prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Bland sådana märks säljarens förfrågantill köparen i samband med säljarens dröjsmål (24 §), säljarens begäran omspecifikation och hans meddelande om specifikation (60 §) samt parternasmeddelanden om prestationshinder (jfr 25 § tredje stycket, 28 §, 40 § förstastycket, 54 § tredje stycket, 55 § tredje stycket och 58 §). 4.2 Förslaget till lag om ändring i räntelagen (1975:635) Räntapå fordran utgår ej för tid innan fordringen är förfallen till betalning. Påfordran som avser återgång av betalning då avtal hävts till följd avkontraktsbrott eller på liknande grund utgår dock ränta för tiden från den dagbetalningen erlades till och med den dag återbetalning sker eller, omåterbetalning ej sker i rätt tid, den dag från vilken ränta börjar utgå enligt3 eller 4 §. Förslagettill ny köplag innehåller i 65 § andra stycket regeln att säljaren, ombetalning skall återgå till följd av att köpet har hävts, skall betalaavkastningsränta på beloppet. Regeln har sin förebild i artikel 84 i Förentanationernas konvention angående avtal om internationella köpav varor. En nyhet i förhållande till gällande rätt är att avkastningsräntaenligt förslaget skall utgå även i det fallet att det är köparen som har gjortsig skyldig till ett avtalsbrott. 1905års köplag innehåller inga regler om avkastningsränta. Enligt 2 § andra stycketräntelagen utgår avkastningsränta när betalning går åter vid hävning av ettavtal till följd av betalningsmottagarens kontraktsbrott eller på liknandegrund. Räntan utgår från den dag betalningen erlades till och med den dagåterbetalning sker eller, om återbetalning inte görs i rätt tid, till och medden dag från vilken dröjsmålsränta skall utgå. Bestämmelsenhar tillkommit i första hand med avseende på köp, men tillämpningsområdet ärinte begränsat till denna avtalstyp. Vid sidan av köp av fast eller lös egendomkan regeln komma att tillämpas på alla andra slag av avtal där återgång averlagd betalning kommer i fråga, t. ex. när hävning sker av entreprenadavtal,hyresavtal eller fraktavtal. Vid köp av lös egendom blir regeln tillämplig vidhävning på grund av säljarens dröjsmål eller på grund av fel i godset. Räntelagensbestämmelser om avkastningsränta är således inte tillämp liga när betalningen går åter på grund av något förhållande som hänför sig till den betalande. Om säljaren häver köpet på grund av ett kontraktsbrott på köparens sida med påföljd att köpeskillingen skall återbäras, utgår därför enligt bestämmelsen ingen ränta på beloppet. I förarbetena till 218 räntelagenhar anförts att säljaren i den situationen i många fall blir Prop. 1988/89:76berättigad till skadestånd, varvid hans förmån av att ha uppburit och 2 §räntelagen åtnjutit betalningen innan hävning sker kan beaktas vid beräkningenav skadeståndet, medan säljaren åtminstone som huvudregel inte torde behövautge ränta när han betalar tillbaka köpeskillingen efter att ha hävt ett köp pågrund av köparens förhållande. Vid köp på avbetalning blir konsumentkreditlagen(1977:981) eller lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. tillämplig, och avräkning sker då enligt reglerna i någon av dessa lagar.För övriga fall har det överlämnats åt rättstillämpningen att avgöra näromständigheterna motiverar ett avsteg från den nämnda huvudregeln (se prop.1975:102 s. 116). Isamband med den översyn av räntelagens regler om dröjsmålsränta som gjordes idepartementspromemorian (Ds Ju 1983:16) Ändringar i räntelagen förordades enanpassning av reglerna om avkastningsränta till FN- konventionens bestämmelserså att sådan ränta skulle utgå på en köpeskilling som återbärs även näråterbetalningen är en följd av den betalandes kontraktsbrott eller liknande. Huvuddelenav remissinstanserna tillstyrkte eller lämnade förslaget utan erinran. Någrainstanser ansåg emellertid att förslaget borde övervä gas inom ramen för detpågående arbetet med ny köplag. Den bedömningen delades av departementschefen,som uttalade att