prop · GC03108 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89:108också framhållits att en alltför sluten miljö kan vara en grogmnd både förinterna motsättningar och för en kultur som kan tänkas stå i motsättning till omväridens. Kommitténhar utförligt analyserat dessa förhållanden och kommit fram till att ett systemmed personalcirkulation bör införas vid säkerhetspolisen. Det av kommitténföreslagna cirkulationssystemet går ut på att tjänstgöringstiden vidsäkerhetspolisen i normalfallet inte bör överstiga . För livvakter börtiden inte överstiga med hänsyn bl.a. till de krav som ställs på dessa ifysiskt hänseende. 1 de fall då kontinuitetskravet gör sig särskilt gällandeeller då behovet av cirkulation är mindre framträdande bör tjänstgöringstidenenligt kommittén kunna utsträckas. Det gäller t. ex. personal medspecialistkompetens, administrativ personal samt befordrade tjänstemän.Cirkulationssystemet bygger på att tjänstemännen har full anställningstrygghethos staten. Föratt underlätta cirkulationen i fråga om poliser vid säkerhetspolisen harkommittén också förordat att dessa i fortsättningen skall vara anställda vidden lokala polisorganisationen och tillföras säkerhetspolisen genom inkommendering. Förslagetom personalcirkulation har mottagits välvilligt av flera remissinstanser, bl.a. JK och RÅ. Hos många instanser som yttrat sig i frågan har förslaget dockväckt betänkligheter. RPS framhåller att sekretesskyddet kan bli lidande ochatt myndigheten ser mycket allvarligt på riskerna av att kontaktnät upplösesoch kunskaper försvinner från säkerhetspolisen som en följd av cirkulationen.Det finns vidare enligt RPS risk för att cirkulationen skapar en otrygghet hospersonalen som gör att många söker sig bort från säkerhetspolisen ochsom verkar hämmande på rekryteringen dit. Statskontoret anser att det ärtveksamt från säkerhetssynpunkt att tvinga bort de anställda. En ökad rörlighetbör i stället åstadkommas genom stimulerande åtgärder. iStockholm anför att verksamheten vid säkerhetspolisen mer än på de flestaområden torde kräva kunskaper och erfarenheter som det tar atttillägna sig och att en gräns vid tjänstgöring kan vara för kort. i framhålls att det vore fel att inte låtaskickliga, särskilt utvalda och välutbildade polismän få ägna sig åt denverksamhet som de blivit experter på. En möjlighet att ge andra arbetsuppgifteråt dem som av någon anledning är lämpade för säkerhetstjänsterbjuds ändå genom den regel om omplacering som kommittén också föreslagit.Också advokatsamfund ställer sig tveksamt till en hårt driven cirkulationoch menar att en bättre ordning kan vara att i stället använda institutetomplacering vid behov. anför, mot bakgmnd av tidigareerfarenheter, att det finns en risk för att den höga kvaliteten på polisernavid säkerhetsavdelningen kommer att försvinna som en följd av cirkulationen.Också ser en risk för att cirkulationssystemet kommer att föra med sigrekryteringssvårigheter och kvalitetsförsämring. Svenska arbetsgivareföreningenanför på liknande grund att den föreslagna ordningen för personalcirkulationinte är realistisk. Föregen del vill jag till att börja med anföra följande. Personalen är en 20 Personalcirkulation kan ha ett stort värde som Prop. 1988/89:108 ettsätt både att vitalisera verksamheten inom en organisation och att stimulerapersonalen genom omväxling i fråga om arbetsuppgifter. Detta är viktigt inteminst i en organisation som säkerhetspolisen. framhållit finnsockså andra skäl som talar för en ökad personalrörlighet. Jag ställer migsjälv i princip positiv till ett system för personalcirkulation vid säkerhetspolisen. Moten ökad personalrörlighet måste dock vägas de olägenheter som en sådan ordningkan föra med sig. Det gäller bl. a. kravet på kontinuitet. På säkerhetspolisensområde är behovet av kontinuitet i många fall särskilt framträdande. Det berorpå flera omständigheter. Säkerhetstjänst är en verksamhet som ställer krav pådelvis omfattande specialkunskaper av ett slag, som inte kan läras