prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Ett hus kanibland betraktas om en massproducerad produkt, såsom hyreshus och småhus igruppbebyggelse, medan det däremot knappast är möjligt med enstaka uppfördahus. De delar ett hus är uppbyggt av är däremot så gott som alltidmassproducerade. Vi har därför svårt att se varför husköp lämnats utanförproduktsäkerhetslagens tiUämpningsområ-de. Riskför skador på både egendom och personer samt risk för sjukdomar finns i höggrad i många hus . Som exempel på skaderisker i hus kan nämnasutvecklandet av allergi på grund av fldaktigt val av material i väggar ochgolv, på gmnd av felaktigt ventilation och felaktigt byggande, t. ex. i fuktigmiljö. Omdefinitionen är problemet då det gäller att inlemma husköp i produktsäkerhetslagenkan man utan större problem betrakta skaderisker i hus som stora både avseende hälsoskadorpå person och ekonomiska skador varför ett litet antal skaderisker torde varatillräckligt för ett ingripande. Ett enskilt småhus kommer, även om det intefinns i så många identiskt lika exemplar, sannolikt på gmnd av sin varaktighetätt nyttjas av ett flertal konsumenter eflter varandra inom denpreskriptionstid som föreslås i lagförslaget. Lagen torde med ett sådantbetraktelsesätt kunna bli tillämpbar. Vi anser med andra ord, pågmnd av vad som ovan sagts, att flast egendom, d. v. s. husköp, bör omflattas av produktsäkerhetslagen. Vi har gjort en problembeskrivning i detaljerad florm med många konkreta exem pel på skadliga produkter. Om flråga om flast egendom kommer att grans- 179 kas närmare i samband meddenna lag sänder vi gärna in denna samman- Prop. 1988/89:23 ställning ellerom så inte blir flallet bör dessa flrågor tas upp i något Bilaga 4annat lagstifltningssammanhang. Fråganhuruvida det är förenligt med rådande syn på yttrandeflrihetens innehåll attnågon, som annars inte tänkt yttra sig, av en myndighet åläggs att göra dettycks ingenstans ha varit föremål för diskussion. Några utredningar har docksnuddat vid frågan. Sålunda har (SOU 1974:23, s. 82 f) ochMassmedieutredningen (SOU 1975:49, s. 174f) behandlat frågan om möjlighet attålägga någon att lämna viss inflormation i reklam. föreslogatt så skulle kunna ske, men påpekade att det inte var meningen atten näringsidkare skulle kunna åläggas att publicera ett visst meddelande itryckt skriflt. Enligt medgav dess förslag till regleringav motsvarande flråga i den föreslagna massmediegrundlagen inte atttillverkare eller annan ålades skyldighet att införa annons av visst innehåll.Samma uttryckliga reservation gjordes, som produktåterkallelsekommittén (s.140) anför, i propositionen till marknadsföringslagen. Kommitténanför (s. 140) i denna flråga endast: Någon risk för att sådana informationsåläggandensom vårt förslag avser skulle kunna användas för att inkräkta på den frianyhetsförmedlingen och opinionsbildningen kan vi inte se. Huruvida ennäringsidkare, om informationsåläggande inte hade meddelats, skulle ha använtsig av annonser eller annan reklam eller om han i sådant flall skulle ha heltavstått flrån att yttra sig i tryckt skriflt kan inte gärna påverka bedömningenav flrågan, om åläggandet är gmndlagsenligt. Skyddet enligt grundlagen tarsikte på inflormationens innehåll, inte på sättet för dess spridande. Kommitténanför vidare, att frågan om grundlagsenligheten av ett vites-förläggande enligtförslaget kommer att prövas av såväl som då utdömande avvite begärts av allmän domstol samt att enligt kommittén grundlagsskyddet påså sätt kommer att bli omgärdat av dubbla rättssäkerhetsgarantier. Dettauttalande ger närmast vid handen att kommittén ändock finner att frågan omgrundlagsenligheten i det föreslagna systemet är oklar. Hovrättenfinner det otillfredsställande att kommittén föreslår, att myndigheterna fårmöjligheter att meddela förelägganden, och antyder attföreläggandenas grundlagsenligthet kan ifrågasättas. Hovrättenanser för sin del att informationskyldighet av den föreslagna typen normaltinte berör det