prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Även om språkligsamstämmighet mellan de nordiska förslagen har nåtts på denna punkt finnernämnden likväl lokutionen "risken för varan" sämre än"faran". 12§ Förbundet delar professor mening att uttrycket "faran" förgodsets förstörelse är en hävdvunnen term i svenskt juridiskt språkbruk ochdärför bör bibehållas. 12§ Bestämningen "av våda" hänför sig till både "förstörts, kommitbort, försämrats" och "minskals". I tydlighetens intresse finnsdet därför skäl att placera bestämningen "av våda" före"förstörts"; alltså " . . även om godset av våda harförstörts, kommit bort, försämrats eller minskal." Somexempel på sådan s.k. modernisering vill vi peka på det i doktrinen vedertagna begreppet"faran för godset", som i förslaget ersatts med "ris- 89 ken för godset" (s.162 saml i specialmotiveringen till 12 - 16 §§. 1988/89:76en har icke motiverats i förslaget och i brist på argument ifrågasätter viom Bilaga 3 icke fara-begreppet bör bibehållas. Riksförbundetvill här endast påpeka att det torde vara ett ganska onödigt offer för dennordiska rättslikheten alt byta ut den i svenskt juridiskt språkbruk hävdvunnatermen "faran" mot "risken". 13§ Samfundet vill sätta ifråga om inte regeln i andra stycket bör gälla även idel fall att köparen fått ett meddelande att godset finns tillgängligt föravhämtning, men inte tagit del av meddelandet. 15§ Denna bestämmelse rör övergången av faran för gods som är under transport vidtiden för köpet. Den saknar motsvarighet i gällande köplag (och i SOU) men ären direkt översättning av motsvarande stadgande i FN- konventionen (art. 68).Tillkomsten av della stadgande är säregen. Samtliga utkast lill konventioninnehöll (liksom uniforma köplagen art. 99) motsatt huvudregel, nämligen attvid köp av varor under transport köparen övertar faran retroaktivt, från detgodset överlämnades till transportören, såvida inte säljaren är i ond tro. Vidden diplomatiska konferensen i föreslogs av vissa u- länder motsattregel, och efter ell antal märkliga voteringar blev resultatet en kompromiss, iform av en regel av vilken den nu föreslagna utgör en översättning. (s. 213 ff, 220 f). Ur protokollen noterar man ett yttrande avMr Rognlien (), enligt vilket detta stadgande aldrig skulle tillämpas ipraktiken utom av köpare som inte kände till det slag av handel på vilketartikeln är tillämplig (s. 221). Man kan fråga om en regel meddetta innehåll och denna tillkomsthistoria lämpar sig för all las in i ensvensk köplag. 15§ Enligt motiven (s. 222) avser paragrafen ell köp där parterna känner till attgodset är under transport. Samfundet menar all förutsättningen att parternaskall ha vetskap om transporten bör framgå också av lagtexten. Beträffande"framgår av omständigheterna" hänvisar samfundet till vad samfundet anfört under punkt 3 i "Allmänna synpunkter" ovan (avsnitt 5). c u « Bilaga 3 Överen.sslämmelse medavtalet godsets egenskaper 1den gällande köplagen finns inte några bestämmelser om när godset skall ansesfelaktigt. I konsumentköplagen finns regler om när fel skall anses föreligga ispeciella situationer. Det finns dock inte heller där någon allmän definitionav felbegreppel. I arbetsgruppens förslag stadgas i 17 § att varan i fråga omart, mängd, kvalitet och andra egenskaper samt förpackning skall överensstämmamed vad som får anses avtalat. I annat fall är varan felaktig. Del norskaförslaget, § 17 (1) a) - d), innehåller några ytterligare stadganden om varansbeskaffenhet. Stadgandena, som inte är avsedda att vara någon uttömmandedefinition av vad som är fel, anger vissa av de centrala principer som börligga till grund för felbedömningen. I FN-konvenlionen finns bestämmelser sommotsvarar det norska förslaget. Enligthovrättens mening vore det bra om dessa principer, som är betydelsefulla inteminst vid konsumentköpen, kunde komma till uttryck även i den svenskalagtexten. Även om principerna med nödvändighet måste bli rätt allmänt hållna ien lagtext, har de stort praktiskt värde. 