frågan hade sådant samband med den pågående översynen avköplagen att den borde behandlas i det sammanhanget och inte tas upp vid denbegränsade översyn av räntelagen som då var aktuell (prop. 1983/84:138 s. 9). Reglerom ränta på betalning som återbärs till följd av den betalandes kontraktsbrotttorde visserligen ha mindre betydelse än när det är fråga ombetalningsmottagarens kontraktsbrott. Reglerna i den föreslagna nya köplagenom avkastningsränta innebär emellertid att samma regler skall gälla i bådafallen. Skälet för denna lösning är att det inte kan anses motiverat alt ensäljare i vissa fall skall få inneha köpeskillingen räntefritt. Köparen kan ivilket fall som helst bli skyldig att utge ersättning för avkastning av varaneller för annan nytta som han har haft av den (se 65 § första stycket i denföreslagna nya köplagen). I dessa fall är det rimligt att ränta på köpeskillingenfår kvittas mot sådana ersättningskrav. Om säljaren blir berättigad tillskadestånd, får rätten till avkastningsränta beaktas vid beräkningen avskadeståndet. Avgörandeskäl talar således för alt avkastningsränta skall utgå även när det är köparensom är orsak till återgången. Med hänsyn härtill har räntelagens regleranpassats till köplagens bestämmelser om avkastningsränta. Ilikhet med vad som gäller i fråga om räntelagens nuvarande regler omavkaslningsränta saknas det anledning att begränsa tillämpningsområdet till återgångav köp. Den nya regeln har därför gjorts tillämplig på de övriga avtalstypersom berörs av räntelagens regler om avkastningsränta. 5 Hemställan Prop. Jag hemställer attlagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. köplag, 2. lagom ändring i räntelagen (1975:635). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Lagrådet Utdrag ur protokoll vid sammanträde Inledning , justitierådet , regeringsrådetÅke . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrandeöver förslag till 1. köplag, 2. lagom ändring i räntelagen (1975:635). Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna LarsJansson och . Förslagen föranleder följande yttrande avlagrådet: Förslaget till köplag Inledning Detföreliggande köplagsförslaget har en osedvanligt gedigen underbyggnad. På sättsom närmare skildras i remissprotokollet har, väsentligen i nordiska samarbete,utredningsverksamhet på området bedrivits . Ett vidare perspektiv ändet nordiska har kommit in i övervägandena genom att man ilagstiftningsärendet tagit hänsyn till ominternationella köp (vilken såvitt angår köp av intema-tionell art ärinförlivad med svensk rätt). Remissförfarandena, kompletterade i det svenskaförberedelsearbetets slutfas med muntliga samråd på kvalificerad nivå, borgarför att skilda intressen inom samhället fått komma till uttryck inför skedetdå det tilltänkta lagverket gavs den utformning som regeringen nu harpresenterat för lagrådsgranskning. Utifrånde granskningsuppgifter lagrådet har att företräda kan allmänt sägas, att härföreligger en lagstiftningsprodukt som är så väl genomarbetad att både dessgmndlinjer och dess lösningar i flertalet delfrågor otvivelaktigt förtjänaranslutning. Att i det väsentliga uppnås nordisk samstämmighet i denköprällsliga lagstiftningen är synnerligen tillfredställande; de olikheter somkommer att föreligga i de olika ländernas regleringar gör dock att frågan omlagval ej blir alldeles betydelselös vid inlernordiska avtal. allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.1) redogör departementschefen för en del huvuddrag i handelslivets och köprättens utveckling efter till komsten av lag, en redogörelse som leder till slutomdömet att utvecklingen definitivt har spmngit förbi denna lag. Det bör enligt lagrå dets mening kompletteringsvis framhållas att vad som i hög grad berättigar till det nämnda slutomdömet är den rättsutveckling som förekommit på konsumenträttsområdet. Den utvecklingen kommer i blickpunkten först i remissprotokollets senare diskussion hum vida konsumentköpen bör omfattas av en ny allmän köplag (avsnitt 2.1.4), 221 ettspörsmål som med anknytning till gällande lagstiftning besvaras nekande. Detsist gjorda påpekandet har lagrådet velat göra för all det skall poängteras,att redan gällande köplag i det väsentliga har blivit en näringlivetsköprättsliga reglering. En sådan prägel accentueras om, såsom tämligen tydligtförutskickas i remissprotokollet, en framtida konsumentköplag görs i principheltäckande och ej i vissa delar replierar på en underliggande allmän köplagsreglering. Det nu angivna förhållandet gör att särskild uppmärksamhet måstefästas vid om den nya regleringen kan anses väl anpassad till näringslivetstypiskt sett mer storskaliga förhållanden. bör inte lämnas obeaktat,att en allmän köplag får genomslag på en del typer av gemene manstransaktioner, nämligen framför allt när båda avtalsparterna hör lillkonsumentkategorin; lagen skall passa även då. Enbiprodukt av det nu anförda är följande. Av stort principiellt intresse är deti remissprotokollet (avsnitt 2.1.2 sista stycket) berörda spörsmålet i vad månen köplags reglering bör med vår avsaknad av en allmän civillag anses gevägledning vid avgörandet av allmänna kontraktsrättsliga frågor utanförköplagens tillämpningsområde i kraft av analogier. Departementschefen uttalar,att det får ankomma på domstolarna att la ställning till frågan om den nyaköplagens betydelse på områden där gällande rätt bygger på en analogisktillämpning av principerna lag. Lagrådet vill härtill anmärka, attredan gällande köplags roll som källa för analogislut i allmännakontraktsrättsliga frågor är väsentligen minskad i följd av rättsutvecklingenpå det konsumenträttsliga området, och samma förhållande är att förutse för enny köplags vidkommande. Vadsom i remissprotokollet allmänt anförs om vad en ny köplag bör innehålla(avsnitt 2.1.8) utmynnar i uttalandet, att för de väl fungerade situationernadet behövs ingen eller ringa lagstiftning och att den nya lagen alltså tillstörre delen bör koncentreras på frågorna om när avtalsbrott kan ansesföreligga och vilka påföljder som då kan bli aktuella. En sådan bedömning är isak välbefogad. Det kan nämnas, att på ett helt väsensskilt rättsområde() det då tjänstgörande lagrådet gav uttryck för sammafilosofi: bestående äktenskap behöver ringa lagstiftning det är iupplösningssiluationen som problemen hopar sig (prop. 1986/87:1 s. 274). allmänna motiveringen övergår departementschefen härefter lill vissa störrefrågor där det förordas mer betydelsefulla nyheter i jämförelse med 1905 årslag (avsnitt 2.2.-2.7). I det följande kommer lagrådet att under enskildaparagrafnummer anföra en del synpunkter i vissa hithörande frågor. I dennainledning begränsar sig lagrådet lill några reflexioner i anslutning till detnya kontrollansvaret och skadeståndsbestämmelserna. Beträffandeskadeståndsansvaret lämnar departementschefen (avsnitt 2.5.1) en ur skilda synvinklarkritisk redogörelse lags regelsystem i del ämnet med udden riktadsärskilt mot omöjlighetsläran och det mindre ändamålsenliga i all i vissa falltillämpa culpabedömningar. Mot detta ställs innnebörden och konsekvenserna avsådant kontrollansvar som baserats på och som enligthuvudprincipen innebär att skadeståndsansvaret utlöses av ett faktum som liggerinom vederböran- Slutsatsen i huvudsaken blir på anförda skäl att enreglering med ett kontrollansvar medför en rimlig avvägning mellan parternasintressen och är lämplig i övrigt. Lagrådetdelar departementschefens uppfattning alt regleringen innebär en lämpligavvägning partema emellan.Förslaget medför enligt lagrådets mening en värdefullförenkling i jämförelse med lag. Förslagets positionsförflyttningarsynes, jämfört med nuläget, inte innebära någon påfallande förskjutning i detjämviktsläge som naturligen bör råda i ett köprättsligt partsförhållande.Lagrådet kan i enlighet med det anförda godta den principiella uppläggningförslaget har i denna del. I frågan om skadeståndetsomfattning skiljer lagförslaget (avsnitt 2.5.2) mellan fall av direkt