område, som yttrandefriheten avser att värna. Hovrätten hardärför ingen erinran mot förslaget i denna del, men anser det önskvärt att detvid det fortsatta lagstiftningsarbetet klarläggs i vilka fall ett åläggandeskulle kunna kränka yttrandefriheten. Förslagetom åläggande om säkerhetsinformation har ett något vidare tillämpningsområde än bestämmelsen i 3 § marknadsföringslagen, som är begränsad till information som har särskild betydelse flrån konsumentsyn punkt. Ett åläggande enligtförslaget får dock inte som i 3 § andra stycket 3 p Prop. 1988/89:23marknadsföringslagen innehålla att information skall i viss form lämnas Bilaga4 till konsument som begär det. Kommittén redovisar inga skäl för sitt förslagtill ändring i detta avseende. Även om den nuvarande bestämmelsen hittillsinte har visat sig ha någon större praktisk betydelse (jfr prop. 1975/76:34 s.127), finns det enligt verkets mening ingen anledning att utan vidare avskaflfaden. Verket föreslår därför att en motsvarighet till 3 § andra stycket 3 pmarknadsföringslagen tas in i produktsäkerhetslagen. Ettförbud som meddelas enligt 4 § marknadsföringslagen gäller endast den vara sombedömts i förbudsärendet. Andra varor som har väsentligen samma utformning ochkan medföra personskador av samma slag kan däremot inte förbjudas iförbudsärendet (jfr beslut 1987:22). Detkan finnas flera i det närmaste identiska produkter på marknaden. Anta att enav dess produkter förbjuds därför att den är farlig. Det visar sig senarefinnas andra liknande produkter med samma skaderisker. Proceduren att utverkaförbud mot även dessa produkter måste då påbörjas på nytt med den tidsutdräktoch risk för skador som följer i avvaktan på att ett nytt förbud kan meddelas. Närdet kan antas förekomma andra varor eller tjänster som liknar den vara ellertjänst som är föremål för en säkerhetsåtgärd bör enligt konsumentverketsmening ett åläggande dier ett förbud kunna utformas så att det omflattar intebara den provade varan eller tjänsten utan också liknande varor eller tjänstersom är förenade med samma slags skaderisk. Konsumentverketvill understryka att såväl den föreslagna 7 och 8 § kan antas väsentligenförbättra nuvarande möjligheter att eflfektivt förebygga skaderisker ochskadefall. Verket, som länge efterlyst lagregler av detta slag, hälsar därförförslaget med tillfresställelse. Ettföreläggande om återkallelse kan enligt förslaget komma i fråga endast vid riskför skada på person. Egendomsskador till följd av skadebringande egenskaperhos en vara eller tjänst kan dock medföra kännbara ekonomiska förluster förkonsumenter. Det kan t. ex. röra sig om skador på flast egendom, flordon ochdyrare hushållskapitalsvaror. Ett exempel är att en diskmaskin har enundermålig vattenslang och att detta leder till omfattande läckage ochvattenskador. Möjligheten att vid särskild risk för skada på egendom kunnaingripa med återkallelse skulle sannolikt vara ägnad att skärpa företagensprodukt- och produktionskontroll och härigenom minska risken föregendomsskador. Sannoliktskulle återkallelse på grund av risk för egendomsskador bli aktuell bara iundantagsfall. I de situationer där produkter kan antas medföra särskild riskför egendomsskador kan det dock vid förhandlingar med näringsidkare (16 §) varaav värde att kunna hänvisa till en lagbestämmelse som ger möjlighet till återkallelse. Motdenna bakgrund finns från konsumentsynpunkt skäl att låta produktsäkerhetslagenomfatta också sådana fall där det finns risk för egendomsskada. Enligtförslaget (8 § andra stycket) skall vid återgång ersättningen för detåterlämnade svara mot återanskaflfningskostnaden för en ny vara av samma ellermotsvarande slag. I vissa flall flår avdrag göras för den nytta som innehavarenav varan kan anses ha haft. Det ankommer påmarknadsdomstolen, konsumentombudsmannen och de ansvariga tillsynsmyndigheterna att göra de här aktuella bedömningar na, något som de inte har någon direkt erfarenhet av. Visseriigen torde exempelvis bestämmandet av en varas