117 § krävs överensstämmelse i fråga om "art, mängd, kvalitet och andraegenskaper" med vad som får anses avtalat. Av 18§ framgår, att del utöversamlingsbegreppet"egenskaper" krävs överensstämmelse med uppgift om"användning". Om varan anses felaktig om den inte överensstämmer meduppgift om användning, som säljaren lämnat vid marknadsföringen ellerförsummat all upplysa om, så bör väl samma krav på överensstämmelse föreliggamed vad som avtalats om användning. Skall 18 § ha föreslagen lydelse, bördärför "användning" förekomma i även 17 §. 17 § konsumentköplagen (KKL) används begreppen beskaffenhet och användning. I propositionen till konsumentköplagen (prop. 1973:138) talas ömsom om användning som det sätt, på vilket varan kan brukas (prop.sid. 212), dvs. dess egenskaper, och ömsom om användning såsom bruksanvisning eller skötselanvisning för varan (prop. sid. 216). Med "användning" avses i utredningens förslag tydligen inte varans egenska per, utan hur varan skall användas, med andra ord rätt drift, skötsel, underhåll, service, reparation etc. Information om delta kan ges i bruksan visningar och servicehandböcker, varudeklaration eller dylikt. I 22 § an vändes ordet "användbarhet" hos varan. Utredningen har inte markerat att någon saklig skillnad gjorts mellan innebörden av "användning"och "användbarhet". Användbarhet kan i detta sammanhang antas vara en uppgift om till vad varan kan brukas. Enligt materielverkets mening ligger dock denna betydelse redan i vad som avses med begreppet egenskaper. Däremot kanske det inte ryms inom begreppet beskaffenhet vilket an vänds i 7 § KKL. Därför skall antingen ordet "användbarhet" utgå ur22 § eller om innebörden sträcker sig utöver "egenskaper" bör detinförlivas i uppräkningen i 17§. vill också anmärka att angivna be grepp troligen omfattas av begreppet "kvalitet", som i SvenskStandard (020104) definieras som "sammanfattning av utmärkande drag och egen skaper hos produkt eller tjänst som är av betydelse för dess förmåga att tillfredsställa givna behov". Bestämmelsernaanger när en vara skall anses felaktig. Enligt konsument- tj"ägä köplagsförslaget skall envara anses felaktig även när den säljs i strid med ett förbud enligt 4 §marknadsföringslagen (MFL) eller mot ett annat försäljningsförbud avvisst slag. 1984/85:213 har föreslagits att 4 § MFL ändras så all förbudskall kunna avse även försäljning av varor från en näringsidkare till enannan. Om försäljning sker i strid mot ett sådant förbud, uppkommer fråganom varan skall anses felaktig. Fall av delta slag har i de finska och norskaförslagen uttryckligen reglerats i 17 § 2 st, medan de enligt de svenska ochdanska förslagen bör avgöras med stöd av de allmänna bestämmelsema omfel i 17 och 18 §§ (betänkandet s. 228). är inte närmare diskuteratvad detta kommer att innebära. bl.a. detaljislledelsmöjligheteratt föra konsumentkrav vidare till tidigare led och har därförbetydelse även från konsumentskyddssynpunkl. förhållanden bör belysasytterligare, något som enligt prop. (s. 48) kommer att ske isamband med produklåterkallelsekommitléns Nämndennoterar att de föreslagna bestämmelserna om varans beskaffenhet i huvudsakstämmer överens med vad konsumentköpulredningen föreslog för konsumentköpensdel. Som nämnden uttalade i sitt remissyttrande över del sistnämnda förslagetmåste det bl. a. av pedagogiska skäl anses värdefullt alt en så viktig sak somutgångspunkten för felbedömningen anges direkt i lagtexten, låt vara attbestämmelsen gärna blir så allmänt formulerad att den inte ger någon omedelbarledning för prövningen i konkreta situationer. Nämndenifrågasätter om inte det är lämpligt att liksom i de finska och norskaförslagen ta in en uttrycklig regel för s.k. rådighelsfel. Rättsläget här lär ialla fall f n. inte vara helt klart (jfr , Speciell avtalsrätt I,Köprätt s. 200). 