prop · GC03108 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1988/89:108 om säkerhetspolisens inriktning och organisation m. m. Regeringenförelägger vad som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för de åtgärder och de ändamål somframgår av föredragandens hemställan. Ipropositionen redovisas vissa principiella ställningstaganden om polisverksamhetenrörande brott mot rikets säkerhet. För denna verksamhet bör även i framtidenfinnas en särskild polisorganisation (säkerhetspolisen) inomrikspolisstyrelsen. Säkerhetspolisen bör svara för kontraspiona-ge, terrorismbekämpning,åtgärder mot subversiv verksamhet och säkerhetsskydd. Regeringen bör läggafast riktlinjer för verksamheten efter samråd med partiledarna i de partier somär företrädda i utrikesnämnden. Säkerhetspolisens ledning bör förstärkas ochden parlamentariska insynen förbättras. Även personalpolitiska frågor rörandesäkerhetspolisen berörs. Ipropositionen föreslås också att det i polislagen (1984:387) tas in uttryckligaregler om att kan ges i uppdrag att leda polisverksamhetrörande brott mot rikets säkerhet. Ilagen (1976:600) om offentlig anställning föreslås bestämmelser omförflyttningsskyldighet för arbetstagare vid säkerhetspolisen. Ipropositionen lämnas vidare förslag till anslagsberäkning för säkerhetspolisenför nästa budgetår. Denföreslagna reformeringen av säkerhetspolisen bör i sina huvuddrag genomförasunder nästa budgetår. Lagförslagen bör träda i kraft den . I 1988/89. Lag om ändring i polislagen (1984:387) Härigenomföreskrivs att 7 § polislagen (1984:387) skall ha följande lydelse. ärcentral förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har tillsyn över detta.Styrelsen skall verka för planmässighet, samordning och rationalisering inompolisväsendet. Regeringen kan uppdra åt att leda polisverksamhet Jör att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. Regeringen kan också uppdra åt att i särskilda hänseenden leda annan polisverksamhet. När leder polisverksamhet skall vad som i lag eller annan författning föreskrivs om polismyndighet i tillämpliga delar gälla även . Regeringenkan uppdra åt att i särskilda hänseenden ledapolisverksamhet eller bestämma om sådan verksamhet. När rikspolisstyrelsenleder polisverksamhet skall vad som i lag eller annan författning föreskrivsom polismyndighet i tillämpliga delar gälla även . Dennalag träder i kraft den . Lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning Härigenomföreskrivs att 7 kap. 8§ lagen (1976:600) om offentlig anställning' skall haföljande lydelse. En arbetstagare hos staten som är anställd med fullmakt får förflyttas till en annan statlig tjänst, som tillsätts med fullmakt. Inom försvarsmakten får dessutom en arbetstagare, som har en militär tjänst och som är anställd med förordnande tills vidare, förflyttas till en annan militär tjänst enligt de närmare föreskrifter som regeringen meddelar. En arbetstagare hos staten som är anställd med fullmakt får förflyttastill en annan statlig tjänst, som tillsätts med fullmakt. Inom försvarsmaktenfår dessutom en arbetstagare, som har en militär tjänst och som är anställdmed förordnande tills vidare, förflyttas till en annan militär tjänst enligt denärmare föreskrifter som regeringen meddelar. Åven en arbetstagare som är anställdvid för arbete i polisverksamhet för alt förebygga ochavslöja brott mot rikets säkerhet får förflyttas tiU en annan statlig tjänstenligt de närmare jöre-skrifter som regeringen meddelar. En arbetstagare som ärpolis får därvid endast förflyttas UU en annan polistjänst. Förflyttningenligt första stycket till en anställning hos en myndighet inom något annatverksamhetsområde får endast ske om arbetsuppgifterna är likartade ellerarbetstagaren i allt fall med hänsyn till sin utbildning är lämpad föranställningen. Omförflyttning av den som är utnämnd till ordinarie domare föreskrivs iregeringsformen. Dennalag träder i kraft . 'Lagen otntryckt 1987:1000. