prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Delär naturligt alt huvudintresset vid utformningen av en ny köplag knyts till desituationer då avtalsrelationerna inte har utvecklat sig på det sätt somparterna har haft anledning att förvänta sig. För de väl fungerandesituationerna behövs ingen eller i vart fall ringa lagstiftning. Den nya lagenbör alltså till större delen koncentreras på frågorna om när avtalsbrott kananses föreligga och vilka påföljder som då kan bli aktuella. Deförslag som jag nu lägger fram innebär i sina huvuddrag en reglering som svarar mot köplag. I en del betydelsefulla avseenden görs 30 I detföljande kommer jag i återstående delar av den Prop. allmänna motiveringen allta upp vissa större frågor där jag förordar Allmänna sådanaavvikelser, medan jag återkommer lill övriga avvikelser i special- utgångspunkter motiveringen (avsnitt 4). 2.1.9Dispositionen av den följande framställningen Jaghar härmed avslutat min redogörelse för de allmänna utgångspunkter som enligtmin mening bör gälla för en ny lagstiftning om köp. I det följande avser jagalt närmare behandla frågan om varansbeskaffenhet i avsnitt 2.2, avhjälpandeoch omleverans i avsnitt 2.3, hävningi avsnitt 2.4, skadeståndi avsnitt 2.5, avbeställningi avsnitt 2.6, prisetsbestämmande i avsnitt 2.7, ikraftträdandei avsnitt 2.8, kostnaderi avsnitt 2.9. Minakommentarer lill de enskilda lagbestämmelserna återfinns i specialmotiveringen(avsnitt 4). Mitt förslag:Köplagen skall innehålla regler som ger vägledning för bedömningen av om envara är behäftad med fel. Enligt huvudregeln föreligger fel, om varan i frågaom art, mängd, kvalitet, andra egenskaper eller förpackning inte överensstämmermed avtalet. Ger avtalet inte besked om hur en vara skall vara beskaffad skallden normalt anses felaktig, om den inte är ägnad för det ändamål för vilketvaror av samma slag i allmänhet används eller för sitt särskilda ändamål ellerom den inte är förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt dåförpackning behövs för att bevara eller skydda varan. En vara skall vidareanses vara felaktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om dessegenskaper eller användning som säljaren eller någon annan har lämnat.Detsamma gäller i de flesta fall när säljaren har underlåtit att lämnaväsentliga uppgifter om varan. Även om en vara har sålts i "befintligtskick" skall fel anses föreligga om den inte uppfyller en viss minimistandard. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Arbetsgruppen har dock inteföreslagit några regler rörande felbedömningen i sådana fall då avtalet integer besked om hur varan skall vara beskaffad (se betänkandet s. 175178; jfrdet norska förslaget som innehåller sådana regler). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser ställer sig positiva till arbetsgmppens förslag.Förslaget alt fel skall anses föreligga i vissa fall då säljaren har underlåtitatt upplysa köparen om vissa förhållanden beträffande varan har dockkritiserats för att vara alltför strängt mot säljaren. Några remissinstanserhar vidare ansett all reglerna om varans skick inte bör omfatta förpackning. remissinstanser har förordat att den svenska köplagen skall i likhet meddet norska förslaget innehålla regler för bedömning av om fel föreligger ävenför sådana fall då parternas avtal inte ger något besked om hur varan skallvara beskaffad. Andra remissinstanser ställer sig negativa till sådana regler. Skälenför mitt förslag: En säljare är skyldig att leverera en felfri vara. Är varanbehäftad med fel kan köparen göra gällande de påföljder som köplagen elleravtalet tillhandahåller. Det är därför av stor betydelse att kunna avgöra närett fel föreligger. 