prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Något krav ilagen på att mäklaren skall förmedla försäkring för olika uppdragsgivaresräkning bör därför inte uppställas. Genomdefinitionen på försäkringsmäklare enligt den föreslagna lagens I § uteslutsmäklare som enbart har en uppdragsgivare (captive brokers). Fakulletsnämndenkan inte inse varför inte captive brokers skulle kunna prövas även hos oss. Detär långt ifrån säkert, att en konkurrens mellan försäkringsbolag,försäkringsmäklare med flera uppdragsgivare och captive brokers skulleresultera i en sådan snedvridning av marknaden som kommittén antar (s. 136). Förbundetreagerar mot kommitténs negativa bedömning av s.k. captive brokers. Genomdefinitionen på försäkringsmäklare enligt I § i lagförslaget utesluts mäklaresom enbart har en uppdragsgivare. 1ett försäkringsavtal är försäkringstagaren den svagare parten i fråga om sakkunskapoch överblick på försäkringsområdet. För förtagsförsäkring krävs till följd avförsäkringarnas och behovens komplexitet expertkunskaper för att identifierabehov av försäkring och komma fram till sätt att fylla behoven.Försäkringstagaren är ofta hänvisad till särskild försäkringsexpertis för allbedöma olika försäkringsalternativ. Flera industrikoncerner har också satsatresurser på uppbyggnaden av egen försäkringsexpertis. Detta har varit en naluriigdel i det allt viktigare risk managearbetet i företagen. Det har därvid visatsig vara rationellt att samla arbetet med riskanalyser, riskbehandlingsprogram,skadebehandling och skadefinansiering (försäkringsupphandling) i ell särskiltservicebolag inom koncernen. Omfattningen av arbetet har också medfört attservicebolaget måste koncentrera sill arbete till den egna koncernen. Dekoncerner som redan satsat stora resurser på uppbyggnaden av egen försäkringsexpertismåste nu rimligen tillåtas utnyttja denna sakkunskap också i fortsättningenäven om verksamheten kan karaktäriseras som s. k. captive broker.Utgångspunkten vid lagregleringen av ett försäkringsmäklarsystem måste ju varaförsäkringstagarnas behov av assistans vid upphandling av försäkring. Formernaför tillgodoseende av detta behov måste i näringsfrihetens hägn få utvecklasefter marknadens önskemål. Ett dynamiskt försäkringsmäklarsystem kan inteutvecklas genom atl statsmakterna förbjuder andra former för atttillhandahålla försäkringsexpertis. Kommitténanför som ett argument mot captive brokers atl koncerner med sådanförsäkringsexpertis skulle kunna få en lägre försäkringskostnad än de företagsom inte har captive brokers. Denna inställning är svårförståelig. Motbakgrund av vad som ovan framhållits om försäkringstagarens svagare avtalsposition måste det ju vara i överensstämmelse med stats makternas intentioner att stimulera försäkringstagarens strävan att fördju- 82 pa sill kunnande i frågaom olika försäkringslösningar och att utnyttja Prop. 1988/89: 136 dennakompetens vid upphandling av försäkring. En viktig form av slimu- Bilaga 3 lansi detta avseende är ju att försäkringskostnaderna hålls nere. En captive brokerutför ju också en stor del av det arbete som annars skulle ankommma påförsäkringsgivaren och det framstår som skäligt att försäkringsgivarenersätter detta arbete. För övrigt kan det servicebolag som sköter koncernensförsäkringsfrågor utan att uppbära provision från försäkringsgivaren tillgodoförakoncernen en indirekt provision genom den lägre försäkringspremie som kanuppnås då försäkringsgivaren inte behöver utge provision. Vadsom nu anförts talar för att även sådana dotterbolag i en industrikoncern somhandhar uteslutande den egna koncernens försäkringsfrågor skall tillåtas varaverksamma som mäklare. Pågrunder som närmare utvecklas i remisssvar är Grossistförbundelkritiskt till uteslutningen av mäklare som endast har en uppdragsgivare (I §). 