viduniversitet eller andra skolor. Sådana specialkunskaper måste i ställetförvärvas genom långvarig inskolning och praktisk tjänstgöring inomsäkerhetstjänsten. Ett utmärkande drag för säkerhetstjänsten är också viktenav kontakter med personer som kan ge informationer från svårtillgängligakretsar och miljöer. Kontakterna kan ibland ta mycket att etablera. Debygger på ömsesidigt förtroende och kan inte utan vidare övertas av någon annantjänsteman. Också det starka kravet på sekretesskydd för verksamheten talar moten hög omsättning av personalen. Man kan heller inte bortse ifrån att encirkulation av personal från säkerhetspolisen åter till den öppnapolisorganisationen och till andra myndigheter skulle kunna medföra problem avpraktisk eller personalpolitisk art. Viden avvägning mellan de motstående intressen som sålunda gör sig gällande isaken har jag kommit till uppfattningen att ett generellt system förpersonalcirkulation vid säkerhetspolisen inte bör införas. Med hänsyn till defördelar som följer med en ökad personalrörlighet, anser jag emellertid attpersonalcirkulation bör genomföras beträffande de personalkategorier varsutbildning och arbetsuppgifter gör cirkulation särskilt lämplig. Jag tänker dåi första hand på livvakter och på spanare. Även för övriga personalkategorieranser jag att en ökad personalcirkulation i och för sig kan vara önskvärd. Jagär dock, med hänvisning till bl.a. kravet på kontinuitet och effektivitet iverksamheten, inte beredd att förorda att en sådan ordning införs på detregelmässiga sätt som kommittén har föreslagit. Attåstadkomma en lämplig personalrörlighet för andra personalkatego rier än livvakter och spanare bör som jag ser saken i första hand vara en uppgift för RPS som arbetsgivarmyndighet. Utformningen av ett system härför bör givetvis gmndas på de erfarenheter som cirkulationssystemet beträffande livvaktema ger, och det måste så långt det är möjligt bygga på samförstånd mellan arbetsgivare och respektive tjänsteman. För varje tjänsteman som nyanställs bör RPS i samförstånd göra upp en plan för tjänstgöringen vid säkerhetspolisen och för en avveckling av anställningen där. Några bestämda tjänstgöringstider bör inte läggas fast vid en nyan ställning. Däremot bör kommitténs idéer härvidlag kunna tjäna som rikt märken för hur lång en tjänstgöring lämpligen bör vara. Planen får fortlö pande följas upp och revideras. RPS bör underlätta cirkulation genom en 21 omsorgsfullpersonalpolitik som bl.a. innebär att man på ett aktivt sätt bistår entjänsteman som skall lämna säkerhetspolisen. Jag är övertygad om att man medett sådant mer individuellt system som jag nu skisserat kommer att uppnå ettför verksamheten och för den anställde ändamålsenligt resultat. Vad jag nusagt innebär att någon ändring i formerna för anställning vid säkerhetspoliseninte bör ske beträffande de personalkategorier det nu gäller. Den ordning förpersonalcirkulation som jag har förordat bör kompletteras med nya regler omförflyttningsskyldighet för anställda vid säkerhetspolisen. Till detåterkommer jag i avsnitt 2.6.4. Beträffande livvakterförordar jag, som jag sagt, att man mer regelmässigt går över till enordning med cirkulation mellan säkerhetspolisen och den öppna polisen.Detsamma bör i viss utsträckning gälla också i fråga om spanare. På bägge gruppernaställs särskilda krav i fysiskt hänseende och på att kunna behållakoncentrationen under långa arbetspass. När det gäller spanarna tillkommer attde av taktiska skäl inte bör vara kända till namn eller utseende utanförsäkerhetspolisen. Jag förordar vidare attlivvakter och spanare i regel tillförs säkerhetspolisen genom kommenderingfrån den lokala polisorganisationen. Den ordningen tillämpas sedan gammalt ifråga om kriminalpolismän vid rikskriminalen, dvs. inom RPS öppna del, och hari viss omfattning också prövats med gott resultat när det gäller spanare vidsäkerhetspolisen. Genom ett system med inkommendering, som också hartillstyrkts av RPS, underlättas cirkulationen som man