prop · GC0318 · 1988-12-31 00:00:00 — Juridiskapersoner är också landets kommuner och landstingskommuner samt församlingarnainom . Även varje sådan juridisk person bör i fortsättningenbetala för var tionde mottagare utan avseende på om dessa finns i den ena ellerandra lokalen. Enkommun bör dock inte betala avgift för mottagare som innehas av ett kommunägtbolag eller en stiftelse som kommunen har ett bestämmande inflytande över.Varje sådant organ skall betala för sig. Enav de kommunala angelägenheterna är skolväsendet. Övergången till betalning förvar tionde mottagare rakt över innebär här en skillnad som det finns anledningatt belysa närmare. Somnämnts i avsnitt 3.3 föreskrivs i nuvarande avgiftslag att avgift som har erlagtsför TV-mottagare gäller även annan sådan mottagare, om mottagarna innehas avläroanstalt och är avsedda att användas för undervisningen (3 § första stycket5). I avsnitt 3.5 har jag nämnt att tillämpar denna regel så, attett rektorsområde anses utgöra en läroanstalt. Enspecialregel för undervisningsområdet som går ut på att en TV-avgift täcker ettobegränsat antal mottagare borde enligt min mening inte dra allundervisningsverksamhet över en kam. Jag här därför övervägt möjligheten avatt skilja mellan å ena sidan t. ex. och gymnasieskolan, där enregel skulle ha ett visst berättigande, och å den andra övrig verksamhet isamhället som gäller undervisning, t. ex. den som bedrivs i studieförbundensregi, vid folkhögskolor eller vid kursgårdar och andra utbildningsanläggningarsom företag och organisationer har. Även en sådan lösning skulle dock kunnakritiseras. Dengällande regeln för undervisningsområdet har även den bristen att begreppetläroanstalt tycks vålla problem i den praktiska tillämpningen. Ettenkelt sätt att komma tillrätta med dessa olägenheter är enligt min mening attlåta hela undervisningssektorn omfattas av principen att det skall betalas en TV-avgiftför var tionde mottagare. För , gymnasieskolan och det övrigaoffentliga skolväsendet betyder detta att resp. kommun skall betala för vartionde mottagare rakt över. Regelförändringen torde i allmänhet leda till atten kommuns avgiftsskyldighet minskar något jämfört med . Dettaintäktsbortfall kommer att ha begränsad betydelse. Den sammantagna effekten avmina förslag är, även med beaktande av vad jag nu sagt, att avgiftsintäkternaökar. Dessutom är övergången till betalning för var tionde mottagare rakt överen klar regelförenkling som bör underlätta för RIKAB att administreraavgiftsuppbörden. Vadsom bör förstås med att någon innehar en TV-mottagare har be handlats i avsnitt 5.3. Bl.a. har jag där förklarat att varje kortvarigt eller tillfälligt nyttjande av en TV-mottagare inte bör anses utgöra innehav i här avsedd mening. Som exempel har jag nämnt att det i fråga om mottagare i ett hotell är nödvändigt att basera avgiftsskyldigheten på bedömningen, att det är hotellidkaren och inte de tillfälliga gästerna som är att anse som '' Vidarehar jag behandlat det förhållandet att rätten att förfoga över en mottagareibland bör tillmätas avgörande betydelse för innehavsfrågan. I det sammanhangethar jag bl.a. tagit upp fallet med mottagare som finns hos ett företag eller enstatlig myndighet. Som jag nämnt kan det inte anses att ett företag inneharandra mottagare än sådana som företaget äger, hyr eller lånar. Företaget bör därför.inte anses inneha en mottagare som en anställd äger eller hyr för att ha påarbetsplatsen. Motsvarande har jag ansett bör gälla i fråga om statligamyndigheter. Som förutsättning föratt tillämpa gruppavgiftsregeln bör liksom gälla att mottagarnainnehas i anläggniitgar eller lokaler, som är avsedda för annat änbostadsändamål. Dethänder att företag där anställda reser mycket skaffar sig en eller flera bostadslägenheter,t. ex. i , som företagets anställda kan övernatta i vid resor itjänsten men som inte bebos i egentlig mening. En sådan våning är naturligtvisändock en bostad. Det betyder att en TV-mottagare i lägenheten inte börinräknas i underlaget för