återanskaflfningsvärde normalt inte medföra några särskilda svårigheter. Det skulle dock vara av värde för den 181 praktiska tillämpningen omlagmotiven gav mer utförlig vägledning än Prop. 1988/89:23 den som lämnatsi betänkandet. Det kan t. ex. gälla frågan vilka krav som Bilaga 4 börställas på utredning av återanskaflfningskostnader och innehavarnas eventuellanytta av varan. (s. 215) skulle det stöta på stora svårigheter att i ärenden om produktåterkallelsetillerkänna någon ekonomisk ersättning, "stilleståndsersätting", för avsaknandenav en produkt enligt några generella normer. I stället hänvisar kommittén tillcivilrättslig prövning, ytterst vid allmän domstol. Konsumentverkethar inte något att invända mot denna ståndpunkt. Det bör dock betonas att detmånga gånger ter sig naturligt att ta upp också ersättningsfrågor i samband medförhandlingar med företag om produktåterkallelse. Om företaget då åtar sig attge rimlig ersättning efter standardiserade grunder till konsumenter som blirutan en produkt medan utbyte eller rättelse sker, bör mycket vara vunnet förbåda parter, framför allt genom att man kan undvika diskussioner omersättningens storlek etc. Det förekommer ibland redan nu att liknandeutfästelser ingår i de uppgörelser som traflfar mednäringslivet. Verket ifrågasätter om det inte bör anges i lagmotiven att sådanautfästelser har sitt praktiska värde, även om de självklart inte kan hindrakonsumenterna flrån att på civilrättslig väg få ut en högre ersätting. Konsumentverketanser i likhet med kommittén att bör ges möjlighet attålägga en näringsidkare att låta förstöra eller eljest oskadliggöra sådanaexemplar av en vara som tagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång.Det bör övervägas att komplettera den föreslagna 8 § med regler om beslag, somkan fylla en flunktion i detta sammanhang. Ett beslut om beslag kan exempelvismeddelas i avvaktan på ett förordnande om att ett lager med flariiga varorskall förstöras (jfr 18 och 20 §§ marknadsföringslagen). Föreskriflterom beslag skulle även kunna tjäna ett annat syflte. som entillsynsmyndighet eller konsumentombudsmannen utreder behovet av återkallelseeller andra säkerhetsåtgärder, kan en oseriös näringsidkare tillfälligt undanskaflfalagret för att omöjliggöra vidare utredning och fortsätta försäljningenantingen i mindre lättåtkomliga flormer eller genom vidareförsäljning.Härigenom skulle en flarlig produkt kunna komma ut på marknaden igen ochmedföra flortsatt risk för skada. Att i sådana flall kunna ingripa med beslagav lagret av den flariiga produkten skulle förbättra tillsynsmyndigheternas ochkonsumentombudsmannens möjligheter att snabbt kunna driva fram beslut om återkallelseeller andra säkerhetsåtgärder. Förslagettill produktsäkerhetslag innehåller i 7 och 10 §§ regler om infor mationsskyldighet som saknar motsvarighet i marknadsföringslagen. I de föreslagna reglerna är, som flramhålls i betänkandet, det flrågan om en ovillkoriig inflormationsskyldighet. En näringsidkare skall kunna åläggas att lämna inflormation "i reklam i tryckt skriflt eller i andra typer av tryckalster, t. ex. bruksanvisningar, oavsett om han i övrigt har använt eller avser att använda sig av sådana meddelanden" (s. 140). Kommittén anger att förslaget endast tar sikte på rent kommersiella meddelanden. En förutsättning för att en framställning skall bedömas ha rent kommersiell natur har ansetts vara att framställningen har ett kommersiellt syfte (se t. ex. prop. 1986/87:151 s. 54). Det är mycket tveksamt om den infor- 182 mation som avses i 7 och10 §§ lagförslaget kan sägas ha ett sådant syfte. 