prop · GC035 · 1988-12-31 00:00:00 — Syftet med bestämmelserna är att förhindra att dentvångsisolerade får tillgång till alkohol, narkotika ochannan egendom som kan försvåra ett fullgörande av ändamålet med isoleringen.Motsvarande bestämmelser finns i 14 § LVU och 17 § LVM. I förslaget till ny LVMfinns bestämmelserna i 32 §. 1första stycket föreskrivs att den tvångsisolerade får kroppsvisiteras ellerytligt kroppsbesiktigas. Med kroppsvisitation avses undersökning av denisolerades kläder, eller det han bär med sig, t.ex. en väska. Ytligkroppsbesiktning inbegriper en yttre granskning av de delar av den naknakroppen som är synliga. Huvudhår, armhålor och fotsulor får granskas. Det ärinte tillåtet att låta den som skall granskas inta särskilda ställningar föratt annars för ögat dolda delar av kroppen skall kunna iakttas. Det är inteheller tillåtet att undersöka munhåla eller annan hålighet eller att beröra dennakna kroppen för att undersöka delar av den. Om så sker blir det fråga om enordinär kroppsbesiktning (jfr prop. 1981/82:2 med förslag till lag om ändring ilagen (1960:418) om straff för varusmuggling, m.m. s. 24 f.) Det bör dockerinras om att den tvångsisolerade kan behöva genomgå frivilliga undersökningarav medicinska skäl. Begränsningarna i detta lagrum gäller enbart undersökningarför att söka efter alkohol, narkotika eller annan skadlig egendom. Kroppsvisitationoch ytlig kroppsbesiktning får göras när den som skall isoleras kommer tillsjukhuset för att isoleringsbeslutet skall verkställas. Åtgärderna får ocksåvidtas öm det uppkommer misstanke om att sådan egendomfinns hos den tvångsisolerade. Det kan vara aktuellt t. ex. efter ett besök somden tvångsisolerade haft eller efter en vistelse utanför sjukhuset. Detsammagäller om det förekommit missbruk inom sjukhuset. Enligtbestämmelsen i andra stycket är det överläkaren som beslutar omkroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. Detligger i sakens natur att beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktningmåste kunna genomföras . Därför kan besluten inte överklagas. Enligttredje stycket får kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning inte göras meringående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All tänkbar hänsyn skall visasnär man genomför åtgärderna. Detta innebär bl. a. att åtgärder som rör enkvinna bör vidtas av kvinnlig personal eller av läkare eller sjuksköterska. Ommöjligt skall ett vittne närvara. Frågan ombestämmelser behövs om ytteriigare kontrollåtgärder, såsom Prop. 1988/89:5fullständig kroppsbesiktning, avses bli föremål för utredning genom socialstyrelsensförsorg (jfr prop. 1987/88:147 s. 107). 46 § Överiäkaren får besluta att försändelser tillden tvångsisolerade fär undersökas för kontroll av att de inte innehåller egendom som avses i 44 §. Om en försändelse innehåller sådan egendom, får den omhändertas. Paragrafen har inte någon motsvarighet i utredarensförslag eller i gällande smittskyddslag. I 20 § LVM finns motsvarande bestämmelser. I förslagettill ny LVM har bestämmelserna tagits in i 35 §. Kontrollen syftar till att hålla alkohol, narkotika ochannan skadlig egendom utanför sjukhuset. Rätten att undersöka försändelser ärdärför begränsad till försändelser som sänds till den tvångsisolerade.Försändelser från den tvångsisolerade får inte kontrolleras. Det är inteheller tillåtet att ta del av det skriftliga innehållet i brev eller andraskriftliga handlingar. Motsvarande gäller videoband, kassettband och andraupptagningar som avlyssnas eller uppfattas med tekniska hjälpmedel.Försändelserna bör öppnas i närvaro av den tvångsisolerade. Beslut enligt paragrafen fattas av överiäkaren. Ett beslutatt kontrollera försändelser får inte överklagas. 