1905års köplag innehåller inte några regler om hur en vara skall vara beskaffad ochinte heller några upplysningar om vad som skall anses utgöra fel. Kanske är detbl.a. av den orsaken som olika åsikter om en varas skick är den oftastförekommande anledningen lill tvister mellan säljare och köpare. Medhänsyn till vad jag nu har anfört anser jag det angeläget att köplagentillhandahåller regler som ger vägledning för bedömningen av om en vara ärbehäftad med fel. Närdet gäller utformningen av sådana regler vill jag till en början framhålla att dessa avnaturiiga skäl måste ges en allmän utformning. 1988/89: 76 skalltjäna som vägledning för bedömningen av enskilda fall men måste Varansbeskaffenhet fyllas ul av omständigheterna i det enskilda fallet. Vidutformningen av felbegreppet kommer först sådana fall i blickpunkten då envaras fysiska egenskaper avviker från vad köparen har rätt att kräva. Del äralltså fråga om avvikelser vad gäller varans art, kvalitet eller egenskaper.Felreglerna bör emellertid också ta sikte på vissa fall då varans mängd avvikerfrån vad köparen har rätt att kräva. Om säljaren har levererat för litenkvantitet bör detta visserligen normalt bedömas som ett dröjsmål medleveransen, men felreglerna bör bli tillämpliga i sådana fall om säljaren ansersig ha fullgjort sin prestation i dess helhet. Utgångspunktenför felbedömningen måste - i enlighet med lagens dispositiva karaktär varadet enskilda avtalet och förhållandena i anslutning lill detta. Den angivnautgångspunkten bör framgå direkt av lagen genom att det klart anges att en varai fråga om art, mängd, kvalitet och andra egenskaper skall överensstämma medavtalet. Om en vara inte uppfyller dessa krav, bör ett fel anses föreligga. moderna omsättningen av industrivaror av de mest skiftande slag kan varansförpackning ofta nog vara lika viktig för köparen som egenskaper hos självavaran. Detta är fallet både när varan är avsedd att vidareför-säljas ioriginalförpackning och när förpackningen är avsedd att skydda eller bevaravaran. Enligt min mening bör därför fel eller brist i förpackningen ipåföljdshänseende bedömas på samma sätt som fel i varan. Felreglerna bör därförutformas så att även varans förpackning skall överensstämma med vad somframgår av avtalet. Modemaindustriprodukter marknadsförs ofta kraftfullt och inte sällan genom insatserav olika säljled. En köpares kunskap om en vara gmndas därför i storutsträckning på uppgifter som han har inhämtat före köpet inte bara frånsäljaren utan också från andra, såsom tillverkare, importör eller grossist.Ofta kan det vara fråga om uppgifter av teknisk natur som den enskilde köparenhar små möjligheter att kontrollera. Eftersom uppgifter vid marknadsföringenofta är av avgörande betydelse inte bara för köparens möjligheter att bedöma envara utan också för köpeavtalet över huvud laget, är det angeläget att ävendenna typ av uppgifter beaktas vid felbedömningen. I köplagens felregler bördärför anges att fel skall anses föreligga om varan inte överensstämmer medinformation om varan som köparen har erhållit före köpet. Detsagda innebär att säljaren bör åläggas ett marknadsföringsansvar. När del gäller uppgifter som har lämnats av säljaren eller hans företrädare bör del innebära att varan skall anses felaktig, om den inte överensstäm mer med uppgifter om dess egenskaper eller användning som har lämnats vid marknadsföringen av varan eller i övrigt före köpet. Det bör inte vara nödvändigt alt uppgiftema har lämnats direkt till köparen. Felansvaret bör i stället omfatta också uppgifter som har förekommit i säljarens all männa marknadsföring, såsom vid annonsering och i annan reklam. Fel- ansvaret bör emellertid inte vara generellt vid alla sådana avvikelser från lämnade uppgifter, utan en förutsättning bör vara att uppgifterna kan antas ha inverkat på köpet. Den fömtsättningen innebär dessutom att 33 3 1988/89. säljaren bör kunna undgåfelansvaret genom att i tillräcklig tid rätta Prop. 1988/89:76 felaktiga uppgifter på ett tydligt sätt. Ettsätt som en säljare kan använda för att ge information om en vara är attpresentera vamprov eller modeller. Felansvaret bör omfatta även densituationen. En vara bör alltså anses vara behäftad med fel, om den avvikerfrån en egenskap som