1de finska och norska köplagsförslagen har det ansetts befogat att preciserafelbegreppel när det gäller säljarens ansvar för att varan överensstämmer medsådana krav som uppställs i lagstiftning eller genom beslut av någon myndighet.Vad som åsyftas är huvudsakligen krav från säkerhetssynpunkt. I de svenska ochdanska förslagen har man inte tagit med någon motsvarande bestämmelse ulanförklarat (s. 228), att den föreliggande frågan får lösas med stöd av deallmänna bestämmelserna om fel i 17 och 18 §§. Någon närmare motivering härförhar inte lämnats. I10 § förslaget till konsumentköplag preciseras säljarens ansvar för fel igodset när detta har sålts i strid mot säljförbud av vissa slag bl. a. förbudenligt 4 § marknadsföringslagen eller är farligt för någons liv eller hälsa.Det anges i betänkandet att godset, när förhållandena är sådana att stadgandetblir tillämpligt, i de flesta fall skulle vara att anse som felaktigt redanenligt konsumentköplagens allmänna felregler. Emellertid framhålls det attparagrafen ändå har en viss betydelse, bl. a. genom att den är ägnad att bidratill alt farliga varor mönstras ut från konsumentmarknaden. Ipropositionen 1984/85:213 föreslås en ändring i 4 § marknadsförings- 92 lagen så att säljförbudskall kunna riktas inte som bara mot näringsid- Prop. 1988/89: 76 käre idetaljhandelsledel utan också mot tillverkare, importörer och andra Bilaga 3som befinner sig i tidigare säljled. Syftet är att säljförbudsinstitutet skallgöras effektivare; man skall kunna gå direkt till "källan" när manvill hindra spridning av en farlig vara. Som PÅK har framhållit i sittremissyttrande över konsumentköpsutredningens betänkande kan den föreslagnaändringen väntas få till följd all KO i praktiken oftast kommer alt föra talanom säljförbud mot tillverkare och importörer. Vidutformningen av en ålerkallelsereglering kommer likaledes tillverkare ochimportörer i centrum för intresset, även om del av effektivitetsskäl bör varamöjligt all rikta krav också mot andra led i den distributionskedja som harmedverkat till att produkten kommit i omlopp. Detfinns även i övrigt en förklarlig tendens att i första hand rikta säkerhetskravmot tillverkare och importörer eller eventuellt andra tidigare säljled. EnligtPÅK:s mening är det lämpligt att markera denna tendens ochproduktsäkerhetskravens betydelse genom en precisering av felbegreppet i denallmänna köplagen, som ju omfattar alla typer av köp utom just konsumentköpen.Om möjligt bör det vara en bestämmelse så utformad att den kan gälla somtvingande regel vid konsumentköp och bidra lill lösning av de problemsom hänger samman med affärsrelationerna i de olika distributionsleden. en regel av det tänkta slaget särskilt hänvisa till säljförbudet enligt 4 §marknadsföringslagen synes inte motiverat. De i 17 § andra stycket av de finskaoch norska förslagen upptagna bestämmelserna om all det föreligger fel, närvaran inte överensstämmer med offentligrättsliga krav, förefaller å andra sidanalltför allmänt hållna. Vad man bör rikta in sig på är enligt PÅK:s meningförsäljningsåtgärder i strid mot förbud som har meddelats i författning ellerav myndighet väsentligen i syfte all hindra användning av varor som inte ärtillförlitliga från säkerhetssynpunkt. Möjligen bor i överensstämmelse medförslaget till konsumentköplag tilläggas att en vara alltid är felaktig, omden är så bristfällig all dess användning medför allvarlig fara för köparenseller någon annans liv eller hälsa. Såsom framhållits i PÅK:s yttrande över detförslaget torde emellertid fel på grund av bristfällig säkerhet ofta föreliggalångt innan faran har nått en sådan grad. 1konsumentköplagsliftningen har man ganska noga uttryckt vad som är att anse somfel i varan. Arbetsgruppen synes i sitt förslag ha hämtat förebilder från bl.a.konsumentlagstiflningen om vad som är att anse som fel i varan. Förbundet menaratt man kan ifrågasätta lämpligheten av att ha flera regler om felbegreppet.Dock synes fördelarna att klargöra felbegreppel på vissa praktiska punkter hasådan tyngd att de föreslagna reglerna bör godtas. Förbundettillstyrker all man i den svenska köplagstiftningen inte gör någon närmareprecisering av vad som avses med faktiska fel och rådig-hetsfel. Däremotföreslås en särskild regel om rättsligt fel, som bl.a. finns