gruppavgiften. En sådan mottagare faller i ställetunder huvudregeln för avgiftsskyldigheten. Det leder till att företaget har attbetala en avgift för varje mottagare som företaget har i våningar av dettaslag. Vadslutligen angår TV-mottagare som finns i fortskaffningsmedel som är avsedda föryrkesmässig trajik, innehåller nuvarande avgiftslag inte någon bestämmelse somsäger att avgift endast skall betalas för var tionde mottagare. Här bör enligtmin mening avgiftsskyldigheten minska. Det finns helt enkelt inte någonanledning att i fråga om sådana mottagare ta ut en TV-avgift för varjemottagare, när det för de mottagare som ett företag har på andra ställen baraskall betalas avgift för var tionde mottagare. 5.6 Näravgiftsskyldigheten inträder och upphör Mittförslag: Den som blir innehavare av en TV-mottagare och som är avgiftsskyldigför innehavet, skall dagar därefter anmäla innehavet till RIKAB.Underlåtenhet att fullgöra anmälningsskyldigheten skall kunna leda lillbötesstraff. TV-avgiftskall betalas till dess att den avgiftsskyldige skriftligen har anmält hos RIKABatt hans innehav av TV-mottagaren har upphört. Skälenför mitt förslag: I avsnitten 5.3 5.5 har jag givit min syn på dels vilkenhuvudprincip som bör gälla för skyldigheten att betala TV-avgift, dels vilkaundantag och begränsningar som bör gälla från avgiftsskyldigheten. Denhuvudprincip som jag förordar är som nämnts att var och en som innehar en TV-mottagareskall vara avgiftsskyldig. Liksom är detnödvändigt att den som skall betala TV-avgift för en mottagare är skyldig attanmäla att han innehar denna. Fram till nu har det ålegat TV-innehavarna attgöra sådan anmälan till . medatt uppbörden av TV-avgifter överförs från till RIKAB, bör Prop.1988/89:18 det bli till detta bolag som TV-innehaven anmäls. Anmälningsskyldighetensomfattning bör inte vara större än nödvändigt. Kravet på anmälan bör därförendast träffa sådana innehav som medför att någon skall börja betala avgifteller betala fler avgifter . Exempelvis behöver inte den som i sinlägenhet haren mottagare, för vilken TV-avgift betalas, och som skaffarytterligare en mottagare för att användas där eller i sitt fritidshus, göranågon anmälan om detta (regeln om hushållsavgift, se avsnitt 5.5.1). Inteheller behöver en företagare, som i företagets lokaler har en mottagare ochskaffar ytterligare en, anmäla detta (regeln om gruppavgift, se avsnitt 5.5.3). Ilagrådsremissen uttalade jag att den som blir TV-innehavare i princip bordevara skyldig att göra anmälan i och med att innehavet uppkommit men att detinte skulle vara rimligt att kräva omedelbar anmälan; jag ansåg därför att densom blir TV-innehavare borde få en viss frist för att anmäla innehavet. Ilagtexten i det remitterade förslaget angavs emellertid inte någon tidsfristför anmälan utan jag ansåg att det borde ankomma på regeringen att meddela enbestämmelse om detta utifrån bedömningen att en lämplig tidsfrist är 15 dagarefter innehavets början. Lagrådethar ansett att det bör framgå direkt av lagtexten inom vilken tid anmälan skallgöras. Jaghar inte någon invändning mot att fristen regleras direkt i lagtexten. Därmedfaller behovet av en lagregel om att regeringen meddelar närmare föreskrifterom anmälan. Liksomnu bör det i fortsättningen vara möjligt att anmäla ett TV-innehav antingenskriftligen eller per telefon. Underlåtenhetatt fullgöra anmälningsskyldigheten bör liksom kunna leda tillbötesstraff. Imotsats till anmälan om innehav bör avanmälan av sådant alltid ske skriftligen.Ett skäl för kravet på skriftlighet är att detta minskar risken för oklarhetoch tvister om när avgiftsskyldigheten upphör. Om muntlig avanmälan godtogsskulle man också riskera att avanmälan skedde i andra personers namn med följdatt RIKAB upphörde att påföra dessa personer TV-avgift, fastän så rätteligenbort ske. Detta skulle kunna minska uppbördssystemets effektivitet. Jaganser det därför vara nödvändigt att skyldigheten att betala TV-avgift består tilldess att den avgiftsskyldige skriftligen har anmält hos RIKAB att hans innehavav TV-mottagaren har upphört. Vadjag har anfört har betydelse även vid anmälan om att en TV-apparat är varaktigtundanställd eller obrukbar (se avsnitt 5.4.3). Min uppfattning är därför attäven sådan anmälan skall ske skriftligen. 