säljaren har hänvisat till genom att förete ett prov elleren modell. Somjag redan har nämnt erhåller köparen ofta viktig information om en vara frånnågon annan än säljaren. kan det dessutom vara svårt att avgöra från veminformationen kommer, då en varas hela distributionskedja kan framstå som enkommersiell enhet. Jag anser därför att det inte finns någon rimlig anledningatt begränsa säljarens ansvar för marknadsföringsuppgifter lill uppgifter somhan själv har lämnat, utan hans ansvar bör omfatta också sådana för köpetbetydelsefulla uppgifter som någon annan än säljaren, i tidigare säljled ellerför säljarens räkning, har lämnat vid marknadsföringen av varan. Fel börsåledes anses föreligga när en vara inte överensstämmer med uppgifter som harlämnats i broschyrer, annonser eller annan reklam från exempelvis varanstillverkare eller distributör även när dessa inte har sålt varan till denifrågavarande köparen. Felansvaretmed avseende på uppgifter som har lämnats av någon annan än säljaren bör intefömtsätta att uppgiftema skall ha åberopats av säljaren. Om säljaren inte harkänt till eller ens bort känna till att uppgiftema lämnats och därför ocksåhar saknat möjlighet att rätta dem bör han däremot inte behöva ansvara fördem. Viden felbedömning som tar sikte på uppgifter som har lämnats av säljaren ellernågon annan bör det emellertid inte ha någon betydelse om säljaren känt tilleller bort känna till att uppgiften var felaktig. Lämnas ingen reservation för uppgifternasriktighet skall säljaren därför bära ansvaret för dessas innehåll även om hanvar i god tro. Det bör inte heller vara tillräckligt att åberopa ett allmäntförbehåll, såsom att varan såhs "i befintligt skick" eller liknande,för att undgå ansvaret för uppgifter som lämnats. Ett förbehåll måste för attbeaktas vara konkret till sitt innehåll och tydligt ange vilka uppgifter somförbehållet avser. Likabetydelsefullt som det är för köparen att den information som lämnas är riktig,lika betydelsefullt är det att inte väsentliga förhållanden rörande varanförtigs. I vart fall för vissa fall är det således angeläget att säljarenåläggs en viss upplysningsplikt. Ett fall är när säljaren tillämparavtalsvillkor som i allmänna ordalag gör förbehåll för varans skick, t. ex. omdet anges att varan säljs i befintligt skick. För att ett sådant allmäntformulerat förbehåll inte skall vara ägnat att tjäna otillbörliga syften bör envara även om den säljs med ett sådant förbehåll anses felaktig, om säljaren föreköpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant väsentligt förhållanderörande varans egenskaper eller användning som säljaren måste antas ha känttill och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, allt underfömtsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Fördet fall att avtalet inte innehåller något sådant allmänt utformat förbehåll beträffande varans skick, behövs inte någon motsvarande ut- 34 trycklig regel omupplysningsplikt. Som jag strax återkommer till kommer Prop. 1988/89:76 jagnämligen alt förorda en sådan utformning av de allmänna reglerna för Varansbeskaffenhet den felbedömning som skall ske i dessa fall att säljaren får enindirekt upplysningsplikt. Säljaren måste för att undgå felansvaret i vissutsträckning ge köparen upplysning om relevanta brister hos varan. Imånga fall ger varken avtalet eller omständigheterna kring avtalet någonledning för bedömningen av en varas avtalsenliga skick. Den omständigheten fårnaturligtvis inte innebära att köparen skall behöva acceptera vilken standardpå varan som helst. I den beskrivna situationen får en bedömning av om varan ärfelfri ske utifrån en jämförelse med likvärdiga varor. Enligt min mening bördetta framgå av köplagen. I den svenska köplagen bör därför liksom har sketti den finska lagen och i det norska lagförslaget tas in en regel om att varanskall anses vara behäftad med fel, om den inte är ägnad för det ändamål förvilket varor av samma slag i allmänhet används. skall