prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — 2.2 Bakgrund till en riy smittskyddslag Underen lång fid förde människan en ojämn kamp mot de smittsamma sjukdomarna. Demedel som fanns att tillgå för att förhindra smittspridning var att på olikasätt söka avskärma smittade från befolkningen i övrigt. Ätt sådana åtgärderofta ledde till tragedier och stort lidande för de drabbade människorna äruppenbart. Åtgärderna var dessutom sällan effekfiva, eftersom man hadebristande kunskaper om hur smittan sprids och om de symptomfria smittbärarnasroll i smittspridningen. Grundenför en radikal förändring av möjligheterna att bekämpa de smittsammasjukdomarna lades , då man upptäckte att det varsjukdomsframkallande mikrober som förorsakade sjukdomarna. Sedan upptäckten välvar gjord gick utvecklingen snabbt. Vacciner soni kan förebygga sjukdom togsfram. Läkemedel som kan bota människor för sjukdomar eller begränsa sjukdomarsverkningar utvecklades. Upptäckten av penicillinets egenskaper innebar enrevolution beträffande möjligheterna att behandla många av våra vanligaste,allvarliga smittsamma sjukdomar. Syfilis t. ex. kunde behandlas i störreomfattning först efter , när penicillinet togs i allmäntbruk. Denmedicinska utvecklingen har lett till att de smittsamma sjukdomarna har kunnatträngas.tillbaka. I ett fall, nämligen beträffande smittkoppor, har man lyckatsatt helt utrota en sjukdom som länge plågat mänskligheten. I åtminstone deindustrialiserade och rika länderna i världen har man under de senastedecennierna haft ett gott grepp om smittskyddssituationen. Med läkemedel ochandra åtgärder har man effektivt kunnat förhindra att smittsamma sjukdomar fåtten hotande utbredning bland befolkningen. Långt in hade många enstark tilltro till den medicinska vetenskapens förmåga att hålla tillbaka ochskydda människor mot allehanda smittsamma sjukdomar. Uppkomsten av infektionav HIV (humant immunbristvims), som kan ge upphov fill sjukdomsfillståndet aids(acqui-red immune deficiency syndrome), har emellertid visat hur snabbtsituationen kan radikalt förändras. Mot denna sjukdom har människan ännu inteförmått att utveckla något vaccin eller verkligt verksamt botemedel. Beträffandeinfektion av HIV är vi således tills vidare i stor utsträckning hänvisade tillandra åtgärder för att hindra att sjukdomen sprids till allt fler människor. ISverige har under skett flera förändringar i samhälletsom har påverkat de smittsamma sjukdomarnas förekomst och spridningsmönster. Mycketav den snabba sociala utvecklingen har haft gynnsamma effekter på smittskyddssituationén. Boendeförhållandena har förbättrats genom att trångboddheten har minskat och bostadsstandarden har höjts. Detta lik som ökade kunskaper om vikten av en god allmän och personlig hygien har minskat riskerna för smittspridning. Kost- och näringssituationen har ock så stadigt förbättrats, vilket har lett till ökad motståndskraft mot smitta. övergångentill en storskalig livsmedelsindustri har dock ökat riskerna Prop. 1988/89:5för smittspridning med explosiva utbrott. Riskerna motverkas emellertid genomatt kraven på livsmedelshygienen har skärpts. är det sällsynt medstörre utbrott eller epidemier av livsmedelsburen smitta i Sverige-Människorsutflyttning från glesbygder fill tätorter har fortsatt och befolkningen ärnumera koncentrerad till städer och andra tätorter. Denna utveckling harmedfört en ökad risk för smittspridning. Enannan faktor som i hög grad har påverkat smittspridningen är det allt vanligareresandet till främst sydliga och tropiska länder. av de som drabbasav tarmsmittor som salmonellainfektion och shigellos (bacillär dysenteri)smittas på resor utomlands eller är inresande utländska medborgare. Även vidinhemska utbrott orsakade av förorenad mat kan smittan i stor utsträckninghärledas till importerade varor. Denökande invandringen och det ökande antalet barn som adopteras från andra länderhar också påverkat smittskyddssituationen. Ytterligareen omständighet som har betydelse