5.7.1Årsavgift med betalning i förskott för tre månadersperioder Prop.1988/89:1! Mittförslag: TV-avgiften bestäms för av . Den skall betalas i fyralika stora poster. Varje post avser en avgiftsperiod och skallbetalas senast sista vardagen före avgiftsperiodens början. NärRIKAB till följd av anmälan eller på annat sätt får reda på att någon inneharen TV-mottagare skall bolaget, om avgiftsskyldighet följer med innehavet, fattabeslut om detta och bestämma vilka avgiftsperioder som skall gällaför den avgiftsskyldige. Bolaget skall skriftligen underrätta denavgiftsskyldige om beslutet. förevarje avgiftsperiod skall bolaget till den avgiftsskyldige sända ut en avi meduppmaning att betala avgiften för perioden. SverigesRadio AB:s förslag: Nuvarande ordning med debiteringar per kalenderkvartal börändras och uppbördshuvudmannen ges möjlighet att fritt väljadebiteringsperioder och förfallodagar i fråga om en på årsbasis bestämd mottagaravgift.Därigenom skulle kunna genomföras det debiteringssystem som ger bästamöjliga samlade resultat för uppbördsverksamheten. Skälen för mitt förslag:Uppbörden av TV-avgifter berör praktiskt taget alla människor i vårt land. Vidbyte av huvudman för ett sådant system gör sig synpunkter av olika slaggällande. Man bör eftersträva en ordning som är rationell och effektiv för dennye huvudmannen, dvs. RIKAB, och som gör att bolaget med hänsyn till den storaärendevolymen kan undvika att den administrativa belastningen blir alltförojämn vid t. ex. månadsskiften. är det nödvändigt att allmänhetenredan från början vet vad som gäller i fråga om avgiftsperioder ochförfallodagar. Avgiftens storlek gör ju att betalningsförutsättningarna harbetydelse. RIKAB bör därför inte få bestämma avgiftsperiodernas längd. Dettamåste anses vara en fråga av allmän betydelse som i den avgiftsskyldigesintresse bör regleras på ett bindande sätt för bolaget. Jag anser emellertidatt man ändå kan åstadkomma en för uppbördsverksamheten lämplig ordning ochförordar följande lösning. Somjag tidigare nämnt bestäms mottagaravgiften per kalenderkvartal. Jaganser liksom SR att TV-avgiften bör bestämmas för av . Betalningav avgiften bör enligt min mening även fortsättningsvis ske vid fyratillfällen, dvs. med en fjärdedel åt gången. Vidare bör varje sådan post avseen särskild avgiftsperiod, och det är naturligt att en sådan får motsvara enfjärdedel av året, dvs. Generella bestämmelser om beräkning avtidsperioder om veckor, månader och år finns i lagen (1930:173) om lagstadgad tid.Samma beräkningssätt bör användas här. Det innebär t. ex. att en tremånadersperiodsom börjar den 17:de i en månad löper ut den 16:de iden tredje månaden därefter, oavsett månader- Prop. 1988/89:1! Varje avgiftspost bör enligt min mening förfalla till betalning sistavardagen före den aktuella periodens början. Medett system av detta slag kan den avgiftsskyldige vara förvissad om att han, omhan betalat korrekt t. ex. , inte behöver betala på nytt förränden . Den avgiftsskyldige får fyra jämnt fördelade tremånadersperioderatt hålla sig till och kan planera sin privatekonomi därefter. Inomdessa ramar bör RIKAB bestämma avgiftsperioder för de avgiftsskyldiga.Härigenom får bolaget möjlighet att planera uppbördsverksamheten så att dennakan skötas effektivt och med en jämn administrativ belastning. Detta behöverinte innebära någon olägenhet för den enskilde. Huvudsaken är att han underrättasom vilka avgiftsperioder bolaget bestämt för honom. Pågrund av vad jag nu sagt föreslog jag i lagrådsremissen att RIKAB skullebestämma avgiftsperioder för de avgiftsskyldiga. Jag föreslog också att bolagetföre den första förfallodagen skulle skriftligen underrätta den avgiftsskyldigeom hans avgiftsperioder och före varje period sända ut en