tillgodoserintresset av att kunna anpassa det för tillfället tillgängliga antaletlivvakter efter variationer i behovet. En lämplig normaltid för tjänstgöringsom livvakt vid säkerhetspolisen bör kunna vara omkring . börnormalt tillämpas för spanare. Tiden måste emellertid kunna varieras med hänsyntill bl.a. kravet på att det finns ett tillräckligt antal erfarnalivvakter och spanare vid . För kontinuitetens skull kan detockså vara lämpligt att en mindre del av livvakts- och spaningsorganisationenär undantagen från cirkulationen. En del av spaningspersonalen bör eftertjänstgöringstiden kunna övergå till inhämtnings- eller bearbetningsverksamhet.Livvakter och spanare som kommenderas till säkerhetspolisen bör ges enutbildning som är särskilt avpassad för arbetsuppgifterna. Min bedömning: Detbör i lag tas in regler som gör det möjligt att förflytta anställda vidsäkerhetspolisen till andra statliga tjänster. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Kommitténs förslag hår tillstyrkts av bl. RÅ och RPS och lämnats utanerinran av flertalet remissinstanser: anser attnuvarande omplaceringsregler är tillfyllest. Skälen för min bedömning:Möjligheterna att avlägsna en statstjänste- Prop. 1988/89:108 man från hansbefattning har fått en ingående reglering i lagen (1976:600) om offentliganställning (omtryckt 1987:1000, ändrad senast 1988:1284-LOA), lagen (1982:80)om anställningsskydd (LAS) och anställningsförordningen (1965:601, omtryckt1988:1021-AF). Genom avskedande kan arbetstagaren skiljas frånanställningen, medan uppsägning föregås av en uppsägningstid. För såvälavskedande som uppsägning krävs saklig grund, exempelvis visst slag avbrottslighet eller förtroendemissbruk från arbetstagarens sida. En uppsägninganses i regel inte sakligt grundad om arbetsgivaren har underlåtit att förstförsöka rätta till problemen på annat sätt eller om det bedöms skäligt attarbetsgivaren i stället omplacerar arbetstagaren. Inte heller får någonavskedas eller sägas upp på gmnd av personliga förhållanden som arbetsgivarenhar känt till än en månad. Förfarandet styrs av procedurreglerom bl.a. underrättelse till fackliga organisationer om den tilltänkta åtgärden.Beslut om avskedande eller uppsägning på grund av personliga förhållandenfattas inom polisväsendet av personalansvarsnämnden vid RPS eller, i fråga omvissa högre befattningshavare, av statens ansvarsnämnd. Ett beslut omavskedande eller uppsägning kan enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvisteröverprövas av domstol på talan av arbetstagaren eller hans fackliga organisation. Enarbetstagare vid bl.a. polisen kan också avlägsnas från sin tjänst genom attförsättas i disponibilitet. Han behåller då i princip sina löneförmåner.Reglerna härom har tillkommit bl. a. för att skydda från säkerhetssynpunktviktiga förvaltningsområden från tjänstemän som är opålitliga eller annarsolämpliga. Densom innehar en lönetjänst (tidigare ordinarie, extra ordinarie eller extratjänst) är vidare skyldig att utöva en annan sådan statlig tjänst hos en myndighetinom samma verksamhetsområde (18 § AF). Tjänstemannen behåller då sin gamlatjänst men tjänstgör på en annan tjänst. För säkerhetspolisens delkompletteras regeln av en föreskrift i den i det föregående (avsnitt 2.6.1)nämnda rekryteringsförordningen . Denna föreskrift infördes genomen ändringar 1982 och innebär att en tjänsteman vid säkerhetspolisen kanomplaceras till den lokala polisorganisationens verksamhetsområde om han pågrund av alkoholmissbruk eller andra personliga förhållanden har visat sigolämplig från säkerhetssynpunkt för fortsatt tjänstgöring vid säkerhetspolisen. Reglernaom avskedande, uppsägning och omplacering av arbetstagare i statlig tjänst ärutformade med tanke på den offentliga verksamheten i allmänhet. De bygger på enavvägning mellan arbetsgivar- och arbetslagar-intressen, som innebär att storhänsyn las till arbetstagarens intresse av trygghet i anställningen men atlhänsyn också kan tas till att särskilda krav måste kunna ställas