i sammanhanget är människors ändradelivsstilar och vanor. Narkotikamissbruk och förändrade sexuella mönster harbidragit till en kraftigt ökad frekvens av infektioner inom vissa grupper.Sjukdomar som sprids i dessa grupper är t. ex. hepatit A och B (gulsot),syfilis, amöbainfektion och infektion av HIV. Ocksåutvecklingen inom medicinen har varit av stor betydelse i kampen motinfektionssjukdomarna. Behandlings- och vårdmöjligheternä har förbättrats.Vaccinationsprogram och tillgång till antibiotika mot allt fler sjukdomar harhär spelat en stor roll. Kunskapernaom vissa smittämnen och sjukdomar har förbättrats. Till dessa hör campylobacteroch klamydiainfektion samt legionärssjuka. Nyupptäckta smittämnen är t. ex. deolika virus som orsakar epidemisk njursjukdom och infektion av HIV. Vissatyper av infektionssjukdomar har försvunnit. Andra har minskat i omfattning ochbetydelse. Till de förra hör smittkoppor, till de senare polio och i viss månstreptokockinfektioner. En annan sjukdom på tillbakagång är tuberkulos. Allmänthöjd social standard inklusive bättre bostäder och förbättrade hygieniskaförhållanden har tillsammans med väl genomförda vaccinationer och utvecklingenav antibiotika samt ett aktivt smittskyddsarbete bidragit fill en gynnsamutveckling. Meningokockinfektion uppträder dock fortfarande då och då iskolor, förläggningar och daghem. Epidemilägetskiftar från tid fill annan. I och med att världen "krymper" i taktmed allt snabbare kommunikationer kan vi vänta "import"av både gamla och nya infektionssjukdomar. Utvecklingen och forskningen pådetta område går emellertid framåt. Biotekniken ger förhoppningar om attvacciner kan utvecklas mot allt fler smittsamma sjukdomar inom överskådligtid. Sedangällande smittskyddslag trädde i kraft har en ökad strävan efter decentralisering och kommunalt självstyre lett fill att allt fler funktioner och uppgifter har flyttats över från staten fill kommuner och landsfingskommuner. Detta har skett även inom områden som fidigare har varit föremål för starkt stadigt inflytande. Kommuner och landstings- 24 kommunerhar fått vidsträckta befogenheter att själva handlägga sina Prop. 1988/89:5angelägenheter. Den statliga detaljregleringen av kommunernas verksamhet harsuccessivt minskat. En bärande princip i kommunallagen (1977:179) är attkommunerna och landstingskommunerna i så hög grad som möjligt skall kunnaanpassa sin verksamhet efter lokala förhållanden. Inom pågårarbete med en ny kommunallag med utgångspunkt i demokratiberedningensbetänkande (SOU 1985:29) Principer för ny kommunallag. Dennautveckling mot ökad självständighet och större ansvar för kommunerna har skettinom flera områden som har anknytning till smittskyddet. Inom hälso- ochsjukvården har landstingskommunernas uppgifter och ansvar utvidgats. Genomolika reformer har huvudmannaskapet för tidigare statlig verksamhet inomhälso- och sjukvårdssektorn successivt förts över på landstingskommunerna.Detta har inneburit att det statliga engagemanget har minskat i motsvarandemån. I samband med omorganisation avskaffadeslänsläkarorganisationen. Flera av de funktioner som tidigare hade legat pådenna statliga organisation, som var lokaliserad till , fördes dåöver till landstingskommunerna. Utvidgningen av landstingskommunernas ansvarför hälso- och sjukvården har fortsatt. Genom den nya hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), som trädde 1983, har landstingskommunerna fått ettytterligare ökat ansvar för hälso- och sjukvården inom sina respektive områden.Landstingskommunerna har frihet att utforma vården efter lokala behov ochförutsättningar. Regleringen av den organisatoriska uppbyggnaden av hälso- ochsjukvården är begränsad. Staten svarar dock fortfarande för den centrala,övergripande planeringen och samordningen. Genomden nya hälso- och sjukvårdslagen har det traditionella området för hälso- ochsjukvården utvidgats. Utöver de rent sjukvårdande insatserna åligger detnumera landstingskommmunerna att även företa förebyggande insatser sominriktas på såväl miljön som människan. Tendenseni lagstiftningsarbetet att minska den statliga detaljregleringen och iställetöka den kommunala självstyrelsen har också gjort sig gällande inom miljö- ochhälsoskyddsområdet. Hälsoskyddslagen (1982:1080), som ersattehälsovårdsstadgan, innebär en viss utvidgning av den kommunalabestämmanderätten. 