47 § Har alkoholhaltiga drycker eller andraberusningsmedel omhänder tagits enligt 44 eller 46 § eller har sådan egendom påträffats där någon är tvångsisolerad utan att det finns någon känd ägare till egendomen, skall överläkaren låta förstöra eller försälja egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förver kande av alkoholhaltiga drycker m. m. Detsamma gäller i fråga om injek tionssprutor eller kanyler, som kan användas för insprutning i människo kroppen eller i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Belopp som har erhållits vid försäljning tillfallerstaten.. Paragrafen motsvarar i princip vad som gäller enligt 25 §LVU och 32 § LVM. En utförlig redovisning av grunderna för sådana beslut finnsi prop 1979/80:1 (del B s. 387-398). Beträffande förslaget till ny LVM se 36 §.En liknande regel finns i 63 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och i4 § lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel på sjukhus (se bl.a. prop.1984/85:46). Iförsta stycket anges att alkohol och andraberusningsmedel får förstöras eller försäljas om egendomen har påträffats hoseller sänts till den tvångsisolerade. Även egendom av detta slag som påträffasutan att man kan finna någon känd ägare till egendomen får förverkas.Bestämmelsen begränsas till område där någon är tvångsisolerad. Därmed avsessamma område som åsyftas i 43 §, dvs. det område som den tvångsisolerade fårhindras att lämna. Bestämmelsen omfattar även injektionssprutor, kanyler ochandra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av narkotika.Vilka dessa är kommenteras närmare i specialmotiveringen till 44 §. Annan egendom somomhändertagits med stöd av 44 eller 46 § för att Prop. 1988/89:5 den kanskada den tvångsisolerade eller vara till men för ordningen på sjukhuset fårinte förstöras eller försäljas utan skall lämnas tillbaka när tvångsisoleringenupphör. Detär överläkaren som skall låta ombesörja att egendomen förstörs eller försäljs.Bestämmelsen om förstöring eller försäljning hänvisar till lagen om förverkandeav alkoholhaltiga drycker m. m. I den lagen anges att egendomen skall förstörasom dess värde är ringa eller om det annars måste anses försvarligt att förstöraden. I annat fall skall egendomen försäljas. I de fall som kan bli aktuella isamband med tvångsisolering torde det främst röra sig om förstöring. Beslutom förstöring eller försäljning kan överklagas hos länsrätten. Iandra stycket finns en bestämmelse om att de pengar som försäljningen inbringarskall tillfalla staten. Vistelseutanför sjukhuset vid tvångsisolering 48§ Den som är tvångsisolerad får ges tillstånd att under viss fid vistasutanför sjukhusets område. Tillståndet får förenas med särskilda villkor. Etttillstånd får avse återstoden av den bestämda tiden för tvångsisolering, omdet finns skäl anta att åtgärden är angelägen för att förbereda atttvångsisoleringen upphör. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i gällande smittskyddslag eller i utredarensförslag. Iförstastycket anges att den som är tvångsisolerad kan få tillstånd att för viss tidlämna sjukhuset. Tvångsisoleringen skall i princip pågå till dess det intelängre bedöms föreligga någon risk för smittspridning. När tvångsisoleringenkan upphöra torde i de flesta fall bero på den tvångsisolerades vilja ochförmåga att underkasta sig ett sådant levnadssätt att smittspridning kanundvikas. Enligt 42 § skall den tvångsisolerade få det stöd och den hjälp sombehövs för att han skall kunna ändra sin inställning och livsföring. Med hänsynhärtill kan det finnas ett behov av att kunna pröva sig fram till omförutsättningar föreligger för att kunna häva beslutet om tvångsisolering utanrisk för smittspridning. Den tvångsisolerade kan t. ex. under kortare vistelserutanför sjukhusets område ges tillfälle att visa att han är villig och harförmåga att leva sä att smittspridning kan förhindras. Tillståndatt vistas utanför sjukhusets område bör kunna ges även för andra syften, t.ex. för att kunna besöka en närstående som är svårt sjuk, närvara vid ennärståendes begravning eller liknande, om det kan ske utan risk försmittspridning. Undervistelsen utanför sjukhuset består tvångsisoleringen. Ett beslut att dentvångsisolerade får vistas utanför sjukhuset kan därför förenas med särskildavillkor. Syftet med villkoren skall vara att stödja den smittade under vistelsenutanför sjukhuset och att hindra smittspridning. Den smittade kan t. ex.