ochindirekt skada. Innebörden är i korthet att skadeståndsbedömningen skall bliolika när fråga är om skadetyper som innefattar en typisk och fömtsebar följdav avtalsbrottet (de direkta) eller skador som är mer avlägsna och oberäkneliga(de indirekta). För de förstnämnda inträder ersättningsskyldighet närkontrollansvaret ger utslag, medan ansvar för de senare inträder när vållandeär för handen på skadeorsakarens sida. Denna principiella distinktion finnerlagrådet vara rimlig och lämplig. Den anknyter också enligt vad som framgår avremissen till den praxis som framvuxit när formulärrättsliga allmännaleveransbestämmelser tillämpats mellan parterna. synpunkt blir av särskilt intresse hur lagtexten genomfördistinktionen mellan de direkta och indirekta skadorna. Tekniken som valts äratt de indirekta skadetyperna uppräknats (med en säkerhetsventil som slutpunkti uppräkningen, 67 § andra stycket 4) medan övriga skador (inom adekvansensram) betraktas som direkta. Lagrådetanser att det är goda skäl som i remissprotokollet har anförts för den valdametoden. Sedan är det en sak för sig att även med den metoden vissagränsdragningsproblem är att fömtse i tillämpningen. Tolkningsspörsmålenunderlättas i viss mån genom att protokollet i angivet avsnitt ger enmångskiftande flora med exempel främst på vad som bör hänföras till de direktaskadorna (exempel finns också i specialmotiveringen till 67 § tredje stycket). Vadangår produktansvaret innebär lagförslaget (avsnitt 2.5.3.) att, om en såldvaras skadebringande egenskaper orsakar skador på annat än den försålda varan,rätten till ersättning får bedömas enligt de allmänna skadeståndsrättsligaregler som gäller för produktansvar och sålunda inte skall omfattas avsäljarens köprättsliga skadeståndsskyldighet. Lagrådet finner att förslaget idenna del kan godtas. Det kan inte hjälpas att de nordiska ländernaslagstiftning beträffande produktansvar blir reglerad på olikartat sätt; övriganordiska länder har andra utgångspunkter för sin reglering på dettarättsområde. Avslutningsvisanför lagrådet här ett par formella aspekter som har avseende på flera spriddaparagrafer. 1en del paragrafer utsägs att någonting "aldrig" gäller (14 §) eller"alltid" gäller (15, 27, 40, 41 och 57 §§). Syftet med dessakategoriska uttrycksätt är att ge uttryck för att vissa föregående särreglerinte slår till i de sammanhang där de citerade orden används. Man torde kunnaförutsätta att varje läsare av lagen är medveten om dess i allo dispositivanatur (3 §) och inte förleds till tron att "aldrig-" resp."alltid-reglerna" skall läsas bokstavligen med giltighet i rättsområdetsalla situationer. 1 en delformuleringsfrågor har lagrådet funnit anledning att ge uttryck för en ellerannan synpunkt som talar för att ordalagen i det svenska lagförslaget börjämkas; jämkningarna ligger därvid ofta på den nivå som i del svenskalagrådsarbetet bmkar betecknas som "blåkrite-ändringar", dvs.omformuleringsförslag som ulan skrivna kommentarer brukar i samförståndanammas i det slutliga regeringsförslaget. Lagrådet är medvetet om att i följdav den samordningsvilja som måste prägla en nordisk strävan mot likformighetjämkningsförslag av angiven art måste mötas av motvind. Icke desto mindre harvissa ändringspropåer ansetts värda att nämna. Prop.1988/89:76 Lagrådet Föreskrifteni paragrafens första stycke första meningen har konstruktionen att itillverkningsfall lagen gäller "endast om ... inte ...". Även ommeningen inte kan missförstås, är avfatlningen språkligt mindre tilltalande.Bättre vore om man, med närmande till den norska textens avfattning, skrev "gäller.,. en vara som skall tillverkas, utom när beställaren skall_ " (ev:frånsett fall, då beställaren skall ...). Man får då fram det positiva beskedet förstoch därefter begränsningen i detta. Specialmoliveringen till 2§ andra stycket klargör att, medan första stycket lar sikte på tillverkningenav själva varan, andra stycket avser att säljaren utöver leverans av färdigvara skall