1988/89:23 Det ärknappast möjligt att beteckna inflormationen i sig såsom reklam. Bilaga 4Detsamma gäller visserligen inflormation enligt 3 § marknadsföringslagen, somkan ha ett i stort sett liknande sakinnehåll. Den inflormationen kan dock baraavse produkter som näringsidkaren har till försäljning, inte produkter somfinns hos konsumenterna (och som ev. härrör flrån andra näringsidkare). Vidarekan ålägganden enligt 3 § marknadsföringslagen om inflormation i tryckt skrifltbara gälla inflormation i flramställningar som näringsidkaren använder imarknadsföringen. Som stöd för att detta slags ålägganden att lämna informationi reklam i tryckt skrift kan meddelas utan hinder av tryckfrihetsförordningenhar åberopats att åläggandena gäller endast i det fall att näringsidkarenväljer att göra sådan reklam (prop. 1975/76:34 s. 112). En av yttrandeflrihetsutredningenföreslagen grundlagsregel om informationsålägganden har en likartadbegränsning. Kommittén har i sitt yttrande över detta förslag pekat på detproblem som föreligger beträflfande informationsskyldighetens förhållande tilltryckfriheten. I betänkandet (s. 141) hänvisas nu till att någongrundlagsreglering av frågan inte är aktuell, och kommittén anför att, om manframdeles anser sig böra klarlägga rättsläget genom en grundlagsbestämmelse,den typ av informationsskyldighet som kommittén föreslår måste beaktas. Marknadsdomstolenvill endast tillägga att ett genomförande av förslaget självfallet förutsätteratt lagstiftaren, i likhet med kommittén, finner de avsedda åläggandenaförenliga med den gällande gmndlagen. Lagtexteni 7 § bör närmare övervägas i ett avseende som har samband med det ovananförda. I lagtexten sägs att information skall lämnas t. ex. i "annonsereller andra framställningar som näringsidkare använder vidmarknadsföring". Denna formulering liknar den som används i lagförslagets5 § och i 3 § marknadsföringslagen, där det talas om "annonser eller annanframställning som näringsidkaren använder vid marknadsföringen".Sistnämnda formulering markerar att ett åläggande inte får innebära att ennäringsidkare direkt åläggs att t. ex. annonsera (jfr- betänkandet s. 203). Detär inte tillflredsställande att en mycket näraliggande flormule-ring används i7 § trots att där motsatt princip avses gälla. Syftet med formulering i 7 § äratt hänvisa till de kommunikationsvägar som normalt används vid marknadsföring (s.208). När ett åläggande meddelats enligt bestämmelsen, kan dock näringsidkareninte sägas använda den ålagda framställningen "vid marknadföring".Riktigare synes alltså vara att hänvisa till exempelvis framställningar"av samma typ som näringsidkare använder vid marknadsföring". Det börkanske tilläggas att här berörda formuleringar allmänt kan sägas har mindrebetydelse, eftersom de endast är exemplifieringar som inte begränsarbestämmelsens räckvidd. Ilagförslagets 7 § finns en regel om varningsinformation. En näringsidkare skallkunna åläggas information "i reklam i tryckt skrift eller i andra typer avtryckalster t. ex. bruksanvisningar, oavsett om han i övrigt har använt elleravser att använda sig av sådana meddelanden" (s. 140). Informationsskyldighetensförhållande till tryckfriheten är inte okom plicerad. Vid införandet av 3 § marknadsföringslagen (som såvitt gäller säkerhetsinformation nu föreslås överförd till produktsäkerhetslagen) an gavs som stöd för att ålägganden att lämna information i reklam i tryckt skrift kan meddelas utan hinder av tryckfrihetsförordningen att åläggande na endast gäller i det fall att näringsidkaren väljer att göra sådan reklam 183 1975/76:34 s. 112).Förslaget om varningsinformation skiljer sig Prop. 1988/89:23 alltså fråndenna typ av ålägganden genom att ett åläggande om varnings- Bilaga 4information är ovillkorligt. Förslaget innebär därför en viktig principiellnyhet och medför nya flrågor som enligt förbundets mening ytterligare börövervägas. Medreklam och andra marknadsföringsåtgärder avses åtgärder som syftar till att flrämjaavsättningen av exempelvis varor och tjänster (prop. 1970/57 s. 64). Varningsinflormationär tiU sitt innehåll knappast att beteckna som avsättningsfrämjande. Dessutomriktas ju denna typ av information mot konsumenter som redan köpt den aktuellavaran eller tjänsten. Varningsinflormation kan av dessa skäl definitionsmässigtinte sorteras in under det rättsliga begreppet marknadsföring. Det kanifrågasättas