åläggas att hålla kontakt med den behandlande läkaren. Villkoren kan även avseförbud att bruka alkohol eller narkotika. Iandra stycket öppnas en möjlighet att låta ett tillstånd att vistas utanför 139 sjukhusetupphöra som tiden för tvångsisoleringen löper ut. 1988/89:5Detta kan underlätta för den tvångsisolerade att anpassa sig till livet utanförsjukhuset. Ett beslut enligt detta stycke avser återstoden av den bestämdafiden för tvångsisolering. Om inget oförutsett inträffar från smittskyddssynpunktunder vistelsetiden utanför sjukhuset, bör smittskyddsläkaren kunna beslutaenligt 51 §,att tvångsisoleringen skall upphöra i samband med att den senastbestämda tiden för tvångsisoleringen löper ut. Etttillstånd enligt detta stycke får ges endast om det finns skäl att anta attåtgärden är angelägen för att förbereda tvångsisoleringens upphörande. 49§ Tillstånd att vistas utanför sjukhuset område meddelas av smittskyddsläkarenefter samråd med överläkaren. Smittskyddsläkaren får återkalla tillståndet omförhållandena kräver det. Paragrafenhar inte någon motsvarighet i utredarens förslag eller i gällandesmittskyddslag. Beslutom fillstånd att vistas utanför sjukhusets område fattas av smittskyddsläkaren.Han skall samråda med överläkaren innan han fattar ett sådant beslut. Enframställning om att få vistas utanför sjukhusets område kan göras formlöst hossmittskyddsläkaren. En muntlig begäran av den tvångsisolerade är tillräcklig.För smittskyddsläkarens handläggning gäller föreskrifterna i förvaltningslagenbl.a. om skriftligt och motiverat beslut. Om smittskyddsläkaren avslårframställningen kan den tvångsisolerade överklaga beslutet till länsrätten enligt53 §. Beslutet skall överklagas skriftligen enligt 23 § förvaltningslagen(1986:223). Ettbeviljat tillstånd att vistas utanför sjukhusets område kan återkallas om detfinns skäl till det. Étt sådant skäl kan vara att den smittade underpermissionen lever så att han riskerar att sprida smittan eller att han inteföljer de villkor som är förenade med tillståndet. Ävensmittskyddsläkarens beslut om återkallelse kan skriftligen överklagas tilllänsrätten. 50§ Om den tvångsisolerade för smitta av infektion av HIV och är missbmkare avnarkotika får han, om han medger det, föras över till en institution där hankan beredas lämplig vård och behandling för missbruket. Beslut om överföringfattas av smittskyddsläkaren efter samråd med överläkaren. Vid vistelsen påinstitutionen skall beslutet om tvångsisolering bestå. Bestämmelserna i 43-49§§ gäller inte under sådan vistelse. Paragrafen motsvarar vad som gäller enligt 16 § andra stycket gällandesmittskyddslag (se prop. 1986/87:2 och SoU 9). Den förändringen har dockvidtagits, att beslut om överförande till en institution skall fattas av smittskyddsläkaren. Ilagrummet ges en möjlighet att föra över en HIV-smittad narkotika missbrukare till en institution där han kan få vård och behandling för sitt missbruk. De institutioner som främst kan bli aktuella är sådana hem för vård eller boende som avses i 6 § socialtjänstförordningen (1981:750) och som är inriktade på vård och behandling av narkotikamissbrukare, bl.a. sådaria hem för missbmkarvård som avses i 11 § LVM. I förslaget till ny , . LVMfinns bestämmelsen om hemmen i 22 §. Bestämmelsengäller enbart den som missbrukar narkotika. Alkohol- Prop.1988/89:5-missbruk och missbruk av andra berusningsmedel innebär i sig intesamma risk för smittspridning av infektion av HIV. Beslutom överföringen fattas av smittskyddsläkaren. Han skall före beslutet samrådamed den ansvarige överläkaren. Självklart måste smittskyddsläkaren även hadiskuterat överföringen med huvudmannen för den institution som är aktuell ochfått ett godkännande att överföring kan ske. Avkravet på att smittskyddsläkaren skall samråda med den ansvarige överläkarenföre beslutet följer att tvångsisoleringen