4 Vissa begränsningar i försäkringsmäklarens verksamhet 4.1 Förbud att motta eller skadeersättningar Inspektioneninstämmer i kommitténs förslag att förbud införes för försäkringsmäklare attmottaga eller skadeersättningar. Inspektionen vill särskilt understrykaatt det är en irygghetsfråga för försäkringstagaren atl i dessa frågor hadirektkontakt med försäkringsbolaget utan mellanhand. 4.1.2Näringsfrihetsombudsmannen (NO) NOvill inte invända mot att det i lagen införs ett principiellt förbud för försäkringsmäklarnaatt motta eller skadeersättningar. Även om det är vanligt utomlands attmäklarna kan göra förtjänster på att disponera inbetalda premieroch utbetalda skadeersättningar kan NO inte finna att ett sådant system är iförsäkringstagarnas intresse. 114 § finns ett förbud för mäklare att ta emot och vidarebefordra premie ellerskadeersättning. Detta är en viktig begränsning av mäklarens handlingsfrihet.Den grundas främst på svårigheter när det gäller ansvaret vid fördröjdpremieinbetalning samt på det olämpliga i att mäklaren kan tillgodogöra sig räntapå de inbetalda beloppen. Ocksåenligt fakultetsnämndens mening kan förekomsten av mäklare komplicera frågorna om försäkringskyddets inträde. Vem premien betalas till är dock inte alltid avgörande, utan andra omständigheter kan ha större betydelse. När del gäller vem som skall uppbära avkastningen på ett 83 belopp som överförs i enaffärstransaktion är detta beroende bl.a. på Prop. parternasförhandlingsstyrka och förhandlingsskicklighet och hur de lägger Bilaga 3 uppaffären i fråga. Det är en ren avtalsfråga. Risken för att en lagregel i stil medden föreslagna snedvrider konkurrensen till försäkringsmäklarens Dessutom finnsdet ett undantag som gör regeln svårtillämpad. Nämnden föreslårföljaktligen att den förslagna 14 § utgår. Riksförbundetvill särskilt betona vikten av att förbudet för mäklaren att delta i "cashflow" mellan försäkringsgiavren och försäkringstagaren upprätthålls.Enligt riksförbundets mening föreligger annars en risk för att försäkringstagarnastrygghet urholkas. Försäkringsmäklareblir något helt nytt för den svenska försäkringsmarknaden och rättspraxis kankomma att placera försäkringsmäklaren i samma roll som ombudet, dvs. som agentför försäkringsgivaren. Snarare bör försäkringsmäklaren få rollen av inköpskommissionär,dvs. ombud för försäkringstagaren vid inköp av försäkring. Det typiskauppdraget för försäkringsmäklare kan vara att för uppdragsgivarens räkninginköpa försäkring för en risk. Risken kan vara stor varför fleraförsäkringsgivare måste samverka för att klara avtäckning. Försäkringsmäklarenutarbetar dokumentet, inkasserar och fördelar premien till respektiveförsäkringsgivare. Deltypiska uppdraget kolliderar med 14 § som kräver särskilt medgivande frånförsäkringsinspektionen. Denna administrativa lagregel synes omotiverad då deländock ankommer på försäkringsgivaren om han vill låta försäkringsmäklarenuppbära premien eller ej. Enligtindustrins erfarenhet kan det då försäkringsmäklare anlitas varapraktiskt att även premiebetalningen kan ske över mäklaren. Detta är närmast ennödvändighet vid co-assurans. Motsvarande gäller vid utbetalning avskadeersättning. själv framhåller är det i och för sig möjligt att genom enlagreglering kräva av mäklaren att han skulle vidarebefordra premien inom vissminsta tid. Försäkringstagarens trygghet kunde vidare tillgodoses genomskyldigheten för mäklaren att hålla medel som han får hand om för annansräkning avskilda från övriga tillgångar (jfr 10 § 2 st lagförslaget). Kommitténhar emellertid inte velat tillgodose affärslivets krav på praktiska rutiner påannat sätt än alt föreslå en dispensregel såvitt avser premiebetalning. Detframgår inte närmare varför kommittén begränsat denna regel tillpremiebetalningen. Behovet av dispens är t.ex. vid co-assurans lika uppenbartvid utbetalning av skadeersättning från de olika försäkringsgivarna. Förbundetavstyrker förbudet och den föreslagna dispensregeln i 14§ och föreslår att det blir fritt för mäklaren att förmedla premien. Delsamma bör gälla vid utbetalning av skadeersättning. Pågrunder som närmare utvecklas i