om det undantag från tryckfrihetsrättsligt skydd som enligtgällande rätt görs för reklam, gäller den nu föreslagna typen avvarningsinformation. I vart flall kan det konstateras att den språkliga utformningenav lagförslagets 7 § inte är acceptabel. Enytterligare tryckfrihetsrättslig komplikation i sammanhanget är, såsomkommittén påpekar, ansvarig utgivares uteslutande rätt att själv bestämma överinnehållet i en periodisk skrift. Denna rätt avser också reklam i skriften.Kommittén synes mena att detta problem får lösas genom att en näringsidkareinte kan anses ha åsidosatt ett åläggande att lämna varingsinflormation om hanav ansvarig utgivare vägrats att flå en annons med den ålagda inflormationen infördi tidskriflten. Det är möjligt att problemet inte är svårare att lösa än så.Förbundet anser dock att de nu påpekade tryckflrihetsrättsliga komplikationernamed förslaget om varningsinflormation är av sådan dignitet att, i den mån ettlagförslag läggs fram, de måste underställas lagrådets överväganden innan enproposition kan föreläggas . Enligtlagförslaget skall en näringsidkare kunna åläggas en ovillkorlig skyldighetatt lämna inflormation i kommersiell reklam i bl. a. tryckta skriflter rörandevaror och tjänster som kan orsaka skada på person eller egendom. Kommitténunderstryker att en ansvarig utgivare av tryckt periodisk skriflt inte börkunna tvingas att ta in information i skriften. Förslaget innebär således atten näringsidkare endast kan åläggas att försöka få information införd i entryckt periodisk skriflt. Om utgivaren vägrar är intet att göra åt saken, flramhållerkommittén. fömtsatt att bestämmelsen om ansvarige utgivarens rätt att uteslutamaterial ur tidningen enligt 5 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen skall gällahar ingen erinran mot lagförslaget iförevarande hänseende. Utredningenkonstaterar med hänvisning till statens avtal med koncernens bolag att det inte föreligger någon skyldighet för dessa att sända produktsä kerhetsinformation flrån näringsidkare. I denna slutsats instämmer ges flullt ut liksom i det redovisade antagandet att för allmänheten allvarliga produktsäkerhetsrisker har ett så betydande ny hetsvärde att de i regel flår offentlighet genom radions och televisionens nyhetsverksamhet. Till flrågan om en ovillkorlig informationsförpliktelse, som inte har sin 184 grund i en tidigarefelaktig eller vilseledande annons eller dylikt, vill Prop. tillägga att det enligt företagets me- Bilaga 4 ning här rör sig om ettytterligare undantag från grundlagens principer. kan därför finnasanledning att mer ingående än vad som skett i betänka- det klarlägga denmotsättning som föreligger mellan gmndlagens flri- och rättigheter å ena sida ochintresset av att skydda köpare och konsumenter mot skador å den andrasidan. Vårerflarenhet av hittillsvarande problem vid fel på produkter är att konsumentenalltid får vidkännas stora olägenheter, tidsödande kontakter och förhandlingar,paketering, transporter m.m., samt måste visa stor generositet och tålamodgenom att inte kunna nyttja en köpt produkt detta till förmån för allamöjliga och omöjliga skäl till tidsutdräkt och fördröjningar. Mot dettaförhållande hjälper varken lag eller reklamationsnämnd. Det gäller ofltamånader, inte sällan halvår eller mer. Därutöver kommer så gott som alltidekonomiska kostnader av något slag för konsumenten. Vianser därför att konsumenternas nytta av produkten ska vägas mot konsumenternasolägenheter på grund av produktflelet. På så sätt kan utredningens oklaraskrivningar om avräkning för konsumenternas nytta utgå helt ur lagförslaget. TCOvill betona, att konsumenten ofta riskerar att få vidkännas olägenheter ochkostnader i samband med en återkallelse. En förutsättning för attlagstiftningen skaU få avsedd eflfekt är att den innehåller regler, som åläggerföretagen att ge konsumenterna kompensation för de uppoflfringar i florm av tidoch pengar som återkallelseprocessen kan medföra. Detvå slagen av inflormation (säkerhets- och