avi meduppmaning att betala avgiftsposten för perioden. Lagrådethar anfört att det inte sägs något i det remitterade förslaget om att RIKAB skallfatta beslut om att en person är avgiftsskyldig. Enligt lagrådets mening är deten naturlig ordning att bolaget i ett sammanhang dels beslutar att en person äravgiftsskyldig, dels fastställer avgiftsperioder för personen i fråga. Det böri sammanhanget beaktas, uttalar lagrådet, att ett beslut om avgiftsskyldighetmåste kunna grundas även på andra omständigheter än en TV-innehavares anmälanav sitt innehav. Lagrådet har därför ansett det angeläget att RIKAB skickar enunderrättelse om att avgiftsplikt föreligger inte bara när en TV-innehavare haranmält sitt innehav utan också när bolaget på annan grund har beslutat att enperson är avgiftsskyldig. Jagdelar lagrådets uppfattning i de nu aktuella hänseendena. När RIKAB till följdav anmälan eller på annat sätt får reda på att någon innehar en TV-mottagarebör alltså bolaget, om avgiftsskyldighet följer med innehavet av mottagaren,fatta beslut om detta, och bolaget bör bestämma vilka avgiftsperiodersom skall gälla för den avgiftsskyldige. Slutligen bör bolaget iöverensstämmelse med mitt förslag i remissen före varje avgiftsperiodsända ut en avi med uppmaning att betala avgiftsposten för perioden. Praktisktsett innebär det system som jag föreslår att RIKAB kommer att kunna bestämmalika många avgiftsperioder som året har dagar. Detta får anses vara enbetydelsefull fördel med tanke på att den praktiska hanteringen avdebiteringsrutinerna kommer att ske med hjälp av automatisk databehandling.Systemet blir därmed flexibelt för bolaget och möjliggör en jämn belastning påuppbördsorganisationen. 5.7.2Vissa åtgärder för att göra systemet effektivt Prop.1988/89:1! Mittförslag: Om en TV-avgift inte betalas inom föreskriven tid, skall RIKAB sändaen påminnelse till den avgiftsskyldige med uppmaning att betala inom den tidsom bolaget bestämmer. För påminnelsen skall den avgiftsskyldige inom samma tidbetala en påminnelseavgift med belopp som regeringen föreskriver. Om en TV-avgiftinte betalas inom den tid som har satts ut i påminnelsen, skall denavgiftsskyldige också betala en tilläggsavgift inom den tid som bolagetbestämmer. Tilläggsavgiften skall vara av avgiftsposten förperioden. SverigesRadio AB:s förslag: En avgiftsskyldig som underlåtit att betala bör påföras entilläggsavgift efter första betalningspåminnelse och ytterligare ensådan avgift innan indrivning måste påbörjas. Varje tilläggsavgift bör utgöraminst av den debiterade mottagaravgiften. Skälenför mitt förslag: Som tidigare nämnts betalar de allra flesta hushåll i dagsina TV-avgifter genom teleräkningen. Dessa hushåll fullgör i mycket stor utsträckningsin betalningsskyldighet. Benägenheten att betala är lägre bland dem somfaktureras i särskild ordning. Detär självfallet av stor betydelse att det nya uppbördssystemet utformas så, attde avgiftsskyldiga verkligen fullgör sina skyldigheter. Jag delar därför SR:suppfattning att vissa åtgärder bör vidtas för att främja effektiviteten isystemet. Fördet Jörsta bör RIKAB sända en påminnelse till varje avgiftsskyldig somunderlåtit att i rätt tid betala en avgiftspost med uppmaning att betala avgiftsposten. Därmedaktualiseras frågan om en särskild avgift för påminnelsen. Det kan anföras skälmot att en påminnelseavgift krävs ut så snart någon har försummat att betala TV-avgifteni rätt tid. Å andra sidan leder varje betalningsförsummelse till i vart fallett temporärt intäktsbortfall för RIKAB och rundradiorörelsen, och om dettabortfall blir besvärande kan det i sig motivera höjningar av TV-avgiften.Dessutom medför de administrativa åtgärderna för att sända ut en påminnelsedirekta kostnader för RIKAB och därmed för rundradiorörelsen. Det bör undvikasatt de försumliga avgiftsbetalarnas agerande får negativa följder för denstora majoriteten som betalar i rätt tid. Min uppfattning är därför att detbör gälla en skyldighet att betala påminnelseavgift så snart en påminnelse