remissvar är Gros- ' sislförbundetkritiskt lill förbudet för mäklare att förmedla och skadeersättningarmellan försäkringsgivare och försäkringstagare. I14 § 2 st anges ett undantag från huvudregeln att mäklaren inte får ta emotmedel för betalning av premie från sin uppdragsgivare. Försl efter medgivandefrån försäkringsinpektionen skall mäklaren få ta emot medel för vidarebefordrantill försäkringsbolaget. Handelskammaren har i och för sig inget alt erinra motlydelsen men anser att kravet på medgivande från försäkringsinspektionen medförett tungrott och otympligt system. Det kan t. ex. gälla det fallet att en riskskall placeras i flera olika bolag och uppdragsgivaren har bråttom att få sinförsäkring. I sådant fall kan en omväg via försäkringsinspektionen få negativaeffekter. Enligt Handelskammaren bör 14 § 2sl. få följande lydelse: "Omsärskilda skäl föreligger får i fråga om premieinbetalning undantag från förstastycket göras. Medel som försäkringsmäklaren i sådant fall mottagit skallhållas åtskilda samt vidarebefordras". 4.1.9Svenska Försäkringsmäklares och () Detfrämsta argumentet för förbudet alt motta och atl utbetalaskadeersättningar är att mäklarna kan erhålla ränta på mottagna men ejutbetalda medel en avkastning som försäkringsgivarna och därmed indirektförsäkringstagarna går miste om (s. 149). Det är korrekt atl likviditeten harstor betydelse, speciellt med högt ränteläge. Däremot är det inte avnågon avgörande betydelse för mäklarna att ha hand om cash-flow annat än urservice- och effektivitetssynpunkt. Omförsäkringsgivaren anser det viktigt att få betalningen direkt från försäkringstagarenkan denne alltid kräva detta. Bedöms fördelarna i termer av ökad likviditetoch minskad kreditrisk stora kommer försäkringsgivaren att sluta sådana avtal.Avtal som placerar likviditeten mest ekono-nomiskl mellan parterna kommer i detlånga loppet också försäkringstagarna lill del. Alt lagstifta om vem som skallhandha de likvida medlen vore att underkänna försäkringsbranschens förmåga altta tillvara sina egna intressen. 1länder där mäklare tillåts verka fritt är del vanligt att de både inkasserarpremier och utbetalar skadeersättningar. Från försäkringsbranschens sida hardet uttryckts oro för att frihet för mäklare att hantera premieintäkter ochskadeersättning skulle innebära att svenska försäkringsbolag skulle reduceras tillpassiva riskbärare och förmögenhetsförvaltare. Men denna oro är obefogad. Detbehövs ingen lagstiftning till skydd för försäkringsbranschen. I länder somliknar vårt, t. ex. , står mäklarna för en liten del av marknaden. Förövrigt skulle en övergång lill ett mäklarsyslem innebära en strukturellförändring över mycket . Att en sådan utveckling aldrig blir aktuellvisar bland annat det faktum att mäklare och försäkringsbolag med egna ombudlever sida vid sida också i typiska mäklarländer. Anledningenlill att mäklare ofta hanterar och skadeersättning ar i länder där mäklarna tillåts verka optimalt beror naturligtvis på att 85 detta medföradministrativa fördelar för inblandade parter. stort pro- Prop. 1988/89:136blem för försäkringstagaren är att bedöma om skadeersättningen är rimlig Bilaga3 och riktig. Därför är det en viktig del av mäklarens upgift alt vara ombud förförsäkringstagaren i anslutning till skadeutbetalningen. Mäklarens möjligheteratt tillvarata kundens intresse är i mycket beroende av om utbetalningen skervia mäklaren. Ett förbud att ombesörja skadeutbetalningen kommer därför attminska försäkringstagarnas möjligheter att få rätt gentemot försäkringsgivarna. Mäklarenhar fördelen att kunna dela upp en risk och placera den på ett flertalförsäkringsgivare utan egna resurser vad gäller marknadsföring och service förexempelvis avancerad industriförsäkring. Ett förbud att hantera ochskadeinbetalningar innebär en uppdelning av in- och utbetalning på samtligainblandade försäkringsgivare, vilket är omständigt för försäkringstagaren somskall betala lill, och ha ersättning från, flera