utföra arbete eller tjänst som inte består i tillverkning. Ordet"även" i sagda stycke får väl anses ge tillräcklig ledtråd förförstående av att här åsyftas arbete eller tjänst som förekommer efter det attleverans skett av färdigtillverkad vara. Följaktligen saknar andra stycketbetydelse för det fall att redan i själva tillverkningsmomentet arbetet är detväsentliga. Paragrafens andra stycketilldrar sig vidare särskilt intresse genom vad bestämmelsena motsättningsvisutsäger, nämligen att lagen skall bli gällande när en leverantör visserligenskall utföra arbetet eller annan tjänst, med tjänsten inte utgör denövervägande delen av hans förpliktelse. Ett påfallande förhållande är attlagens sanklionssystem inte innehåller något om vad som skall gälla närdröjsmål eller fel förekommer med avseende på en sådan, i själva köpeavtaletinrymd sidoförpliktelse. 1 den nordiskaarbetsgruppen ansågs från norsk sida att köplagen borde omfatta allaförpliktelser som följer av köpet. Från dansk, finsk och svensk sidaförespråkades däremot, att lagen borde gälla bara brott mot parternasviktigaste förpliktelser efter köpet, dvs. dröjsmål med leveransen, fysiskafel, rättsliga fel och dröjsmål med betalningen. I den norska propositionentill köplag fann justisdepartementet att en modern köplag borde också regleraparternas sidoförpliktelser. Även om sådana förpliktelser kunde vara avvarierande art och omfång, var det enligt departementet inte skäl att överlåtalösningarna av problemen till rättspraxis.Utan alt föreslå en detaljreglering av ansvaret för sidoförpliktelserna fanndepartementet att behovet av reglering tillgodsågs genom att lagens regler förhuvudförpliktelser gjordes tillämpliga på sidoförpliktelserna. Somen konsekvens av det sagda har § 22 (2) i den norska lagen fått den lydelseatt, om säljaren inte uppfyller sina förpliktelser i övrigt efter köpet,bestämmelserna om dröjsmål gäller "tilsvarende så långt de passer";bl. a. gäller bestämmelsen § 25 (1) om hävning vid väsentligt kontraktsbrott. Justisdepartementetpekar i de norska motiven på att hävning är en drastisk reaktion och bör barakunna användas vid ett väsentligt dröjsmål. Enligt departementet kan det intevara rimligt att köparen utan vidare kan häva ett köp efter utgången av tilläggsfristen,om dröjsmålet är bagarellar-tat, utan hävningsrätten bör vid brott motsidoförpliktelser alltid värderas i förhållande till huvudregeln i § 25 (1),även om säljaren har gått över tilläggsfrislen. Detta stämmer överens medreglerna i , jfr art 49 nr I (b). Bestämmelseni § 22 (2) i norska lagen motsvaras av § 30 (2) när det gäller fel i varan. Idet svenska remissförslaget och i den finska lagen finns inga motsvarighetertill dessa regler. 1motiven till 2 § andra stycket i det svenska lagförslaget uttalas visserligen,att den avtalade prestationen "" kan bestå av två tillräckligtsjälvständiga delar, den ena avseende ett köp och den andra en tjänst, och attde köprättsliga reglerna kan tillämpas på den ena delen och tjänsteregler påden andra. En del avtalstyper berörs också där tjänsteinslaget är detövervägande och avtalet därför faller utanför köplagen. Men vad lagrådet nuvill uppmärksamma är de avtalstyper som i följd av 2 § andra stycket fallerunder lagen till följd av att köpelementet är det övervägande ochsidoförpliktelsen ett bihang samt att avtalsförhållandet enligt remissprotokolletsriktiga och viktiga huvudtes om att säljarförpliktelsen i regel bör betraktassom odelbar skall bedömas som ett köpavtal. I remissprotokolletexemplifieras transaktioner som har övervägande köprättslig karaktär och därarbelsåtagandel betraktas som en sidoförplik-lelse till köpeavtalet. Enligtförslaget är del sålunda ofta fråga om köp om arbetet gäller en leverans avtillbehör som särskilt har angetts vid beställningen, exempelvis lättutbytbara reservdelar samt installation av dessa, eller om någon exempelvis påbeställning tillverkat dörrar och fönster och avtalet även innefattarinmontering av dessa. Vidare sägs att del i vissa fall kan vara fråga om köp dåen leverans av en färdig byggnad även innefattar uppsättning av byggnaden. Idet svenska förslaget har man inte löst frågan om hur man skall se på fall avförsummelser när det gäller tjänslebetonade sidoförpliktelser som inryms i ettavtal som är att rubriciera som ell köpeavtal. 