harsänts ut. Påminnelseavgiftenbör täcka den ränteförlust som förorsakats av betalningsförsummelsen och RIKAB:skostnader för påminnelsen. Det bör ankomma på regeringen att bestämma avgiftensstoriek med beaktande av det aktuella ränte- och kostnadsläget. Viden betalningspåminnelse får bolaget sätta ut en frist för att efter påminnelsenbetala TV-avgiften och påminnelseavgiften. Denna frist bör givetvis vara kort. Fördet andra bör undedåtenhet att betala en avgiftspost inom den tid som har sattsut i påminnelsen medföra att TV-innehavaren också blir skyldigatt betala en tilläggsavgift. Denna avgift bör bestämmas så att den ökarbenägenheten att betala TV-avgiften i rätt tid. gällande färg-TV-avgiftär som tidigare nämnts . Jag har redovisat minuppfattning att avgiftsperioderna även i fortsättningen bör ha en längd av tremånader. Tilläggsavgiften bör stå i en viss proportion till vad som skallbetalas för en sådan period. Jag anser att tilläggsavgiften bör kunna bestämmasså att den motsvarar av avgiftsposten för den aktuella perioden. Meddagens färg-TV-avgift skulle detta innebära en tilläggsavgift om . Mittförslag: Förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas när RIKAB handläggerärenden om TV-avgifter, påminnelseavgifter eller tilläggsavgifter. Ensärskild regel införs om att bolaget skall ompröva beslut om avgiftsskyldighetoch om påförande av avgifter, om den som beslutet rör begär det eller skälannars föreligger. Bolagets beslut iärenden om omprövning enligt den särskilda regeln skall få överklagas hoskammarrätt. Bakgrunden till och skälenför mitt förslag: Vissa rättsregler gäller vid myndighetsutövning oberoende avom myndigheten utövas av en myndighet eller ett enskilt organ. Sålunda ärstaten enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) skyldig att ersättapersonskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel ellerförsummelse vid myndighetsutövning för vars fullgörande staten svarar. Ävenbestämmelserna om straff för myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövningi 20 kap. 1 § gäller oberoende av vem som utövar myndigheten.Detsamma gäller reglerna i 17 kap. I, 2 och 4§§ om förhöjt straffskyddför den som utövar myndighet. Reglerna om straff för mutbrott och brott mottystnadsplikt i 20 kap. 2 och 3 §§ gäller även utanför myndighetsutövning. och justitiekanslernhar tillsyn även över den som har en tjänst eller ett uppdrag hos ett enskiltorgan, varmed följer myndighetsutövning. Tillsynen avser dock endast denmyndighetsutövande verksamheten; se lagen (1986:765) med instruktion förriksdagens ombudsmän samt lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn. Regler om förfarandet hosmyndigheterna finns i förvaltningslagen (1986:223). Lagen innehållerföreskrifter om bl.a. serviceskyldighet, jäv, parters rätt att få del avuppgifter, motivering av och underrättelse om beslut samt omprövning av beslutoch förfarandet vid överklagande. Reglerna syftar till att garanterarättssäkerheten inom förvaltningen och att underlätta för den enskilde att hamed myndigheterna att göra. Flera av reglerna tar i första hand sikte påhandläggningen av ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda. a. förvaltningsmyndigheternas handläggning Prop. 1988/89: 18 avärenden. Den är därmed tillämplig i ärenden hos om uppbörd av mottagaravgifter.Utanför lagens tillämpningsområde faller däremot organ som inte utgörmyndigheter. Detta begrepp har här samma innebörd som i regeringsformen. Detinnebär att lagen inte är tillämplig på bolag och andra organ som ärorganiserade i privaträttsliga former. Sådana organ är inte myndigheter, ävenom de har anförtrotts offentliga förvaltningsuppgifter eller till och medmyndighetsutövning (jfr prop. 1985/86:80 s. 57). För att förvaltningslagenskall tillämpas hos ett enskilt organ med offentliga förvaltningsuppgifterkrävs alltså att detta föreskrivs särskilt för det organet. Så har också sketti fråga om flera enskilda organ med myndighetsutövande uppgifter (jfr prop.1986/87:39 s. 