skall ha påbörjats på ett sjukhus.Under tiden för sjukhusvistelsen bör den smittade undersökas och behandlas bl.a. från infektionssynpunkt. Enöverföring till en av narkotikamissbrukare förutsätteratt den tvångsisolerade ger sitt samtycke till överföringen. Beslutetom tvångsisolering skall bestå den smittade vistas . Enligt 51 § skall smittskyddsläkaren beslutaom tvångsisoleringens upphörande när förutsättningarna för tvångsisolering intelängre föreligger. Att den isolerade är överförd till en institution förmissbrukarvärd kan i sig inte uppfattas som om den smittade är villig attmedverka till sädana åtgärder som bedöms nödvändiga för att hindrasmittspridning och att förutsättningarna för tvångsisolering därmed skulle haupphört. Detfinns ingen tidsgräns för hur länge behandlingen vid institutionen får pågåeftersom behandlingen är frivillig. Det förutsätts dock att behandlingen pågårså länge att den ger avsett resultat. Innan den smittade lämnar sitt medgivandetill överföringen bör han upplysas om hur man bedömer att behandligenkan behöva pågå. När ändamålet med vistelsen på institutionen är uppfyllt kansmittskyddsläkaren besluta om att tvångsisoleringen skall upphöra omförutsättningarna för isolering inte längre föreligger. Omden i 40 § resp. 41 § angivna tiden för tvångsisolering löper ut under densmittades vistelse på institutionen kan smiitskyddsläkaren ansöka hoslänsrätten om fortsatt tvångsisolering om han bedömer det erforderligt. Det kandärvid finnas skäl att inhämta upplysningar från föreståndaren vidinstitutionen om vilka resultat man uppnått med behandlingen och hur manbedömer den smittades inställning och möjligheter att ändra sin livsföring såatt smittspridning hindras. Attbeslutet om tvångsisolering består under vistelsen på institutionen innebärbl.a. att den smittade kan återföras till sjukhuset om han inte tar del avvärden eller ensidigt avbryter den. Detsamma gäller om han utsätter annan försmittrisk eller avviker från institutionen. Den som förestår institutionenförutsätts underrätta smittskyddsläkaren härom. Om den smittade avviker fräninstitutionen får bestämmelserna i 63 § 4 om polisbiträde tillämpas för attåterföra honom till sjukhuset. Med hänsyn fill attvistelsen vid institutionen sker frivilligt, tillämpas inte bestämmelserna i4349 §§ under vistelsen där. 51§ När det inte längre finns skäl för tvångsisolering skall smittskyddsläkarenomedelbart besluta att tvångsisoleringen skall upphöra. En bestämmelse om utskrivning av den som intagits påsjukhus finns i Prop. 1988/89:5 21 § gällande smittskyddslag. Utredarenslagförslag innehåller inte någon motsvarande bestämmelse. Smittskyddsläkaren skall fortlöpande pröva om grundernaför tvångsisolering består. Om grunderna inte längre föreligger skall hanomedelbart fatta beslut om att isoleringen skall upphöra. I sådana frågor börhan regelmässigt samråda med den ansvarige överläkaren. Dentvångsisolerade kan när som helst begära hos smittskyddsläkaren att tvångsisoleringenskall upphöra. Det ställs inga formella krav på hur en sådan begäran skallgöras. Ett avslagsbeslut kan överklagas till länsrätten (53 § första stycket2). 52 § Miljö- och hälsoskyddsnämndens beslutenligt denna lag får överkla gas hos länsrätten. Paragrafen har inte någon motsvarighet i utredarensförslag. I 33 § första stycket gällande smittskyddslag finns bestämmelser omhur miljö- och hälsoskyddsnämndens beslut får överklagas. I föreliggande lagrum föreskrivs att miljö- ochhälsoskyddsnämndens beslut får överklagas hos länsrätten. Vem som får överklagaframgår av förvaltningslagen. I 56 § finns bestämmelser om vilken länsrätt somär behörig. Överklagningsbara beslut är de beslut som miljö- och hälsoskyddsnämndenhar meddelat med stöd av 33 eller 34 §. 