håll. Utredningenberör problemet med uppdelning på flera försäkringsgivare och lar koassuranssom exempel på tillfällen när dispens i fråga om premieinbetalning skall kunnameddelas av försäkringsinspektionen. Motsvarande dispensmöjlighet föreliggermärkligt nog inte beträffande skadeutbetalningarna, vilket rimligtvis bordevara fallet. Koassuransens betydelse underskattas av utredningen. Vid i stortsett varje affär ställs mäklaren inför frågan om risken skall förmedlas eller flera försäkringsgivare. Den stora mängd dispensärenden som kanförutses gör en generell dispens vid koassurans praktiskt taget nödvändig.Detta talar också för att förbudet att motta och att utbetalaskadeersättning bör utgå. SFFFanser atl förbudet att motta och att utbetala skadeersättningar skallslopas. Om detta inte sker anser vi det angeläget att lagtext och förarbetenger försäkringsinspektionen mer långtgående befogenheter att bevilja dispenser. Beträffandeparagraf 14 anser SFFF: Att dispensmöjligheten ocksåbör gälla skadeutbetalningar. Det skulle innebära en olycklig låsning införframtiden att inte ge försäkringsinspektionen denna möjlighet. Att koassurans generellt undantasfrån förbudet. Att utlandsaffärer undantasfrån förbudet. För att kunna genomföra försäkring till utlandet krävs normaltatt premierna och ersättningarna går via mäklaren. Det finns inga nationellaintressen av att denna tjänst genom lagstiftning tvingas utanför landet. Förförsäkringstagarens del är det viktigt att ha en svensk part för de finansiellatransaktionerna. 4.2 Förbud att förmedla försäkring från bolag utankoncession i Uppenbarligeninnebär ell sådant förbud att möjligheterna för mäklaren att finna den bästaförsäkringslösningen för kunden i många fall begränsas. Den motivering förförslaget som ges i belänkandet (avsnitt 10.10) synes föga övertygande. Detförtjänar att uppmärksammas att i i fyra domar kommit fram lill ståndpunkter som i vissa huvuddrag är förenliga med kommitténs förslag. Emellertid kan nämnas 86 alt man inom EGintensifierat arbetet med liberaliseringar bl. a. på försäk- Prop. 1988/89:136 ringsområdet. I nuvarande läge kan inspektionen dock tillstyrka kommit- Bilaga 3 tens föreslagna begränsning av mäklarnas verksamhet men villframhålla, att ett närmande från svensk sida till EG kan medföra ett behov avatt mjuka upp ifrågavarande begränsingar. Inspektionentillstyrker också förslaget att inspektionen skall, om särskilda skäl finns,kunna medge undantag från föreslagna begränsningar. Sådana undanlag kanexempelvis vara aktuella om en viss efterfrågad försäkringstyp över huvud tagetinte finns på den svenska marknaden eller om försäkringsrisken är för stor föratt rymmas på den svenska marknaden. Man kan också tänka sig det fall att ettsvenskt företag med stora risker belägna utomlands vill teckna en gemensamförsäkring för alla dessa. Enfråga som bör övervägas är huruvida en mäklare får för i belägen riskteckna en försäkring utomlands hos ett utländskt försäkringsföretag med svenskkoncession för en typ av risk som koncessionen inte täcker. Kommittén har intebehandlat denna fråga. Inspektionen anser för sin del att det bästöverensstämmer med andan i den föreslagna lagen att sådana arrangemang somhuvudregel inte tillåtes. Enannan fråga som bör övervägas är om man kan tillåta en mäklare alt förmedlaförsäkring från en utländsk försäkringsgivare från något driftställe utomlandsunder förutsättning att försäkringsgivaren har svensk koncession, eller om manskall kräva att del är driftstället i som utfärdar försäkringen.Inspektionen anser för sin del att del är den sistnämnda vägen som bör väljas,dvs. att den svenska generalagenten utfärdar försäkringen. Inspektionenvill fästa uppmärksamheten på att förslaget kan behöva omarbetas för atlmöjliggöra ett närmande även på detta område till bl. a. friaresynsätt på etableringsrätt och näringsfrihet. Kollegietavstyrker den i 15 § föreslagna inskränkningen i förmedlingsrät ten. Försäkringsmäklarna bör