på innehavareav vissa slag av tjänster. Reglerna tar i första hand sikte på fall av klartdokumenterad olämplighet. Reglema om att försätta en polisman i disponibilitetfår användas även vid misstanke om opålitlighet. Att försätta enbefattningshavare i disponibilitet är emellertid en ingripande åtgärd, somnästan aldrig tillämpas i praktiken. emothar omplaceringsregeln i rekryteringsförordningen kommit lill användning vidett anlal tillfällen. framhållit har den nuvarande ordningen en del brister fråneffektivitetssynpunkt. En brist är att specialregel endast tar siktepå en persons olämplighel från säkerhetssynpunkt. Vid andra former av olämplighelkan det fortfarande vara svårt för myndigheten all handla med tillräckligsnabbhet och kraft. En annan brist som också gäller specialregeln är all denomplacerade tjänstemannen behåller sin tjänst vid och endast frånträderutövningen av den så länge han utövar annan tjänst. En sådan omplacering har juegentligen karaktär av ett provisorium. Kommitténhar härutöver framhållit att nuvarande regler inte ger stöd för all genomdrivaden cirkulation mellan säkerhetspolisen och den öppna polisen som kommitténförordat. Även om någon generellpersonalcirkulation av det slag som kommitlén föreslagit inte bör genomföras,anser jag att man bör öka möjligheterna att förflytta arbetstagare frånsäkerhetspolisen, även om de inte utgör direkta säkerhetsrisker. När det gällersäkerhetspolisen bör kraven på kompetens och pålitlighet hos personalen vägaöver de anställdas intresse av stabilitet i arbetsförhållandena. Detta innebärsjälvfallet inte att personalen inom säkerhetspolisen bör ha ett sämreanställningsskydd än arbetstagare i allmänhet. Det innebär däremot att detinte bör föreligga någon garanti för att tjänstgöringen allt framgent skallfullgöras inom säkerhetspolisens område. Jag förordar därför inför bestämmelser om att arbetstagare vid säkerhetspolisen får förflyttas annan statlig tjänst. Poliser bör dock få förflyttas endast tillpolistjänster. Grundläggande bestämmelser härom bör tas in i lagen om offentliganställning. Närmare bestämmelser får ges i förordningsform. Sådanabestämmelser om förflyttningsskyldighet bör kunna göra att man i ett konkretfall kan undvika att försätta en arbetstagare i disponibilitet, vilket är enmera ingripande åtgärd. Jag vill understryka att regeln självfallet måstetillämpas med stort omdöme och med allt tillbörligt hänsynstagande till denenskilde tjänstemannen. 1 de allra flesta fall bör en förflyttning kunnaåstadkommas i fullt samförstånd med den anställde. Mitt förslag:Regler om att kan ges i uppdrag att leda polisverksamhetrörande brott mot rikets säkerhet tas in i polislagen (1984:387). Vidare tas ilagen (1976:600) om offentlig anställning in bestämmelser om förflyttningsskyldighetför arbetstagare vid säkerhetspolisen. Kommitténs forslag:Kommittén har förordat en utförligare reglering av säkerhetspolisen ipolislagen. Förslaget om ändring i lagen om offentlig anställning överensstämmeri sak med mitt. Remissinstanserna:Förslagen har i huvudsak lämnats utan erinran. Skälenför mitt förslag: Grundläggande regler för polisväsendet finns i polislagen.Lagen innehåller inga särskilda regler för säkerhetspolisen, men åtskilliga avbestämmelserna är ändå tillämpliga på verksamheten där. Polislagen innehålleräven bestämmelser om RPS (7 §). Enligt bestämmelserna är RPS centralförvaltningsmyndighet för polisväsendet och har tillsyn över detta. a. att regeringen kan uppdra åt RPS att i särskilda hänseendenleda polisverksamhet eller bestämma om sådan verksamhet. Iförordningen med instmktion för finns bl. a. bestämmelser omRPS uppgifter och befogenheter i fråga om att utöva polisledning samt ommyndighetens ledning och organisation i stort. Den gmndläggande bestämmelsennär det gäller myndighetens befattning med säkerhetsfrågor är bemyndigandet i4 § att utöva polisledning i fråga om polisverksamhet rörande brott mot riketssäkerhet. Också genom en del andra författningar har RPS tilldelats