53 § Smittskyddsläkarens beslut enligt denna lagfår överklagas hos läns rätten om beslutet gäller 1. tillfälligtomhändertagande enligt 37 §, 2. avslag på enbegäran att tvångsisoleringen skall upphöra, 3. avslag på enbegäran om tillstånd att vistas utanför sjukhusets område enligt 48 §, 4. återkallelse avtillstånd att vistas utanför sjukhusets område enligt 49 §. Överläkarens beslut enligt 47 § får överklagas hoslänsrätten. Andra beslut enligt denna lag av smittskyddsläkaren eller annanläkare får inte överklagas. I 15 § utredarens förslag finns en bestämmelse om attsmittskyddsläkarens beslut får överklagas hos länsrätten. I gällandesmittskyddslag finns besvärsbestämmelser i 21 och 33 §§. Iförsta stycket anges vilka beslut av smittskyddsläkarensom får överklagas. Beslut som avses i punkt I gäller tillfälligtomhändertagande på sjukhus. Överklagningsbara beslut i övrigt enligt dettastycke har samband med tvångsisolering. Enligt bestämmelserna i 40 § får tvångsisolering pågå underhögst . Därefter får länsrätten, på ansökan av smittskyddsläkaren,besluta om att förlänga tvångsisoleringen. Beslut om fortsatt tvångsisoleringfär enligt 41 § avse högst ät gången. emellertid själv när somhelst begära hos smitt- Prop. 1988/89:5 skyddsläkarenatt tvångsisoleringen skall upphöra. På samma sätt kan den isolerade begärafillstånd att vistas utanför vårdinrättningen. Det finns i dessa fall ingenbegränsning av hur ofta och när framställning får göras. Omdet hos besvärsiristansen föreligger flera mål om tvångsisoleringrörande samma person, bör målen självfallet kunna företas till gemensamhandläggning om det inte strider mot bestämmelserna i 55 § om skyndsamhandläggning. Beslutenöverklagas till länsrätten. Ätt länsrättens beslut kan överklagas tillkammarrätten, och i förekommande fall till regeringsrätten, framgår av 33 §förvaltningsprocesslagen (1971:291). Överläkarens beslut om förverkande av viss egendom enligt 47 § fåröverklagas hos länsrätten. En bestämmelse härom har tagits in i andra stycket. Andra beslut av smittskyddsläkaren och berörda överläkare samt beslutav behandlande läkaie får inte överklagas. Detta framgår av bestämmelsen itredje stycket. Smittskyddsläkarensbeslut om tvångsundersökning enligt 36 § måste kunna verkställas ,varför en överprövning skulle framstå som mindre meningsfylld. Enpatient som är missnöjd med den behandlande läkarens förhållningsregler kanenligt 17 § begära att reglerna prövas av smittskyddsläkaren. Det har i dessafall inte ansetts föreligga något behov av att kunna överprövasmittskyddsläkarens beslut. Undertvångsisoleringen kan överläkaren besluta om vissa åtgärder, t. ex.kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning samt granskning av försändelser.Dessa beslut har inte ansetts vara av den arten att de bör kunna överklagas. 54§ beslut om föreläggande eller förbud enligt 68 § fåröverklagas hos kammarrätten. Paragrafen,som inte har någon motsvarighet i utredarens förslag eller i gällandesmittskyddslag, innehåller bestämmelser om överklagande av socialstyrelsensbeslut. Handläggningenav mål och ärenden I5562 §§ regleras processuella frågor. Bortsett från 62 § saknar bestäm melserna motsvarighet i utredarens förslag och i gällande smittskyddslag. Bestämmelserna i 56-59 §§ gäller enbart målens handläggning i domstol, främst i länsrätt, medan övriga bestämmelser innefattar förfarandet även hos smittskyddsläkaren. Med undantag för 60 § gäller de övriga bestäm melserna även för överläkarens handläggning av ärenden enligt smitt skyddslagen. Bestämmelserna i 55 och 62 §§ gäller också handläggningen i miljö- och hälsoskyddsnämnden. Flera av bestämmelserna motsvarar vad som gäller enligt LVU och LVM. 55 § Mål och ärenden enligt denna lag skall handläggas skyndsamt. Frågorsom rör smittskyddet är ofta brådskande och det är viktigt att de kan avgörassnabbt. Därför har det ansetts behövligt med en särskild bestämmelse ismittskyddslagen om skyndsam handläggning. Liknade bestämmelser finns i 9 §första stycket LVU och 21 § första stycket LVM. Beträffande förslaget till enny LVM se 37 §. Bestämmelseni paragrafen gäller vid handläggningen såväl i domstol som hossmittskyddsläkaren, överläkaren och miljö- och hälsoskyddsnämnden. 