2.3 Utgångspunkter för en ny smittskyddslag Engrundläggande fråga inför en ny smittskyddslagstiftning är om det finns något verkligt behov av en sådan lagstiftning. Frågan har ställts tidigare, bl.a. i samband med tillkomsten av gällande smittskyddslag, av den sär skilde utredaren och då smittskyddsfrågorna fått förnyad aktualitet i anledning av den s. k. aids-epidemin. De som anser att en sådan lagstiftning inte behövs eller är tveksamma till dess värde framhåller att hälso- och sjukvårdslagstiftningen samt strafflagstiftningen räcker väl till och skulle vara ett lämpligare instrument för att bekämpa de allvarliga smittsamma sjukdomarna än en särskild smittskyddslagstiftning. Liksom den särskilde utredaren anser jag att det finns étt fortsatt behov 25 aven särskild smittskyddslagstiftning. Att det skulle ha skett några grund- Prop.1988/89:5 läggande förändringar i detta avseende sedan tillkomsten av gällandesmittskyddslag kan jag inte se. Enligt min uppfattning är det inte möjligt attupprätthålla ett effektivt smittskydd med grund endast i hälso- och sjukvårdslagstiftningen.En grundläggande princip i hälso- och sjukvårdslagen är den enskildesfrivilliga medverkan i vård och behandling. Att strafflagstiftningen kananvändas för att straffa vissa oacceptabla beteenden är inte tillräckligt försmittskyddet. Det övergripande intresset för smittskyddet är att förhindrasmittspridning. Detta innebär bl.a. att man måste kunna framtvinga vissaåtgärder eller förhindra smittfarliga beteenden när råd och anvisningar interäcker. Ett effektivt smittskydd förutsätter således att åtgärder kan vidtasockså mot den enskildes vilja. Så t. ex. . kan det vara nödvändigt att snabbtläkarundersöka eller isolera misstänkta smittbärare, oavsett om de godtaråtgärden eller ej. Ätt i efterhand straffa någon för en underlåtenhet i dettaavseende torde vara av underordnat intresse för smittskyddet. Desmittsamma sjukdomarna kan spridas på olika sätt. En smittsam sjukdomsspridning kan sällan förhindras endast genom att behandla smittade och sjuka.I många fall kan det också vara så, att någon verksam behandling inte finns atttillgå. Enförutsättning för att man framgångsrikt skall kunna bekämpa smittsammasjukdomar är att man förstår det epidemiologiska sammanhanget. Detta betyderatt åtgärderna måste utformas med hänsyn tagen till hur människornas beteendenoch verksamheter påverkar smittspridningen. Gemensamt för framgångsrikaåtgärder är att de ofta är mångfaldiga och komplexa. Syftet medåtgärderna är vanligen att bryta smittkedjorna. Detta kan ske på olika sätt, t.ex. genom att man förhindrar kontakt mellan smittade och icke smittade ellergenom att man behandlar smittade till smittfrihet. Andra åtgärder är attförstöra livsmedel som sprider smitta eller att smittrena förorenadeanläggningar. I förebyggande syfte kan man vaccinera friska eller upplysa omhur olika sjukdomar smittar och hur man kan skydda sig mot att bli smittadeller undvika att smitta andra. Etteffektivt smittskydd förutsätter att inträffade fall av smitta snabbt ochsäkert rapporteras till dem som ansvarar för smittskyddet. För detta krävs attinsatserna planeras och samordnas av en särskild smittskyddsorganisation. Ensådan organisation måste i sina väsentliga delar vara enhetlig för hela riket.Detta kan inte åstadkommas inom ramen för hälso- öch sjukvårdslagstiftningen. Etteffektivt smittskydd förutsätter också att lagstiftningen vilar på den principen, att det aldrig kan få vara den enskildes ensak att avgöra om han skall söka läkare när han lider av en allvarlig smittsam sjukdom. Det måste anses vara ett gemensamt intresse för