tillåtas att förmedla försäkringar även från försäkringsföretag utan svensk koncession. Skälen till detta är följande. Svenska försäkringstagare är inte förhindrade alt teckna försäkring hos försäkringsföretag utan svensk koncession. Vid upphandling av försäkring bör försäkringstagarna därför ha möjlighet att få information och råd av en oberoende försäkringsmäklare beträffande alla för försäkringstagaren lämpliga försäkringslösningar, dvs. även utbudet hos försäkringsföretag utan svensk koncession. En sådan möjlighet skulle kunna innebära en ytterligare effektivisering av försäkringsmarknaden. Vidare anser kollegiet att hänsyn bör tas till det arbete som pågår inom EG och andra internatio nella organisationer, särskilt , för atl avskaffa återstående hinder av olika slag på tjänstehandelsområdet. Det är enligt kollegiets mening ange läget alt åstadkomma en integration bl.a. i även på försäk ringsområdet. Den föreslagna inskränkningen i förmedlingsrätten främjar inte en sådan integration. 4.2.5 () Prop. Kommitténföreslår ett förbud för mäklare att förmedla direktförsäkring rJilSä frånutländska försäkringsgivare som inte har koncession i . Liknanderestriktioner är uppenbarligen vanligt förekommande internationellt sett. Deargument som kommittén anför för att uppställa ett sådant förbud är delvis avprotektionistiskt slag. InomEG och i förhandlingar mellan EG och EFTA pågår en utveckling som syftar tillatt undanröja hinder för handeln med tjänster. I s. k. vitbokfrån framhålls försäkring som ett av de områden inom tjänstesektorn därdet är särskilt angeläget att öppna gränserna inom EG. meddeladei några domar som slog fast att också försäkringar lyder underRomtraktatens frihandelsregler. Dessa domar visar i vilken riktningutvecklingen kommer att gå. NO anser det mot denna bakgrund tveksamt attupprätthålla ett förbud att förmedla försäkring från utländskaförsäkringsgivare utan koncession i . NO bedömer att en liberaliseringav tjänstehandeln, inklusive försäkringar, som innefattar kommer attäga rum. Om således det av kommittén föreslagna förbudet nu införs måstestatsmakterna vara beredda att ompröva det. NOanser det från konkurrenssynpunkt också i princip önskvärt att tillåta den typav tjänsteimport som det skulle innebära om mäklare fritt fick förmedlaförsäkringar från ullandel. Del ligger dessutom en viss motsättning i atttillåla att försäkringstagaren tecknar försäkring utomlands medan mäklarenförbjuds att förmedla sådan försäkring mot provision från den utländskeförsäkringsgivaren. Det kan ju ändå knappast förbjudas att en konsult motarvode ger rådet att teckna försäkring i utländskt bolag. Omförbudet ändå tillsvidare införs är det väsentligt atl vissa dispensmöjligheteri enlighet med kommitténs förslag ges. Dennabestämmelse är en viktig inskränkning i mäklarnas rörelsefrihet på marknaden.Den sammanhänger med att endast försäkringsrörelse med koncession får bedrivasi . Emellertid utesluter inte detta, alt försäkringstagare larförsäkringar i utlandet, och någon begränsning av mäklarnas verksamhet i dettahänseende torde därför inte vara påkallad. Kommitténföreslår bl.a. ett förbud för försäkringsmäklare alt ta del i "cash-flow"mellan försäkringsgivaren och försäkringstagaren. Försäkringsinspektionenskall kunna medge undantag från förbudet om särskilda skäl föreligger. ett allmänt förbud mot att yrkesmässigt förmedladirektförsäkring för svenska försäkringstagares i lokaliserade riskertill försäkringsgivare som saknar koncession här och därvid uppbära provision.