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 9 febmari 1989 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , Hulterström, G. , , , ,, , , , Proposition om säkerhetspolisens inriktning ochorganisation m. m. Inomrikspolisstyrelsen finns en särskild avdelning för säkerhetsfrågor. Dennaavdelning säkerhetspolisen är den del av polisen som har till uppgift attförebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet. allmänna debatten har säkerhetspolisen tilldragit sig ettstort intresse. Verksamheten har också från tid till annan granskats i särskildordning, senast av bl. a. juristkommissionen och den parlamentariskakommissionen med anledning av mordet på statsminister (jfr SOU 1987;14 och 1988:18). En allmän översyn i pariamentariska former av säkerhetspolisensverksamhet företogs av en parlamentarisk nämnd i anledning avavslöjandet av spionen (jfr SOU 1968:4). Olika frågor om enöversyn har också från tid till annan aktualiserats i (se JuU1987/88:23 s. 2 och där gjorda hänvisningar). Föratt på nytt få till stånd en allsidig genomlysning av säkerhetspolisen tillkalladechefen för , under vilket polisen då hörde, efterregeringens bemyndigande en parlamentarisk kommitté. , som antog namnet , uppdrogs även att se överpersonalkontrollen och vissa frågor om meddelarfrihet. (ledamöter: ambassadören , ordförande, riksdagsledamoten , dåvarande riksdagsledamoten , pol. mag. ,riksdagsledamoten , docenten samt riksdagsledamotenAnita ) avlämnade delbetänkandet (SOU 1988:16) -Säkerhetspolisens inriktning och organisation. I betänkandet redovisaskommitténs överväganden i följande delfrågor beträffande säkerhetspolisen,nämligen ledningoch parlamentarisk insyn, -lagtekniska frågor, bl. a. förslag till ändring i polislagen (1984:387) ochi Prop. 1988/89: 108 lagen(1976:600) om offentlig anställning. Kommitténsförslag går bl. a. ut på att ledningen av säkerhetspolisen skall bli fastare.Till chef bör utses en person med verkschefskompetens. Regeringen bör utfärdasärskilda, parlamentariskt förankrade riktlinjer för verksamheten. Denparlamentariska insynen bör stärkas genom att lekmannastyrelsefår i uppdrag att följa verksamheten inom säkerhetspolisen ännu närmare än vadsom redan sker. Vidare föreslår kommittén att kompetensen inom säkerhetspolisenskall höjas genom att expertis tillförs på olika områden. Man bör vidare gåöver till en ordning med personalcirkulation mellan säkerhetspolisen och denöppna polisen. De gmndläggande reglerna om säkerhetspolisens organisation ochverksamhet bör enligt kommittén tas in i polislagen. Kommitténs förslag är enhälliga. En sammanfattande redogörelse för delbetänkandetmed en översiktlig beskrivning av säkerhetspolisens nuvarande inriktning ochorganisation m.m. bör fogas till protokollet som bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna bör fogas tillprotokollet som bilaga 2. En sammanställning över remissyttrandena har gjortsinom och finns tillgänglig i akt iärende P 89 - 56. återstår att behandla frågor om personalkontrollen, säkerhetspolisensarbetsmetoder och meddelarfriheten. Ioktober 1988 uppdrog regeringen åt att såsom särskild utredareförbereda kommitténs fortsatta arbete genom att ta fram ett underlag rörandebl. a. säkerhetspolisens arbetsmetoder och komma med synpunkter på detta. CarlLidbom bör enligt regeringsbeslutet redovisa sitt arbete i en rapport tillregeringen . Kommittéarbetet bör fortsätta närkommittén fått del av rapporten. I samband med att utsågs tillsärskild utredare beviljade regeringen en hemställan från denne om att få blientledigad från uppdraget som ordförande i . Regeringenuppdrog åt en särskild utredare (landshövdingen ) att göra en granskning av hotbilden mot och säkerhetsskyddet kringstatsminister . Granskningen har resulterat i en till regeringennyligen avlämnad rapport (SOU 1989:1). I rapporten aktualiseras bl. a.resursfrågor vid säkerhetspolisen. I övrigt ger rapporten upphov till vissamer gmndläggande frågor rörande säkerhetspolisen. Efterändringar i