i begränsad meningi 59 § av gällande köplag. Förbundet har ingen erinran mot den utförliga textsom föreslagits i della avseende. Igällande köplag finns inga definitioner av vad som är att anse som fel i en vara.Förslagen innehåller däremot utförliga feldefinilioner. Även om flera 93 av dessa definitioner kanaccepteras som huvudprincip har organisationer- Prop. 1988/89: 76 na härvisaf på all reglerna blir för stelbenta och onyanserade. I flera Bilaga 3avseenden är de direkt olämpliga. Organisationernamenar därför all man i köplagen bör nöja sig med en allmän feldefiniiion enligtvad som sägs i 17 § i del svenska förslaget (med undantag förförpackningsregeln). Ensådan allmänt formulerad regel, kompletterad med molivuttalanden, torde kunnata hand om felproblemen på ell mera flexibelt och nyanserat sätt än vad somblir fallet om de föreslagna utförliga felreglerna antas. Skulletrots della övervägas att fullfölja förslagen om utföriiga felregler harorganisationerna i kommentarerna lill de enskilda paragraferna framhållit deändringar som måste göras. 17§ Del norska förslaget innehåller en rad preciseringar av felbegreppet somsaknas i del svenska förslaget (liksom i de övriga förslagen). I motiven sägs(på s. 224): "Att motsvarande stadgande inte ingår i de övriga förslageninnebär inte något avståndstagande från de principer som framgår av del norskaförslaget." Samfundet anser del värdefullt med preciseringar avfelbegreppel i lagtexten, varvid skrivningarna i det norska förslaget ihuvudsak bör kunna tjäna som förebild. Säljarenkan låta andra avtalsbrott än fel och dröjsmål komma sig till last. Ellexempel: Säljaren bryter mot en utfästelse all inte till tredje man sälja envara av det slag köparen förvärvat. 1 denna situation uppstår frågan vad somgäller beträffande förutsättningarna för säljarens ansvar och vilka sanktionerköparen kan ha rätt till. Spörsmålet förtjänar en närmare analys i anslutningtill felproblematiken och möjligen också en lagreglering. Enligtsamfundets mening saknas det anledning att i della sammanhang ange regler förförpackningen, vilken faller utanför avtalsföremålet. Ifråga om terminologin "är felaktig" hänvisar samfundet till punkt 6 i"Allmänna synpunkter" (avsnitt 1). 17§ Särskild anledning finns här all kort beröra de norska och finska förslagen.Bestämmelser utformade som dessa, torde bli till mera skada än nytta, delsgenom att vissa av de definitioner som ges är direkt olämpliga, dels genom atti vissa situationer även andra brister än de angivna bör vara alt anse som fel.Angående det senare är organisationerna medvetna om att det norska förslaget, likalitet som de andra utkasten, syftar till att vara heltäckande i uppräkningen avfel. Det förefaller dock mindre ändamålsenligt att fokusera några feltyper,när det finns åtskilliga andra. Beträffandede olika punkterna i det norska förslaget kan bl.a. följande synpunkteranföras. Angåendepunkt b kan sägas att även om säljaren inser det ändamål som godset skallanvändas lill, han därmed inte nödvändigtvis också inser under vilka särskildaförhållanden godset kommer att användas. Regelns utformning kan resultera i attsäljaren ändock får ett felansvar. Regelni punkt d synes medföra att i sig felfritt gods skall betraktas som felaktigt om det förpackats på ett sätt som avviker från det"vanliga" eller "försvariiga". Flera invändningar kan resas häremot. uppkomma vid bedömningenav vad som skall anses avvika från det i Prop. 1988/89:76 regeln angivna kravet på förpackningen. Vidareförefaller det orimligt all en köpare i princip skulle kunna göra samtligafelpåföljder gällande om godset endast lill följd av en avvikelse beträffandeförpackningen skulle anses felaktigt. Detförefaller också märkligt att såsom punkten d anger även en"för-svariig" och därmed fullgod förpackning kan ge ett felansvarpå den grunden att varan inte förpackals på "vanligt sätt". Överhuvudtageltorde varje form av "förpackningsregel" även den som förekommer idet svenska förslaget vara till mera skada än nytta och orsaka problem