uppträda neutralt. Dessa samt Konsumenternas Försäkringsbyråhar inte kunnat göra sig tillräckligt kända för att kunna utgöraverkliga konkurrensslimulerande enheter. Förbundetoch handelskammaren noterar med tillfredsställelse att kommittén vid sinaöverväganden kommit fram till det principiella ställningstagandet attförsäkringsmäklares verksamhet inte bör förbjudas i . Försäkringsmäklaresverksamhet skulle öka inslaget av konkurrens på försäkringsmarknaden ochdärigenom leda till ökad produktutveckling och ökad anpassning av utbudet tillefterfrågan. Del kan också konstateras att genom att tillåta försäkringsmäklarei sker en anpassning till vad som råder i utlandet. Kommitténföreslår att de grundläggande villkoren för mäklares verk samhet regleras i en lag om försäkringsmäklare m.m. Förbundet och 73 handelskammaren ärprincipiellt av den uppfattningen att alla former av Prop. elableringskontroll böranvändas med stor försiktighet. Med hänsyn till Bilaga 3 den särskilda socialakaraktär sorn försäkringsverksamhet har när det gäller enskilda personerkan dock en viss kontroll accepteras. också särskilt somförsäkringsbolagen själva är föremål för en omfattande reglering och kontroll. Handelskammarenställer sig positiv till att försäkringsmäklare nu skall få arbeta fritt på densvenska marknaden. Den svenska försäkringsmarknaden är svåröverskådligoch komplex. Det är ofta komplicerat speciellt för näringsidkare alt finna denförsäkring som bäst svarar mot behovet i varje särskilt fall. Föratt överblickahela marknaden måste försäkringsköparen begära offert från alla de fijrsäkringsbolagsom kan tänkas vilja försäkra hans risk. För en oerfaren köpare av försäkringkan det vara mycket svårt för att inte säga omöjligt att hitta den optimalaförsäkringslösningen. Här kan försäkringsmäklarna fylla ett stort behov,särskilt vad gäller företagsförsäkringar.