1 motiven till det norskaförslaget tas som exempel att säljaren kan bli ansvarig för brott motsidoförpliktelser på grund av allmänna obligationsrättsliga regler eller pågrund av analogitillämpning av köplagens bestämmelser. Om säljaren till exempelefter leveransen skall svara för montering av varan, kan han enligt motiventroligen bli ansvarig för dröjsmålet med monteringen oavsett alt varanlevererats i rätt tid. 1988/89:76 Lagrådet 15 1988/89. Rättsläget har alltså försvensk del lämnats öppet i denna del. 1 stor utsträckning torde dock köplagenssanktionsprinciper böra betraktas som vägledande för bedömning av sådanaavtalsbrott mot köpeavtalet som lämnats oreglerade (jfr NU 1984:5 s. 166). Vidförsummelse beträffande sidoförpliktelser av tjänstekaraktär bör det därföranses naturligt att dra analogislut utifrån vad som gäller för varan. Som ettovisst spörsmål får dock betecknas om dröjsmål eller fel beträffandesidoförpliktelse kan utgöra skäl för hävning av köpet av själva varan. Beträffande fall som iföljd av 2 § andra stycket faller utanför köplagens tillämpningsområde (sådanauppdelbara avtal resp. övervägande tjänslebetonade avtal som omnämns iremissprotokollet) får man falla tillbaka på en sådan mer allmän bedömning somantyds i lagrådets inledning när det gäller frågan om en köplag berättigar tillanalogislut med avseende på kontrakträttsliga frågor som ligger utanför lagenstillämpningsområde. 1988/89:76 Lagrådet Paragrafenger uttryck för att inskränkningar i lagens tillämplighet och avvikelser iövrigt kan följa av det särskilda avtalet, av handelsbruk etc. Isärskilda fall kan, i följd av lagens egna gränsdragningar i främst 2 §,individuella transaktioner komma att falla utanför lagens formella tillämpningsområde. Allmänna grundsatserom avtalsfrihet kan dock föranleda all även avtal, som i följd av främst 2 §:savgränsning faller utanför lagens tillämpningsområde, skall bedömas enligtlagens grundsatser när sådana förhållanden som åsyftas i 3 § föreligger. a.innebär detta att, i fall där köplagen inte är formellt tillämplig, parternaändå genom avialsföreskrift kan åstadkomma att lagens reglering blirnormerande för det interna avtalsförhållandet. I anslutning till det sagda måerinras om uttalandena i sista stycket av remissprotokollels specialmotiveringtill 2 §. Genom6 § jämte dess föregående rubrik ges ettexempel på att numera i en ej kapitelindelad lagstiftning en rubrik anses få haen konstitutiv betydelse beträffande efterföljande paragrafs räckvidd:paragrafens egen text upplyser ju inte om att vad som där sägs har avseendeblott på den rubricerade Iransaktionstypen. Tekniken får enligt lagrådetsmening anses godtagbar. Alldet förekommer kategoriindelade rubriker före 6 § resp. 7 8 §§ kan även omde två sistnämnda är villkorade för läsaren undanskymma den tanke somuttrycks i tredje stycket av specialmotiveringen till 6 §,nämligen i sak alldet in dubio skall råda en presumtion för att ett köp skall betraktas som etthämlningsköp. Spörsmåletsynes dock inte vara av beskaffenhet all behöva föranleda förtydligande i lagtexten.Att hämtningsköp är grundformen och i presum- Prop. 1988/89: 76 tionshänseende skall haförsteg i in-dubio-situationer kan nog sägas vara Lagrådet ett så självklartinslag i köprätten att förhållandet inte behöver komma till 17§ klarare uttryck i lagtext. Föreskrifteni 17 § reglerar vilka anspråk som en köpt vara skall motsvara. I första stycketanges att varan skall stämma överens med vad som följer av avtalet. Andrastycket, som här särskilt kommer i blickfältet, uppräknar i fyra punkter vissagrundkrav som, när annat inte följer av avtalet, måste vara uppfyllda.