varningsinflormation) kan rimligenbehandlas i en och samma paragraf Ävenom det obestridligen föreligger en skillnad mellan att lämna inflormation vidmarknadsföringen av en vara och att lämna inflormation eflter att varan sålts flramståruppdelningen i "säkerhetsinflormation" (5 §) och"varningsinformation" (7 §) som obehövlig och något ansträngd. Förutsättningarnaför att ålägga information av ena eller andra slaget är så lika att de tordekunna beskrivas i ett sammanhang. Debedömningar ges möjlighet att göra dels enligt förslagets 8 §,dels enligt dess 9 §, är mer detaljerade och civilrättsligt anknutna än deöverväganden kan göra enligt andra existerande lagar. (s. 143, 2I4floch2I8.) Bedömningarenligt andra lagar som tillämpar, t. ex. lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och konkurrenslagen kan förvisso också ha en betyddsefluU inverkan på civilrättsliga förhållan den. Den inverkan är emellertid typiskt sett mer indirekt och generell. Bedömningarna enligt de nu aktuella reglerna kan däremot bl. a. inneflatta att ersättningsbelopp flastställs i kronor och ören (jflr rättsliga fldregler, berörs i utredningen, s. 145). Det kan också tänkas att innehavaren köpt 185 varan väl medveten omfelet i flråga. I flall som dessa är det oflta inte Prop. 1988/89:23 motiverat med någon ersättning. Ävenom utredningens ambition att åstadkomma enkla och schablonar-tade villkor för återkallelsernaär lovvärd, är den föreslagna regleringen svår att acceptera, efltersom den kanförväntas i många flall, t. ex. då det finns en flungerande andrahandsmarknadför varan, leda till oproportionerligt stor ersättning. Förhållandet att enhög ersättning typiskt sett leder till att återkallelseåtgärden vinner storanslutning är inte tillräckligt skäl för en sådan generositet. Detta isynnerhet som näringsidkare kan drabbas av ålägganden även om varkenvårdslöshet eller annat kan läggas dem till last. av varan skall utgöra legitimation för att flå en återkallelseåtgärdutförd kan föranleda svårlösta problem, t. ex. i förhållandet mellan ägarenoch innehavaren. Lagförslagetär uppbyggt så att skall bedöma om åtgärder är motiverade avsäkerhetsskäl. I samtliga flall, då sådana åtgärder befinnes vara försvarbaraur säkerhetssynpunkt, kan näringsidkare åläggas att genomföra dem. Advokatsamfundetser det som en allvarlig brist att inte domstolen också skall pröva om detallmänt sett är skäligt att åläggande utfärdas. I stor usträckning delaradvokatsamfundet inte utredningens uppfattning att åläggande bör kunna utfärdasoavsett karaktären av felet (jflr s. 92 O-Exempelvis kan det iflrågasättas omåläggande skall kunna utfärdas vid s. k. utvecklingsfld. I enstaka flall kantänkas att flelet består av något som näringsidkaren av myndighet ålagts attförse varan med eller att föreskriflter på motsvarande sätt inverkat påutformningen av varan. Rimligen bör förhållanden av de slagen kunna inverka påom ålägganden skall kunna utfärdas. Vidare vore det i många fall motiverat attbeakta om risken för fel av det aktuella slaget var känd och i de fall deninte direkt var känd hur den kunde bedömas. Situationenskall ses mot bakgrund bl. a. av att ersättningsreglerna vid återkallelse ärpåtagligt generösa. förslag skulle återkallelse kopplas tillrättelse, utbyte eller återgång. Det bör betonas att i likhet med amerikanskpraxis utbyte eller återgång rimligen endast skall behöva tillämpas i de falldå reparation inte är möjlig. Att byta ut eller återta vara som varit i bmkunder skulle innebära oproportionerligt storakostnader och olägenheter. Det är över huvud taget viktigt att återkalldseåtgärderkan utflormas med hänsyn till vad som är praktiskt genomförbart och som uppflattassom meningsflullt av kunden. undantagsfall där utbyte eller återgång av en levererad vara skulle vara aktuell är frågan om hur avräkningen skall ske väsentlig. Utredning ens resonemang att ersättning för den återtagna varan normalt skaU svara mot återanskaflfningskostnaden av en ny vara är svårförståeligt.