uppgiftermed anknytning till skyddet för rikets säkerhet. Hit hör bl. a.personalkontrollkungörelsen, säkerhetsskyddsförordningen ochupphandlingsförordningen. Kommitténhar förordat att grundläggande regler för säkerhetspolisen tas in i polislagen.Kommitténs lagförslag bör fogas till protokollet som bilaga 3. Jaganser i linje med vad kommittén föreslagit att vissa regler om rikspolisstyrelsensuppgifter i fråga om polisverksamheten rörande brott mot rikets säkerhet in i polislagen. Likaså ansluter jag mig till den av kommittén framfördatanken på att det bör göras en noggrannare avgränsning av säkerhetspolisensarbetsuppgifter än vad som är fallet och på att det bör ankomma påregeringen, och inte på RPS, att göra den avgränsningen. Däremot anser jag inteatt man i polislagen bör gå in på organisationsfrågor, såsom säkerhetspolisensledning och utformningen av den parlamentariska insynen. Sådana frågor reglerasi dag i förordningsform när det gäller både den öppna polisen ochsäkerhetspolisen, och så bör det enligt min mening vara även i fortsättningen.Att reglera RPS organisation i lagform såvitt avser säkerhetspolisen skullekunna ge ett intryck av att säkerhetspolisen är "en myndighet imyndigheten", vilket ligger mindre väl i linje med det ställningstagande ifråga om säkerhetspolisens organisatoriska hemvist som gjorts i avsnitt 2.2. Mittförslag går därför ut på att det i polislagen uttryckligen bör föreskrivas attregeringen kan uppdra åt RPS att leda polisverksamhet för att förebygga ochavslöja brott mot rikets säkerhet. Föreskriften tas lämpligen in i 7 § ianslutning till den föreskrift som redan finns där om att regeringen kanuppdra åt RPS att bl.a. leda polisverksamhet i särskilda hänseenden. Med stödav bemyndigandet får det sedan ankomma på regeringen att i instruktionen för RPSta in regler om den närmare avgränsningen av säkerhetspolisens uppgifter medutgångspunkt från vad som anförts i avsnitt 2.3. Minaställningstaganden föranleder också en del andra ändringar i RPS instruktion, såsom beträffande insynen i säkerhetspolisverksamheten från . Bestämmelser omförflyttningsskyldighet för vissa anställda hos staten . 1988/89:108 finnsi 7 kap. 8 § lagen om offenUig anställning, (). I paragrafens första styckesägs till en början att arbetstagare hos staten som är anställd med fullmaktfår förflyttas till annan statlig tjänst som tillsätts med fullmakt. Inomförsvarsmakten får dessutom arbetstagare som innehar en militär tjänst och somär anställd med förordnande tills vidare förflyttas till annan militär tjänstenligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar. Enligt andra stycketfår förflyttning till anställning hos myndighet inom annat verksamhetsområdeske bara om arbetsuppgifterna är likartade eller arbetstagaren i allt fall medhänsyn till sin utbildning är lämpad för anställningen. Frågan om förflyttningprövas enligt 15 kap. 2 § av regeringen eller, när det gäller förflyttningtill tjänst som tillsätts av samma myndighet som har anställt arbetstagaren, avmyndigheten. Kommittén har föreslagit att en bestämmelse om förflyttningsskyldighetför arbetstagare inom säkerhetspolisen tas in i 7 kap. 8 § första stycket LOA.Kommitténs lagförslag bör fogas till protokollet som bilaga 3. Jaghar i det föregående ställt mig bakom tanken på att införa ett system med ökadpersonalrörlighet inom säkerhetspolisen. Jag delar kommitténs uppfattning attbestämmelser om förflyttningsskyldighet lämpligen bör tas in i LOA.Bestämmelserna bör ges den innebörd att en arbetstagare vid säkerhetspolisenfår förflyttas till en annan anställning inom polisväsendet eller vid någonannan statlig myndighet enligt de föreskrifter som regeringen meddelar. Tilldetta bör fogas en bestämmelse om att en arbetstagare som är polis endast fårförflyttas till en annan polistjänst. Dedetaljbestämmelser som behövs får meddelas i förordningsform och kan lämpligentas in i polisförordningen (1984:730). Deföreslagna ändringarna i polislagen och bör träda i kraft den Ijuli 1989. 