med andra ord haminst sådana egenskaper att den kan användas i normalt bmk på alla de sätt somman vanligen använder varor av samma slag. En tillämpning av enbart den grovamåttstock som denna abstrakta bedömningsmodell utgör är dock inte ägnad attfastställa vilka kvalitativa krav som i det enskilda fallet bör ställas påvaran. Bedömningen kan inte heller i varje detalj utföras på det abstraktaplanet. Andra omständigheter, såsom varans pris, måste också vägas in och kandå påverka utfallet av den abstrakta bedömningen, exempelvis så att priset ochandra omständigheter leder till att köparen bör acceptera en kvalitet somligger under gängse standard. Vidfelbedömningen bör vidare köparerts konkreta syfte med köpet ges betydelse. Kandet antas att säljaren måste ha insett att köparen avsett att tillgodose ettsärskilt ändamål med den köpta varan, framstår det som rimligt att varan ansesfelaktig om den inte är ägnad för det ändamålet. Detta gäller dock integenerellt, utan säljarens ansvar i detta hänseende bör fömtsätta att köparenhar haft rimlig anledning att förlita sig på säljarens sakkunskap. Vadjag nu har anfört innebär också att säljaren för att undgå felansvaret måsteföre köpet upplysa köparen om eventuella brister hos varan som gör att den inteär ägnad för sitt ändamål. Jaghar tidigare framhållit att varan även med avseende på förpackning skall överensstämma med avtalet. Förpackningen är ofta en så väsentlig fömtsättning för varans skick att varan, även när frågan om förpackning inte regleras i avtalet, bör vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt om en förpackning behövs för att bevara eller skydda den. Det är således inte fråga om något allmänt krav på att varan skall vara förpackad. Är en vara avsedd för vidareförsäljning i originalförpackning, bör det emellertid anses föreligga ett fel om förpackning saknas. Likaså bör varan anses felaktig om den inte är förpackad på det sätt som är bmkligt inom ifrågavarande bransch eller om något sådant bmk inte har utvecklats på det sätt som är försvarligt för att bevara eller skydda den. Detta innebär att en köpare skall kunnna göra felpåföljder gällande när en vara har skadats på gmnd av bristande förpackning, även när skadan har inträffat efter den tidpunkt då risken för varan övergick på köparen. Då en vara har sålts i"befintligt skick" eller med liknande allmänt förbehåll sänksnaturligtvis de krav som kan ställas även vid en abstrakt bedömning. Som jagtidigare har framhållit bör ett sådant allmänt förbehåll inte kunna tilläggasden betydelsen att en köpare skall behöva acceptera vilken standard som helst.En bedömningsregel bör därför ges som i dessa fall anger en minimistandard, somförbehåll av ifrågavarande typ inte skall kunna påverka. Jag förordar därför enregel av innehåll att fel skall anses föreligga när en vara sålts med ettallmänt formulerat förbehåll beträffande varans skick, om varan visar sig varai ett väsentligt sämre skick än köparen med hänsyn till varans pris och övrigaomständigheter med fog haft anledning att förutsätta. Prop.1988/89:76 Avhjälpandeoch omleverans 2.3 Avhjälpande och omleverans Mitt förslag:Köparen skall ha rätt att kräva all säljaren utan kostnad för köparenavhjälper ett fel i varan, om ett avhjälpande kan ske utan oskälig kostnadeller olägenhet för säljaren. Om felet är av väsentlig betydelse för köparenoch säljaren insåg eller borde ha insett detta, skall köparen ha rätt att krävaomleverans. Säljaren skall å sin sida ha rätt att på egen bekostnad avhjälpaett fel eller företa omleverans, om del kan ske utan väsentlig olägenhet förköparen och utan risk för alt denne inte får sina egna kostnader ersatta avsäljaren. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 179 ff)- Remissinstanserna:Remissinstanserna godtar med ett undantag arbetsgruppens förslag om införandeav påföljderna avhjälpande och omleverans. En remissinstans anser altinförandet av en rätt för köparen att kräva avhjälpande är ägnat att kompliceraaffärsförhållandena ulan motsvarande nytta. Några remissinstanser menar allregeln om avhjälpande är alltför allmänt hållen och att den bör begränsas tillbeställningsköp, där själva avtalet förutsätter att säljaren utför arbete påvaran, och till fall där säljaren yrkesmässigt utför reparationer. Skälen för mitt förslag:När det föreligger fel i en vara gäller enligt lag all köparen harrätt till prisavdrag eller, om felet inte är ringa, rätt att häva köpet (se 42§ första stycket). I fråga om leveransavtal kan köparen, om felet är sådant allhan i och för sig har rätt att häva köpet, välja att kräva omleverans i ställetför all häva köpet (se 43 § första stycket). Under vissa myckel begränsadeförutsättningar har säljaren rätt att avhjälpa ett fel för att därigenomavvärja krav på hävning eller prisavdrag (jfr 49 §). Någon skyldighet försäljaren att avhjälpa fel föreligger inte enligt lag. Vid fel i en vara harköparen också under vissa förutsättningar rätt till skadestånd (se 42 § andrastycket och 43 § andra stycket). Till den frågan återkommer jag (seavsnitt 2.5). Liksom börköparen vid fel i varan även i fortsättningen ha möjlighet till prisavdrag och om felet inte är ringa hävning. Till frågan om förutsättningarna förhävning återkommer jag i det följande (se avsnitt 2.4). En av de mera besvärandebristerna i påföljdssystemet enligt gällande lag är all det finns ett alltförsnävt utrymme för rättelse av fel i varan. En sådan rättelse kan ske antingengenom alt säljaren på egen bekostnad avhjälper felet eller genom all säljarenföretar omleverans, dvs. förser köparen med en ny, felfri vara. I den modernahandeln är avhjälpande av fel och omleverans oftast de för båda parter meständamålsenliga påföljds-alternativen, inte minst ur ekonomisk synvinkel. Omköpet avser en komplicerad teknisk produkt, kan del vidare vara av storbetydelse för köparen att just säljaren avhjälper felet. Säljaren är kanske denende som besitter det nödvändiga tekniska kunnandet och som har tillgång lillde reservdelar, specialverktyg m.m. som behövs för att utföra reparationen. Haren produkt tillverkats särskilt för ett av köparen angivet, speciellt ändamål,kan onödig värdeförstöring undvikas om felet avhjälps i stället för att köpethävs. All avhjälpande är en påföljd som oftast ligger i linje med båda partersintressen framgår också av förekommande slandardav-lalsvillkor, i vilkaavhjälpande intar en central plats i påföljdssyslemel vid fel i varan. Jag anser därför i likhetmed arbetsgruppen att den nya köplagen bör ge ökade möjligheter att användarättelse som påföljd vid fel i varan. 1 själva verket är det önskvärt attpåföljdsformerna avhjälpande och omleverans blir de primära och alltså får encentral plats i påföljdssyslemel. Ofta kan de bådarättelseformerna användas alternativt. I en del fall ligger dock den ena formennärmare till hands. Om köpet t. ex. gäller varor som tillverkats speciellt förköparen, är ett avhjälpande av felet ofta den ekonomiskt mest försvarligalösningen vid fel i varan. Omleverans framstår i sådana fall som en mindrelämplig lösning i fall då felet kan avhjälpas. Vid fel i köpta standardvarorär däremot omleverans ofta det enklaste och mest ekonomiska sättet att företarättelse. bör båda rätlelsefor-merna kunna komma i fråga vid samma felgenom att omleverans sker efter det att försök att avhjälpa felet inte har letttill ett godtagbart resultat. Jag går in på denärmare förutsättningar som bör gälla beträffande avhjälpande resp. omleverans. Vad först gälleravhjälpande vill jag framhålla att köparen inte bör tillerkännas någonovillkorlig rätt att få ett fel avhjälpt. Det kan förekomma fall då ettavhjälpande kan ske bara till kostnader som framstår som orimliga i förhållandetill varans värde eller i övrigt. Det kan också finnas fall där kostnaderna föratt avhjälpa felet visserligen inte är så höga att de framstår som orimliga mendär en skyldighet att avhjälpa felet skulle leda till beaktansvärda