alla samhällsmedlemmar att de allvarliga smittsamma sjukdomarna bekämpas och hålls nere så långt det är möjligt. Vidare skulle medborgarna knappast acceptera att samhället av- hände sig möjligheten att, när det är nödvändigt, ingripa med tvångsåtgär der mot den smittbärare som utan hänsyn till sina medmänniskor genom sin livsföring utsätter andra för risk att bli smittade. Att enbart förlita sigpå 26 strafflagstiftningen närdet gäller ingripanden mot sädana individer skulle, Prop. 1988/89:5 som jagnyss framhållit, inte vara effektivt från smittskyddssynpunkt. Jagvill dock understryka att smittspridning, med få undantag, framgångsrikt kanförhindras med frivilliga åtgärder. Förhållningsregler, medicinsk behandlingeller frivillig intagning på sjukhus räcker i de flesta fall för att hindra attsmitta sprids. Beträffande t. ex. den som inte vill genomgå medicinskbehandling till smittfrihet eller där någon sådan behandling inte finns atttillgå, kan det från smittskyddssynpunkt vara tillräckligt om den smittadeiakttar givna förhållningsregler och i övrigt vidtar försiktighetsmått i sinlivsföring. Först om smittspridning inte kan hindras på sådan frivillig väg börtvångsåtgärder kunna komma i fråga. Inteendast de enskilda människorna har skyldigheter inom smittskyddet. Ocksåsamhället måste ha skyldigheter mot de enskilda människorna om smittskyddetskall kunna åtnjuta medborgarnas förtroende. Samhället måste såledestillhandahålla undersökningsresurser, vård och läkemedel samt hjälp och stöd iolika former under lättillgängliga och förmånliga former för den enskilde. Detär medborgarnas rätt att ställa sådana krav på samhället. Detär nödvändigt att en ny smittskyddslagstiftning anpassas till den utveckling somskett sedan gällande smittskyddslag trädde i kraft . a. att landstingskommunernas förbättrade förutsättningar att svaraför smittskyddsuppgifter måste komma till uttryck . , i en ny smittskyddslag.På samma sätt är det lämpligt att kommunernas uppgifter minskar i motsvarandemån. Lagstiftningen måste självfallet också beakta den sjukdomsutveckling somvi kan förvänta oss och våra möjligheter att bekämpa eller skyddaoss mot sjukdomarna. Regeringsformens(RF) bestämmelser om skyddet för de grundläggande fri- och rättigheternainnebär att förutsättningarna för en ny smittskyddslag nu inte är desamma somdå gällande smittskyddslag kom till. Enligt är varjemedborgare gentemot det allmänna bl.a. skyddad mot frihetsberövande ochpåtvingat kroppsligt ingrepp. Begränsning i detta skydd får göras i lag ochendast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokiatisktsamhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyntill det ändamål som har föranlett den. Även sekretesslagstiftningensbestämmelser om skyddet för enskilds personliga förhållanden är av stor vikt idetta sammanhang. Somjag framhållit är det inte möjligt att helt avstå från tvångsåtgärder ochdärav följande integritetsinskränkningar för den enskilde i kampen mot desmittsamma sjukdomar som kan utgöra ett hot mot samhället. Erfarenheten visarockså att ett framgångsrikt smittskyddsarbete måste bygga på respekt för denenskildes integritet och så långt möjligt vila på frivillighetens grund. Idetta förhållande ligger en motsättning som kan vara svår att finna en lösningpå. Erfarenheten av aids-epidemin visar emellertid också, attmotsättningen inte sällan framställs som större än vad den i verkligheten ärberoende på missförstånd beträffande olika reglers innebörd och syfte. Detär nödvändigt att en ny smittskyddslag betonar behovet av ett förtroendefullt samarbete mellan dem som har uppgifter inom smittskyd- 27 det och de smittade ochandra som kan beröras av olika slags smittskyddsätgärder. Den enskildesintegritet måste därför så långt det är möjligt värnas. Detta får dock inteundanskymma samhällets berättigade krav på effektiva åtgärder till skydd motallvarliga smittsamma sjukdomar. Smittskyddsarbetet måstebedrivas med konsekvens och kraft. Tillfälliga opinionsyttringar