60 f). Detjag nu har sagt innebär att förvaltningslagen inte utan vidare är tillämplig iden verksamhet med uppbörd av TV-avgifter, som skall bedrivas av RIKAB. Medhänsyn till att verksamheten innefattar myndighetsutövning mot enskilda ochatt de flesta människor berörs av verksamheten, anser jag det dock lämpligt attbolaget i allt väsentligt iakttar samma regler i fråga om handläggningen somgäller för myndigheternas verksamhet. I lagrådsremissen förordade jag därför enregel om att förvaltningslagen skall tillämpas när RIKAB handlägger ärenden omuppbörd av TV-avgifter, påminnelseavgifter eller tilläggsavgifter. mening får förvaltningslagen en alltför begränsad tillämpning, om detbara skall vara fråga om ärenden angående uppbörd av avgifter. Innebörden avbegreppet uppbörd är inte heller helt klar enligt lagrådet. Lagrådet anserdärför att det bör föreskrivas att förvaltningslagen skall tillämpas när RIKABhandlägger ärenden om TV-avgifter, påminnelseavgifter eller tilläggsavgifter.Även med en sådan formulering utesluts enligt lagrådet bl.a. ärenden som rörbolagets egen organisation. Jagbiträder vad lagrådet har anfört. NärRIKAB påför avgifter har bolaget att tillämpa de regler om avgiftsskyldighetensom bör tas in i lag. Jag har tidigare behandlat vad jag anser bör gälla i dethänseendet (se avsnitten 5.3 5.6, 5.7.1 och 5.7.2). Som tidigare nämntskommer RIKAB:s praktiska hantering av debiteringsrutinerna att ske med hjälpav automatisk databehandling. Den som har påförts en avgift bör givetvis harätt att begära ändring av beslutet. I första hand bör det ankomma på RIKABsjälvt att ompröva detta. Av den anledningen förordade jag i lagrådsremissen ensärskild regel om att RIKAB på begäran av den som debiterats en avgift skullevara skyldigt att ompröva debiteringen. har ansett att det bör finnas en särskild omprövningsmöjlighet för RIKAB.Enligt lagrådet bör emellertid tillämpningsområdet för regeln vidgas. Eftersombeslut om påförande av avgifter kommer att grundas på de beslut omavgiftsskyldighet som enligt lagrådets mening bolaget meddelat,ser lagrådet det som angeläget att även beslut om avgiftsskyldighet kan bliföremål för omprövning enligt den speciella omprövningsregeln. På samma sättsom en myndighet enligt 27 § förvaltningslagen kan vara skyldig att självmantändra ett beslut, anser vidarelagrådet att bolaget bör vara skyldigt att göra omprövning inte bara när densom beslutet rör begär det utan också när skäl annars föreligger. Jag delar lagrådetsuppfattning om att den speciella omprövningsregeln bör gälla inte endast beslutom påförande av avgifter utan också besluten om avgiftsskyldighet. Vidare anserjag liksom lagrådet att RIKAB bör ompröva ett beslut så snart skäl föreliggeroch alltså inte endast när den som beslutet rör begär en omprövning. Somjag anförde i lagrådsremissen bör det också finnas en möjlighet till domstolsprövningav bolagets omprövningsbeslut. Ett sådant beslut bör kunna överklagas, ombeslutet innebär att bolaget inte ändrar sitt beslut om avgiftsskyldighet ellerom att påföra avgift så som den enskilde begär. Med hänsyn till karaktären hosde frågor som överklagandet kan komma att avse finner jag det natudigast attprövningen förläggs till allmän förvaltningsdomstol och då lämpligen tillkammarrätt som första instans. Behörig domstol blir då kammarrätten i (jfr I § förordningen 1977:937 om kammarrätternas domkretsar m.m.). Man har enligt min meninginte någon anledning att befara att kammarrätten genom förslaget kommer atttillföras något större antal nya mål. RIKAB:s beslut i ett omprövningsärendebör innebära att de eventuella felen i beslutet har rättats till. Endast om denav omprövningsbeslutet berörde anser att bolagets rättstillämpning är felaktighar han orsak att överklaga beslutet. Bestämmelserna om självaavgiftsskyldigheten har jag strävat efter att göra så enkla och klara sommöjligt. Särskilt många rättstvister borde därför inte behöva uppstå. Skullemåltillströmningen ändå bli et problem får frågan tas upp på nytt.