olägenheterför säljaren. Att en säljare tvingas avhjälpa ett fel på en standardvara närsäljaren saknar egna reparationsresurser kan vara ett exempel på del. På grund av det anfördadelar jag arbetsgruppens uppfattning att köparen bör ha rätt att få feletavhjälpt bara om avhjälpandet kan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet försäljaren. kan det också inträffa Prop.1988/89:76 Avhjälpandeoch omleverans attsäljaren i en situation, då köparen begär att ett fel skall avhjälpas, hellrevill leverera en ny, felfri vara. Jag delar arbetsgruppens uppfattning attsäljaren då bör ha rätt att göra en omleverans. För köparen kan det i sådanafall knappast spela någon roll om säljaren väljer det ena eller andraalternativet. Köparens primära intresse är att få tillgång till en felfri vara. Underremissbehandlingen har som redan nämnts framförts uppfattningen att den avarbetsgruppen föreslagna avhjälpandeskyldigheten skulle vara alltför allmäntutformad. Jag kan inte dela den uppfattningen. Enligt de regler omavhjälpandeskyldigheten som jag har förordat skall det vara en fömtsättningför skyldigheten att avhjälpandet kan ske ulan oskälig kostnad eller olägenhetför säljaren. En mera inskränkt avgränsning, exempelvis att säljarensskyldighet skulle vara begränsad till beställningsköp och fall där säljarenyrkesmässigt ombesörjer reparationer, skulle vara alltför stelbent och inteomfatta de situationer där ett avhjälpande av fel även i andra fall framstårsom en naturlig och ändamålsenlig påföljd. En avgränsning av den typen skullet. ex. innebära att köparen inte skulle ha rätt att ställa krav på avhjälpandenär säljaren inte tillhör den angivna kategorin men trots det har inrättat sinverksamhet så att han regelmässigt låter reparera felaktiga produkter hos t.ex. tillverkaren eller genom en särskild serviceorganisation. Jaggår nu över till frågan om köparens rätt att få omleverans. En omleverans ärutan tvekan en mera ingripande påföljd än ett avhjälpande av felet. Detframstår därför som naturligt att rätten att få omleverans är mera begränsad änrätten att kräva avhjälpande. Redan i gällande lag utesluts rätt tillomleverans vid fel som är av ringa betydelse. Pågmnd av vad jag nu har anfört biträder jag arbetsgruppens förslag att rätt tillomleverans skall föreligga bara om felet är av väsentlig betydelse för köparenoch säljaren insåg eller borde ha insett detta. Vadjag har berört har avsett fall i vilka köparen har tagit initiativettill rättelse av fel i varan. En annan fråga är om säljaren skall ha rätt attpå egen bekostnad avhjälpa ett fel eller företa en omleverans utan att dettapåkallas av köparen; denne kanske hellre vill häva köpet och kräva skadeståndeller begära nedsättning av priset. Detframstår enligt min mening som rimligt att säljaren genom att på eget initiativrätta fel i varan ges möjlighet att undgå de mera ingripande påföljder somköparen kan aktualisera. Vissa begränsningar måste dock ställas upp av hänsyntill köparen. Denne bör inte behöva acceptera en rättelse som innebär enavsevärd olägenhet för honom eller som gör att han riskerar att inte få sinaegna kostnader ersatta av säljaren. Pågrund av det anförda förordar jag i likhet med arbetsgruppen att säljaren skallges rätt att på egen bekostnad avhjälpa ett fel i varan eller företa enomleverans, om det kan ske utan väsentlig olägenhet för köparen och utan riskför att denne inte får sina egna kostnader ersatta av säljaren. Mittförslag: Vid säljarens dröjsmål och fel i varan får köparen häva köpet, om avtalsbrottetär av väsentlig betydelse för köparen och säljaren insåg eller borde ha insettdetta. Vid köparens bristande medverkan får säljaren häva köpet undermotsvarande fömtsättningar; vid underlåtenhet att ta emot eller hämta varandock endast om säljaren dessutom har ett särskilt intresse av att bli av meddet som han har sålt. Vid köparens dröjsmål med betalningen får säljaren hävaköpet om dröjsmålet utgör ett väsentligt avtalsbrott.