departementsförordningen (1982:1177) hör polisen fr. o. m.den Ijanuari1989 under (SFS 1988:1575). Jagskall i det följande ta upp ett antal frågor som föranleds av kommit téns delbetänkande. Redan nu vill jag säga att jag kan ställa mig bakom huvuddelen av vad kommittén har anfört. Remissutfallet har också varit positivt utom beträffande några få delfrågor. De ändringar i poiislagen och i lagen om offentlig anställning som jag föreslår kräver lagstiftningsbeslut av . Övriga frågor rörande säkerhetspolisens inriktning och orga nisation som jag kommer att ta upp kräver i och för sig inget riksdagsbe slut. Frågorna är emellertid av sådan beskaffenhet att regeringen bör 5 bereda tillfälleatt ta del av vad som anförs. Jag kommer Prop. 1988/89:108 slutligenockså att lägga fram förslag om anvisande av medel för säkerhetspolisensverksamhet för nästa budgetår. Jagvill i sammanhanget tillägga att också den nämnda rapporten rörandehotbilden mot och säkerhetsskyddet kring statsminister utgjortunderlag för mina ställningstaganden. Engenomgripande reform av den svenska polisen har genomförts successivt under1980-talet. Genom polisreformen har åstadkommits en modernisering av polisensom inneburit större demokratisk förankring och en större flexibilitet iverksamheten (jfr SOU 1979:6 och 1982:63 samt prop. 1980/81:13, 1983/84:89 och1983/84:111). Också polisutbildningen har moderniserats. Säkerhetspolisenhar i stort sett inte varit direkt berörd av polisreformen. Detbetyder emellertid inte att utvecklingen där har stått stilla. Flera förändringarav säkerhetspolisens organisation och verksamhet har företagits sedan polisensförstatligande . Förändringarna har föran-letts både av internaöversyner och av förslag från särskilda utredningar som tillsatts för attgranska olika frågor inom säkerhetstjänsten, exempelvis den juristkommissionsom tillsattes i anledning av att den f d. säkerhetspolismannen som spion (jfr Ds Ju 1979:18 och 1980:2). En ändring avorganisationen genomfördes efter en intern utredning, varvid bl.a.byråindelningen inom säkerhetsavdelningen förändrades. Också personalpolitikoch utbildning inom säkerhetspolisen har utvecklats . Utåt harde olika förändringarna inom säkerhetstjänsten kommit till synes bl. a. genomen ökad öppenhet och genom framgångar särskilt på kontraspionagets område. Säkerhetspolisensarbetsfält skiljer sig i flera avseenden från vad som gäller inom den öppnapolisen. Inriktningen på att skydda rikets yttre och inre säkerhet ställerdelvis andra krav i fråga om hur verksamheten organiseras och bedrivs. Tilldet mest karaktäristiska för säkerhetstjänsten hör den stränga sekretess somomgärdar verksamheten. Även om öppenheten som nämnts blivit större undersenare år, står det ändå klart att säkerhetspolisens verksamhet till stor delmåste bedrivas utan den insyn som finns på de flesta andra håll i det allmännasverksamhet. Av den anledningen är fömtsättningarna för en allmän debatt omsäkerhetspolisen delvis annorlunda än när det gäller den öppna polisen ellermyndighetsverksamhet i allmänhet. Även om målen för säkerhetspolisen är klara,nämligen att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet, måste debatten iregel föras utan att de flesta deltagare har någon närmare kännedom om hurverksamheten bedrivs i praktiken. Närturen nu har kommit till en reform av säkerhetspolisen finner jag det destomera glädjande att reformen kan bygga på ett betänkande som har beslutats i full enigheti den parlamentariskt sammansatta . Grundtankarna i kommitténsförslag är att den nuvarande inriktningen av säkerhetspolisen i huvudsak skallbehållas, men att ledningen och den demokratiska kontrollen skall förstärkas.Förslagen ligger därmed väl i linje med vad som redan har genomförts inom denöppna polisen. Jag kan som jag redan harantytt i väsentliga delar ansluta mig till vad kommittén föreslagit i fråga omen reform på säkerhetspolisens område. Förslagen har också i de flesta fallfått ett positivt mottagande vid