Även beträffande sistnämnda begränsning skall inspektionen kunna medge undantagom det finns särskilda skäl. Dessabegränsningar är av gmndläggande betydelse när det gäller att anpassa ett mäklarsyslem till den svenska marknaden och riksförbundet vill särskilt betona vikten av att förbudet för mäklaren att delta i "cash- flow" upprätthålls. Enligt riksförbundets mening föreligger annars en risk för att försäkringstagarnas trygghet urholkas. En oinskränkt möjlighet för 88 mäklareatt placera risker utomlands skulle dessutom, på skäl som kom- Prop.1988/89:136 mittenanfört, kunna allvarligt rubba konkurrenssituationen på markna- Bilaga 3 Detvå begränsningarna har samband med varandra. Den omständigheten att mäklare iell flertal europeiska länder har rätt att la del i "cash-flow"mellan försäkringsgivaren och kunden och därigenom kan tillgodogöra sigränteintäkter utgör ett starkt incitament för svenska mäklare att vilja placeraaffärer hos sådana försäkringsgivare. Eventuella undantag från angivna förbudmåste därför, om de över huvud taget skall få förekomma, medges med stor restriktivitet.Undantag bör i princip endast få förekomma när den efterfrågade produktenbevisligen saknas på den svenska marknaden. kan ej acceptera attdel skall vara möjligt att begära undantag enbart på grund av att det påståsföreligga återförsäkringsbehov. Del är, inte minst ur Irygghelssynpunkt förkunden, bättre om ett bolag med svensk koncession skaffar återförsäkring än alten direktförsäkring tecknas utomlands. Det föreslagna dispensförfarandel ställerdessutom stora krav på försäkringsinspektionen och förutsätter att denna har endetaljerad kunskap om utbudet på marknaden. Lagstiftningensom reglerar utländska försäkringsgivares rätt att bedriva verksamhet inomlandet är i i åtskilliga avseenden mer generös än den som tillämpas iflera andra europeiska länder. Principen att de utländska försäkringsbolag somönskar erbjuda försäkringsalternaliv bör söka koncession och i övrigt anpassasig till de regler som gäller för den svenska marknaden bör således kvarstå. Enensidig svensk liberal inställning till utländska försäkringsgivare utan svenskkoncession kan leda till att dessa får oacceptabla konkurrensfördelar när detgäller i lokaliserade risker. Den europeiska utvecklingen kommersannolikt alt innebära att det blir möjligt att förmedla försäkring fritt övergränserna inom EG. Den svenska lagstiftningen bör i sådant fall anpassas tilldenna utveckling, men endast under fömtsättningen att svenska bolag då fårsamma möjlighet all verka inom EG, som försäkringsbolag får iSverige. Av konkurrensskäl är det emellertid väsentligt atl i avvaktanhärpå intar en lika stram hållning i dessa frågor som många . Föreningenvill starkt poängtera vikten avi5 § och inskränkning till försäkringsgivaremed svensk koncession. Åtminstone under ett övergångsskede och i avvaktan påerfarenheter av hur mäklarfunktionen kommer att fungera är det väsentligt attmäklaren arbetar inom landet. Videlar inte invändningarna från Schyberg och . Tvärtom föreligger riskatt utländska bolag lämnar svensk marknad och endast arbetar genom mäklare.Därigenom skulle svensk försäkringsmarknad utarmas. En omläggning av ettutländskt bolags verksamhet genom en generalagent lill mäklare skulle inbesparadels kostnaden av schablonbeskattningen på av bruttopremien ochdels depositionstvånget som uppskattningsvis kostar en procent. Förbundetinstämmer i det särskilda yttrande som i denna del avgivits av experterna och vill vidare anföra följande. Vid granskningen avkommitténs förslag till regler för mäklarnas verk- Prop. 1988/89:136 samhetutgår förbundet från vad som ovan framhållits angående behovet Bilaga 3 av mäklarassisiansvid upphandling av försäkring. Enligt12 § i lagförslaget skall mäklaren ge de råd om val av försäkringslösning ochförsäkringsgivare som betingas av uppdragsgivarens försäkringsbehov. Iavsnitt 10.8 redogör kommittén för försäkringsmäklarens uppdrag och åligganden.Kommittén påpekar bl.a. att antalet i upphandlingen deha-gande bolag inte börunderstiga tre. Föratträtt kunna fullgöra sin rådgivningsskyldighet i 12 § måste mäklaren när detgäller förelagsförsäkring inventera och utvärdera även det internationellaförsäkringsutbudet. Det kan i fråga om industriförsäkring i många fall varanödvändigt att vända sig även till försäkringsgivare utanför för attuppnå rekommenderad konkurrens från åtminstone tre bolag.