av olika slagkan därför inte tillåtas få påverka lagstiftningen eller hur arbetet skallbedrivas. En särskild fråga attbeakta vid utarbetandet av en ny smittskyddslag är hur man bäst kan bekämpaspridningen av infektion av HIV. Enligt gällande smittskyddslagstiftning harinfektionen hänförts till gruppen veneriska sjukdomar och bekämpas i princip päsamma sätt som övriga sjukdomar i den gruppen. Ätt botemedel för närvarandesaknas mot infektionen och att den föranleder särskilda insatser på olikanivåer och inom många verksamhetsområden i samhället har inte förändrat dettaprincipiella synsätt. Inte heller en ny smittskyddslag ger anledning attompröva ställningstagandet, att infektion av HIV i allt väsentligt börbehandlas på samma sätt som andra sexuellt överförbara sjukdomar. 2.4 Inriktningen av smittskyddet Mitt förslag: Dennya smittskyddslagen skall, i likhet med gällande smittskyddslag, omfatta olikaslag av åtgärder som kan vidtas för att bekämpa smittsamma sjukdomar. Lagenskall således inte begränsas till sådana åtgärder som kan vidtas motmänniskor, s. k. person-inriktade åtgärder. Utredarensförslag: Smittskyddslagen skall reglera endast sådan smittskyddsverksamhet somavser personinriktade åtgärder. Åtgärder som kan vidtas mot egendom och djurför att hindra smittspridning, s. k. objektin-riktade åtgärder, kan ske medstöd av andra lagar, främst hälsoskyddslagen, livsmedelslagen (1971:511) ochrenhållningslagen (1979:596). Remissinstanserna:Förslaget att begränsa den nya smittskyddslagen till personinriktade åtgärderhar fått stark kritik av remissinstanserna. Nästan samtliga remissinstanser somhar kommenterat förslaget anser att utredaren inte tillräckligt har belystmöjligheterna att vidta objektinriktade åtgärder med stöd av annanlagstiftning. En sådan begränsning av smittskyddslagens tillämpningsområdekräver, enligt remissinstanserna, en ytterligare analys av angränsandelagstiftning. Man pekar bl. a. på att det är tveksamt om hälsoskyddslagen kantillämpas på det sätt som utredaren förutsatt, eftersom det kan ifrågasättas ombegreppet "sanitär olägenhet" i hälsoskyddslagen innefattar smitta. Mångaav de remissinstanser som har ansvar för eller som på annat sätt berörs avsmittskyddet är negativa även till tanken att dela upp smittskyddsarbetet ipersoninriktade resp. objektinriktade åtgärder. En sådan uppdelning äronaturlig och leder till ett splittrat ansvar för smittskyddet. Detta skullemotverka strävandena att utforma en effektiv och rationell smittskyddsorganisafion,som förutsätter att ansvaret för smittskyddet Prop. 1988/89:5 regionaltsamlas hos ett organ. Till dessa remissinstanser hör , statensbakteriologiska laboratorium, , försvaretssjukvårdsstyrelse. , några landstingskommuner ochkommuner samt . remissinstanser är dock positiva till att smittskyddsåtgärderna indelas iperson- resp. objektinriktade åtgärder. Positiva är lantbmksstyrelsen, statensnaturvårdsverk, arbetarskyddsstyrelsen, de fyra länsstyrelser som hörts iärendet, flertalet landstingskommuner och ungefär hälften av de kommuner somyttrat sig samt TCO och Svenska hälso- och sjukvärdens tjänstemannaförbund. Skälenför mitt förslag: De åtgärder som kan vidtas till skydd mot smittsammasjukdomar hos människan kan med en grov indelning delas upp i två grupper,personinriktade åtgärder och objektinriktade åtgärder. Bestämmelser om sådanaåtgärder ges i smittskyddslagstiftningen men kan finnas också i annanlagstiftning, t. ex. hälso- och sjukvårdslagstiftningen,livsmedelslagstiftningen och hälsoskyddslagstiftningen. Medpersoninriktade åtgärder avses ingripanden som tar sikte direkt på människan.Till sådana åtgärder hör vaccination av dem som inte är smittade, undersökningav misstänkt smittade, behandling av smittade till smittfrihet och isolering avsmittade. Hit hör också information om smittsamma sjukdomars natur, smittvägarm. m. samt upplysning om betydelsen av en god personlig hygien och av hänsyn iumgänget med andra. Medobjektinriktade åtgärder avses