remissbehandlingen. En reform med dennainriktning bör vara ägnad att öka både säkerhetspolisens effektivitet ochallmänhetens förtroende för verksamheten. I det följande (avsnitt2.2 7) skall jag redovisa mina överväganden beträffande de delar avkommitténs förslag som jag tar upp i detta sammanhang. Förslagen föranlederockså en del ändringar i bl. a. förordningen (1988:762) med instruktion förrikspolisstyrelsen. Till den saken återkommer jag i ett annat sammanhang. Frågan om anslag till densärskilda polisverksamheten behandlas i avsnitt 3. Minbedömning: Säkerhetspolisen bör även i fortsättningen vara organisatoriskt knutentill RPS. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:De remissinstanser som berört frågan delar kommitténs uppfattning. Skälenför min bedömning: Säkerhetspolisen utgör organisatoriskt en avdelning inomrikspolisstyrelsen, RPS (avdelningen för säkerhetsfrågor, i dagligt tal oftakallad RPS/Säk). Såväl säkerhetspolisens centrala organisation i somregions- och länssektionema ingår alltså i en och samma myndighet. Utomlandsförekommer på sina håll att säkerhetstjänsten organiseras som en egenmyndighet, i en del fall utan någon organisatorisk anknytning till polisen. allmänna debatten har ibland framkastats att man även i borde gåöver till en ordning med en fristående säkerhetstjänst. Som motiv för en sådanförändring har åberopats möjligheten att förstärka säkerhetspolisens ledningoch att höja kompetensen genom att bredda rekryteringen. Övervägandeskäl talar emellertid enligt min mening emot en sådan lösning. Jämförelsernamed utlandet haltar eftersom uppbyggnaden av den offentliga verksamheten i deflesta fall bygger på historiska förhållanden och förvaltningstraditioner somär speciella för varje särskilt land. Det finns knappast några klara belägg föratt en fristående säkerhetstjänst skulle vara effektivare än en som ingårorganisatoriskt i den centrala Defördelar i form av en förstärkning av ledningsfunk- Prop. 1988/89:108 tionenoch en breddning av rekryteringen som kan ligga i en friståendeorganisationsform bör man, som kommittén också påpekat, kunna uppnå även inomramen för nuvarande organisatoriska form. Tvärtomanser jag att det ligger ett värde ur både demokratisk och praktisk synvinkel iatt säkerhetspolisen utgör en del av polisen i allmänhet. Säkerhetspolisensarbetsuppgifter att förebygga och avslöja brott är till sin natur polisiäraenligt svenskt synsätt. Att säkerhetspolisen bedriver sitt arbete inom ramenför den allmänna polisorganisationen underlättar också det viktiga samarbetetmed den öppna polisen. Att bryta ut säkerhetstjänsten till en friståendemyndighet skulle dessutom med all säkerhet vålla merkostnader. Medhänsyn härtill förordar jag att säkerhetspolisen även i fortsättningen skallingå som en del i den centrala polisorganisationen. Minbedömning: Säkerhetspolisen bör även i fortsättningen ha ansvar för kontraspionage,terrorismbekämpning, åtgärder mot subversiv verksamhet och säkerhetsskydd. Närdet gäller personskyddet, som är en del av säkerhetsskyddet, börsäkerhetspolisen ta över huvuddelen av den livvaktsverksamhet som bedrivsvid polismyndigheten i . Också i fortsättningen bör signalspaningsamt beredskapsplanering för polisväsendet bedrivas vid säkerhetspolisen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser delar kommitténs uppfattning. En del andra lösningarhar dock lämnats i fråga om livvakternas organisatoriska hemvist. Bl.a. anserpolismyndigheten i att säkerhetspolisens nuvarande livvaktsverksamhetbör överföras dit. Skälenför min bedömning: Säkerhetspolisens huvuduppgift är att förebygga och avslöjabrott mot rikets säkerhet. Med rikets säkerhet menas både den inre säkerhetenför statsskickets bevarande och den yttre säkerheten för ett nationelltoberoende. Urfunktionell synvinkel brukar säkerhetstjänsten indelas i förebyggandeverksamhet, som bedrivs framför allt genom säkerhetsskyddstjänsten, samtspanings- och utredningsverksamhet, dvs. Tillsäkerhetsskyddstjänsten hör bl.a. övergripande uppgifter inom den civila delenav statsförvaltningen samt livvaktsverksamhet och annat personskydd.Säkerhetsunderrättelsetjänsten bedrivs inom tre områden, nämligen kontraspionage,terrorismbekämpning och åtgärder mot subversiv verksamhet. 