56 §Frågor som ankommer på länsrätt enligt denna lag prövas av länsrät ten i det län där den som har beslutat i frågan eller ansökt om åtgärden har sin verksamhet. Paragrafeninnehåller en bestämmelse som anger vilken länsrätt som skall besluta i en vissfråga. Avgörande för behörigheten är verksamhetsområdet för den som harbeslutat i den fråga som skall prövas av länsrätten. 57 §Länsrätten skall ta upp mål om tvångsisolering enligt 39 eller 41 § till avgörande inom från den dag då ansökan kom in eller underställ ning skedde. Om beslutet om tvångsisolering inte är verkställt när det underställs, skall målet tas upp till avgörande inom från den dag beslutet verkställs. Länsrätten får dock förlänga dessa tider om det behövs ytterligare utredning eller om det på grund av någon annan särskild om ständighet är nödvändigt. Imål om tvångsisolering enligt 38, 39 eller 41 § får länsrätten förordna rörandesaken i avvaktan på målets avgörande. Imål där fråga är om fortsatt tvångsisolering och mål där smittskyddsläkarenhar fattat ett beslut om omedelbar tvångsisolering har den allmänna regeln omskyndsam handläggning i 55 § inte ansetts tillräcklig. Den smittade är i dessafall redan omhändertagen och det är viktigt att han snabbt kan få sin sakprövad. Iförstastycket anges en bestämd tidsfrist inom vilken länsrätten skall ta upp sådanamål till prövning. Tiden har angetts till från det att talan väckteshos länsrätten, vilket överensstämmer med bestämmelserna om beredande avtvångsvård i 21 § andra stycket LVM. Beträffande förslaget till ny LVM se 38§. 1mål där smittskyddsläkarens isoleringsbeslut underställs rätten kan detinträffa att beslutet inte är verkställt när det underställs rätten.Tidsfristen börjar då löpa från den dag dä det verkställs. Bestämmelseninnebär inget krav på att målet skall vara slutligt avgjort inom den föreskrivna fiden. Den slutliga handläggningen, i form av munfiig förhandling eller föredragning, måste dock ha påbörjats inom nämnda tid. Länsrätten får förlänga tiden om det är nödvändigt med hänsyn fill någon särskild omständighet. Också om det redan när målet anhängiggörs hos länsrätten står klart att fidsfristen inte kan hållas, t. ex. därför att utred ningen måste kompletteras med ett sakkunnigutlåtande, far rätten förlänga tiden. Undantagsregeln bör dock användas sparsamt. Det har inte ansettsnödvändigt att låta den särskilda tidsfristen gälla Prop. 1988/89:5 ocksåhandläggningen i kammarrätt och regeringsrätt. Här får rätten själv bevakatidsaspekten inom ramen för det allmänna skyndsamhetsrekvisitet i 55 §. Inteheller har det ansetts påkallat med särskilda tidsfrister för mål därsmittskyddsläkarens beslut överklagas till länsrätten enligt 53 §. Någonsärskild regel om när dom eller beslut senast skall meddelas föreslås inte.Sådana regler finns inte heller i LVU och LVM. Även i detta hänseende har detansetts vara tillräckligt med den allmänna regeln om skyndsamhet. Beslut somrör tvångsomhändertaganden bör vanligen kunna meddelas i nära anslutning fillmuntlig förhandling när sådan hållits. Iandra stycket anges att länsrätten får förordna rörande saken i mål omtvångsisolering enligt 38, 39 eller 41 § i avvaktan på målets avgörande, dvs.dä talan väcks i länsrätten av smittskyddsläkaren, då målet underställslänsrätten efter beslut av smittskyddsläkaren om omedelbar tvångsisoleringsamt då smittskyddsläkaren ansöker om fortsatt tvångsisolering. För besvärsmål gälleri länsrätt, kammarrätt och regeringsrätten föreskriften i 28 §förvaltningsprocesslagen (1971:291) om att domstol som har att pröva besvär kanförordna att det överklagade beslutet, om det annars skulle lända tillefterrättelse , tills vidare inte skall gälla och även i övrigtförordna rörande saken. 58§ I mål om tvångsisolering som prövas av länsrätten efter ansökan ellerunderställning skall rätten hålla muntlig förhandling, om det inte är uppenbartobehövligt. Sådan förhandling skall alltid hållas, om den som saken gällerbegär det. Denne skall av rätten upplysas om sin rätt till muntlig förhandling.