3 Anslagsberäkning Prop. Polisverksamheten rörande brott mot rikets säkerhet m.m. 1988/89Anslag 211469000 1989/90 Förslag 257 158000 RPShar föreslagit att anslaget förs upp med . Iårets budgetproposition (prop. 1988/89:100, bil. 15 s. 133) har regeringenföreslagit att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, till Polisverksamhetenrörande brott mot rikets säkerhet m. m. för /90 anvisa ettförslagsanslag på . Jagberäknar nu anslaget till . Inomcivildepartementet har upprättats förslag till lagom ändring i polislagen (1984:387), lagom ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning. Förslagettill ändring i polislagen har upprättats efter samråd med chefen förjustitiedepartementet. Medhänsyn till lagförslagens beskaffenhet anser jag att lagrådets hörande skullesakna betydelse. FörslagetUU lag om ändring i polislagen (1984:387) 7§ Rikspolisstyrelsenär central förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har tillsyn över detta.Styrelsen skall verka för planmässighet, samordning och rationalisering inompolisväsendet. Regeringenkan uppdra åt att leda polisverksamhet för att förebygga ochavslöja brott mot rikets säkerhet. Regeringen kan också uppdra åtrikspolisstyrelsen att i särskilda hänseenden leda annan polisverksamhet. Närrikspolisstyrelsen leder polisverksamhet skall vad som i lag eller författning föreski-ivsom polismyndighet i tillämpliga delar gälla även . Paragrafeninnehåller föreskrifter om RPS uppgifter. Ändringen innebär att det i andra stycket har förts in én urtrycklig regel om att regeringen kan uppdra åt RPS att leda polisverksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. Saken har behandlats i avsnitt 2.7. Vidare har nuva rande föreskrifter om att regeringen kan uppdra åt RPS att bestämma om polisverksamhet tagits bort. Föreskrifter om sådan delegationsmöjlighet 27 får anses överflödiga Ofr8 kap. 13 § regeringsformen). Föreskrifter i äm- Prop. 1988/89:108 netfinns i förordningen med instmktion för RPS. Medatt leda polisverksamhet menas att direkt leda verksamheten vid de polisstyrkorsom myndigheten disponerar över. Det nuvarande uttrycket bestämma ompolisverksamhet och som tas bort ur paragrafen syftar däremot på s. k. indirektledning. Därmed menas en befogenhet att meddela allmänna riktlinjer eller merakonkreta organisatoriska direktiv för polisverksamheten vid andrapolismyndigheter (jfr prop. 1983/84:111 s. 69). Medstöd av den nya regeln kan regeringen ge RPS i uppdrag att leda den polisverksamhetrörande brott mot rikets säkerhet som bedrivs inom säkerhetspolisen med egenpersonal eller med personal från andra polismyndigheter som RPS disponerar sompolisförstärkning (direkt ledning). Dessutom bör RPS meddela föreskrifter förden verksamhet som förekommer vid andra polismyndigheter i den mån verksamhetenavser brott mot rikets säkerhet (indirekt ledning). Befogenheten att utövaindirekt ledning bör i första hand vara aktuell att använda när det gällersamordningen av bevaknings-och säkerhetsarbetet vid statsbesök och liknandehändelser samt livvaktsverksamhet och personskydd i övrigt. Den indirekta ledningsbefogenhetenbör emellertid också kunna användas i vissa andra sammanhang, såsom vidfördelning av arbetsuppgifter mellan säkerhetspolisen och den öppna polisen ien viss utredning som berör bägge grenarna av polisen. 1paragrafen sägs vidare att regeringen kan uppdra åt RPS att i särskilda hänseendenleda annan polisverksamhet. Med stöd därav kan regeringen t.ex. ge RPS direkt polisledningsrätti fråga om verksamhet som bör falla inom säkerhetspolisens område utan att denavser skyddet av rikets säkerhet, t.ex. terrorism som riktar sig mot enskildaintressen (jfr avsnitt 2.3). Bemyndigande om indirekt ledning på området fårges i instmktionen för RPS. Medrikets säkerhet avses både den inre säkerheten för statsskickets bevarande ochden yttre säkerheten för ett nationellt oberoende. Att avgöra om en vissbrottsutredning avser brott mot rikets säkerhet erbjuder i regel ingasvårigheter.