ingripanden mot föremål av olika slag och motdjur. Det kan gälla t. ex. ingripande mot ett förorenat livsmedel såsom reningav dricksvatten eller förstöring av smittade matvaror. Hit hör också åtgärdermot vattenverk och ventilationsanläggningar som sprider smitta. Gällandesmittskyddslag omfattar både person- och objektinriktade åtgärder. Någonuppdelning av åtgärdema på dessa grupper görs dock inte. Förmin egen del är jag övertygad om att den negativa eller tveksamma inställningtill förslaget som kommer till uttryck i flera av remissinstansernas yttrandeninte återspeglar en uppfattning som på något grundläggande sätt skiljer sigfrän utredarens när det gäller principerna för smittskyddet. En av utredarensutgångspunkter har varit att åstadkomma en effektiv smittskyddsorganisation meden klar ansvarsfördelning. Ett uttryck för detta är förslaget attlandstingskommunen ensam skall ha ansvaret för smittskyddet inom sitt område.Med detta principiella ställningstagande är det naturiigt att utredaren valtatt begränsa lagstiftningen till sådan verksamhet som landstingskommunen harkompetens att bedriva. Detta innebär att utredaren har avgränsat sittlagförslag till personinriktade åtgärder. Ettändamålsenligt smittskydd förutsätter att både person- och objektin riktade åtgärder kan vidtas. När det gäller objektinriktade åtgärder fram håller utredaren att dessa kan vidtas av olika myndigheter med stöd av annan lagstiftning. När det gäller utredarens uppfattning i denna fråga delar jag den tveksamhet som kommer till uttryck i många remissyttran den. En hel del smittskyddsåtgärder kan, som utredaren också redovisar, vidtas med stöd av annan lagstiftning än smittskyddslagstiftningen. dock inte övertygad om attdenna lagstiftning räcker till i alla de avseenden som objektinriktadesmittskyddsåtgärder kan bli aktuella. Enligt min uppfattningmåste en ny smittskyddslag utgå bl. a. från att ett ändamålsenligt smittskyddförutsätter en sammanhållen smittskyddsverksamhet med en klaransvarsfördelning mellan dem som verkar i den. Denna uppfattning har ett starktstöd hos remissinstanserna. Person- och objektinriktade åtgärder ärerfarenhetsmässigt intimt förknippade med varandra och förutsätter ofta ettnära samspel. Vidare anser jag att de värdefulla kunskaper och erfarenheterbeträffande det objektinriktade smittskyddsarbetet som finns hos i första handmiljö- och hälsoskyddsnämnderna bäst tas till vara inom ramen för en nysmittskyddslagstiftning. Med dessa utgångspunkterhar jag kommit fram till att en ny smittskyddslag bör, liksom den nu gällande,omfatta både personinriktade och objekfinriktade smittskyddsåtgärder. Jagåterkommer till frågan om vem som skall ha ansvaret för det framtidasmittskyddet (avsnitt 2.6). 2.5 Sjukdomarna i smittskyddslagen Mittförslag: De smittsamma sjukdomar som kan spridas bland människor indelas ismittskyddslagen i samhällsfariiga sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar.Den generella särregleringen av de veneriska sjukdomarna upphör. Utredarensförslag: Smittskyddslagen skall tillämpas endast på de allvarligaste smittsammasjukdomarna. Dessa skall benämnas allmänfarliga. Särregleringen av de veneriskasjukdomarna skall upphöra. Remissinstanserna:Utredarens förslag att begränsa smittskyddslagen till att gälla enbart vad honbenämner allmänfarliga sjukdomar tillstyrks av , riksåklagarenoch utan närmare kommentarer.Övriga remissinstanser lämnar förslaget utan erinran. Några remissinstanseranser att benämningen "allmänfarliga sjukdomar" bör bytas ut mot"smittskyddsreglerade sjukdomar" eller någon liknande benämning.Länsrätten i ifrågasätter om det inte är smittämnena som kanorsaka sjukdomarna oeh inte sjukdomarna som skall regleras i lagen. Flertaletremissinstanser tillstyrker förslaget att inte längre ha särskilda bestämmelserför de veneriska sjukdomarna. ,och anser dock att uppgifter om denenskildes personliga förhållanden mäste skyddas särskilt vid de sexuellt överförbarasjukdomarna. Skälen för mitt förslag