1säkerhetsunderrättelsetjänsten ingår signalspaning som en stödjande funktion. Jagdelar kommitténs uppfattning att ingen förändring i fråga om säkerhetspolisensarbetsuppgifter bör göras med avseende på säkerhetsunderrät- De olikadelarna av verksamheten som bedrivs där i form av Prop. 1988/89:108 kontraspionage,terrorismbekämpning och åtgärder mot subversiv verksamhet har ett sådantsamband med varandra med hänsyn bl. a. till anknytningen till rikets säkerhet attde även i fortsättningen bör bedrivas inom ramen för säkerhetspolisen. Förterrorismbekämpningens del tillkommer att denna verksamhet delvis styrs avSveriges mellanfolkliga åtaganden på området och bl. a. innefattarinternationella kontakter, som även i fortsättningen bör åvila den centralapolismyndigheten i landet. Till samma bedömning har också bådejuristkommissionen och den parlamentariska kommissionen med anledning avmordet på statsminister kommit (jfr SOU 1987:14 s. 125 och SOU1988:18 s. 154). Jag ddar också kommitténs bedömning att den signalspaning sombedrivs på säkerhetsunderrättelsetjänstens område även i fortsättningen böringå organisatoriskt i säkerhetspolisen. Säkerhetsunderrättelsetjänstensdel i terrorismbekämpningen består bl. a. av att fortlöpande ta fram hotbilderpå grundval av underrättelser som inhämtas inom eller utom landet.Terrorismbekämpningen berör dock även andra delar av säkerhetstjänsten ochpolisorganisationen i övrigt. Livvaktsskydd och annat personskydd med avseendepå bl. a. statsledningen vilar på säkerhetspolisen men tillhör organisatorisktden byrå som svarar för säkerhetsskyddet. Också vid polismyndigheten iStockholm bedrivs livvaktsverksamhet. Den öppna polisen under regional ellerlokal ledning svarar för flygplatsbevakning och för distansskydd, exempelvis eskortverksamhetvid statsbesök. Planering och samordning av verksamheten vilar i storutsträckning på den s. k. bevakningssektionen inom RPS öppna del. Splittringenav terrorismbekämpningen på många händer innebär en risk församordningssvårigheter och effektivitetsförluster. Jag anser därför liksomkommittén att det finns skäl att vidta en del organisatoriska åtgärder för attåstadkomma en enhetligare struktur. En av de frågor som därvid bör lösas gällerlivvakternas organistoriska hemvist. finns som framgått livvakter huvudsakligen vid säkerhetspolisen ochpolismyndigheten i . Arbetsuppgifterna är i stort sett fördelade så,att säkerhetspolisens livvakter svarar för skyddet av statsledningen och en delandra personer, medan de lokala livvakterna i törsta hand är inriktade påskyddet av utländska diplomater. Vid större livvaktsinsatser kan arbetetfördelas mellan de bägge livvaktsgrupperna allt efter den aktuellaresurstillgången. Regeringen har , på grundval av förslag avSÄPO-kommittén, bemyndigat RPS att kraftigt förstärka sin livvaktsstyrka föratt tillgodose det ökade behov av skydd för statsledningen m. m. som är en följdav utvecklingen på den internationella terrorismens område. Deflesta remissinstanser som uttalat sig i frågan om livvaktsverksamhe tens organisation anser att de bägge livvaktsgrupperna bör sammanföras till en enhet. Till förmån för detta har man pekat på samordningsvinsterna och på att det annars finns risk för att det utvecklas dubbla livvaktskultu rer med skillnader i fråga om utbildning, utrustning, arbetsmetoder m. m. Däremot finns det olika åsikter om livvakterna bör ingå i säkerhetspolisen 9 eller den lokalapolisorganisationen. Till förmån för den senare lösningen Prop. 1988/89:108har anförts bl. a. behovet av samordning med den operativa verksamheten inomden öppna polisen. Föregen del kan jag instämma i uppfattningen att livvaktsverksamheten måstesamordnas med den öppna polisverksamheten på ett smidigt sätt. Detta behöverdock nödvändigtvis inte ske genom att livvakterna organisatoriskt ingår i denlokala polisorganisationen. En stor del av säkerhetspolisens livvaktsuppdragutförs för övrigt utan att den öppna polisen alls berörs. Av avgörandebetydelse är däremot enligt min mening livvaktsverksamhetens nära samband medterrorismbekämpningen i snävare mening, alltså säkerhetsunderrättelsetjänsteninklusive de internationella kontakterna. En hög kompetens och professionalismhos livvakterna torde bäst säkerställas genom utbildning och träning ifortlöpande kontakt med de säkerhetspoliser som svarar för inhämtning och analysav underrättelser på terrorismbekämpningens område. Också det nära samarbetetmellan livvakterna och vissa andra delar av säkerhetspolisen, bl.a. de delar somsvarar för det tekniska säkerhetsskyddet, är viktigt. Jaganser alltså liksom kommittén och de flesta remissinstanser som uttalat sig ifrågan att livvakterna som huvudregel bör ingå i säkerhetspolisen. Livvakternabör i fortsättningen tillföras säkerhetspolisen genom kommendering från denlokala polisorganisationen. Jag återkommer till detta i avsnitt 2.6.3. Enförbättring av samordningen mellan livvaktsverksamheten och den öppna polisensverksamhet bör kunna åstadkommas inom ramen för RPS direktivrätt på området,vilket kommittén också föreslagit. Enannan åtgärd för att göra organisationen av terrorismbekämpningen mera enhetligoch hanterlig är att knyta samordningsarbetet för den öppna polisens delnärmare analysfunktionen inom säkerhetsunderrättelsetjänsten. Jag återkommertill detta i avsnitt 2.4. Påsäkerhetsskyddets område svarar säkerhetspolisen för de uppgifter som ankommerpå RPS enligt bl.a. förordningen (1981:421) om säkerhetskyddet vid statligamyndigheter (säkerhetsskyddsförordningen) och upphandlingsförordningen(1986:366). Organisationen av säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter går utpå att varje myndighet svarar för sitt eget säkerhetsskydd. Det åligger ocksåvarje myndighet som träffar avtal om upphandling som berör rikets säkerhet attförsäkra sig om att ett behövligt säkerhetsskydd tillämpas i de företag därupphandling görs. RPS har Övergripande uppgifter av normgivande, stödjande ochkontrollerande karaktär inom den civila statsförvaltningen. Motsvarandeuppgifter inom den militära sektorn tillkommer överbefälhavaren, . När detgäller det tekniska säkerhetsskyddet och säkerhetsskyddet vid upphandlinglämnar säkerhetspolisen råd även till den militära delen av totalförsvaret.Säkerhetspolisen svarar även för RPS uppgifter enligt personalkontrollkungörelsen(1969:446). Personalkontrollen kommer att ses över i ett senare sammanhang ochberörs inte av vad jag nu anför. Säkerhetsskyddetär ett förebyggande arbete inom säkerhetstjänsten och faller därmed på ett naturligt sätt inom ramen för säkerhetspolisens verk samhet. Från effektivitetssynpunkt är det en fördel att säkerhetsskyddet 10 bedrivs i nära samverkanmed säkerhetsunderrättelsetjänsten, så att inhämtade underrättelser omsäkerhetshotande verksamhet snabbt kan tillgodogöras i det förebyggandearbetet. Jag delar därför kommitténs uppfattning att säkerhetskyddet även ifortsättningen bör vara en uppgift för säkerhetspolisen. Kommittén har vidare tagitupp en del frågor om säkerhetsskyddets inriktning och den närmareansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter. Jag kan i allt väsentligtställa mig bakom vad kommittén har anfört om att RPS och ÖB bör behålla sinaövergripande funktioner på säkerhetsskyddsområdet och att säkerhetsskyddetäven i fortsättningen bör vara inriktat på skyddet av rikets säkerhet. Jag ärockså positiv till tanken att säkerhetspolisens rådgivande verksamhet i högregrad än bör ta sikte på policyfrågor, dvs. behov och uppläggning istort av säkerhetsskyddet vid myndigheter och företag. Saken hänger dockdelvis samman med säkerhetspolisens tillgång till specialister på området,vilket behandlas närmare i avsnitt 2.6.2.