avnyss nämnd art. Köplagen bör därför inte behandla förpackningssilualionerna. fall förpackningen haren särskild betydelse, t. ex. där köparen skall säljavidare godset i obruten förpackning, kan köparen göra påföljder gällande enligtden allmänna felregeln i 17 §. Beträffandeoffenlligrättsligafel bör i och för sig principen vara att gods skall uppfyllade krav som uppställs i olika lagar eller förordningar. I vissa fall är deldock naturligt all köparen svarar för att varan förses med särskildaanordningar (t. ex. vid imporlprodukter). En bedömning måste ske från fall tillfall. Det är då olämpligt att genom köplagen generellt tillskrivaoffentligrättsliga föreskrifter och myndigheters beslut civilrätlsligbetydelse. 1de norska och finska förslagen ställs inte heller tillräckligt höga ochpreciserade anspråk på hur och på vilken myndighetsnivå de uppställda kraven påvarorna skall vara beslutade. 17§ i dess svenska lydelse är mot bakgrund av vad som sagts klart all föredraframför de norska och finska förslagen. Dock bör lokutionen om förpackningutgå. Informationsom lämnas vid marknadsföringen av gods bör tillmätas avsevärd betydelse vidfelbedömningen. Hovrätten kan i allt väsentligt ansluta sig lill de värderingarsom arbetsgruppen har gjort när del gäller ansvaret för de uppgifter somsäljaren själv har lämnat vid marknadsföringen. Regelni förslagels 18 § 2 förefaller dock väl långtgående. Principiellt finns del idetta hänseende inte anledning alt ställa samma stränga krav på säljaren vidvanliga köp som vid konsumentköp. Säljaren skulle enligt förslaget bli ansvarigom han försummat all upplysa köparen, inte bara om ell förhållande rörandegodsels egenskaper eller användning som han kände till, ulan också om vad han"borde ha känt till". För att markera att avsikten inte är all åläggasäljaren någon slags undersökningsplikt bör "borde ha känt till"ersättas med "kan förutsättas ha känt till". 18§ 2 Tingsrätten har den uppfattningen att det i första hand bör an komma på köparen att genom undersökning av varan och förfrågning hos säljaren göra sig bekant med varans beskaffenhet och användningsområde. Med tanke på den öppenhet som bör råda mellan köpare och säljare är del rimligt all ålägga säljaren en skyldighet all upplysa köparen om de för säljaren kända och för köparen relevanta egenskaperna hos varan. är lämpligt att därutöverstadga skyldighet för säljaren att lämna informa- Prop. 1988/89: 76 tion om sådana egenskapersom han insåg eller bort inse vara av betydelse Bilaga 3 för köparen synestveksamt. Visserligen kan det väl tänkas situationer, speciellt då köpet ingåsmellan parter som i avtalssituationen inte kan anses jämlika, där detmöjligen skulle finnas skäl att ålägga säljaren en större förtänksamhet ochundersökningsskyldighet beträffande köparens lilllänkta användning avvaran än eljest. Men det kan ifrågasättas om det är lämpligt att generelltstadga att säljaren skall drabbas av felansvar för försummelse att upplysa omegenskaper hos varan som han inte känt till men borde ha känt till ochsom han till yttermera visso inte insett men borde ha insett vara avbetydelse för köparen. Särskilt del sist angivna kravet skulle i vissasituationer leda till all säljaren för att skydda sig mot felansvar skulle varatvingad att på ett helt annat sätt än vad som torde gälla sällasig in i köparens förhållanden. såsom påpekats avarbetsgruppen, säljarens upplysningsplikt komma att sträcka sig olika långtberoende på vem som är köpare och på vilka kunskaper denne har. Detkan härvid förutses svårigheter för säljaren att i det enskilda fallet avgörahur ingående han måste göra sig bekant med köparens tilltänktaanvändning av varan för att rätt kunna uppfylla sin Säljarenskunskap om köparens önskemål om varans beskaffenhet har i 18 § 2 p. avgörandebetydelse. Vad som förekommit före köpet är därför av stor betydelse. Vidstörre avtal vet regelmässigt säljaren mer om köparens syften och behov än vidmindre. Köparen har kanske presenterat en utföriig specifikation där hans behovoch krav redovisas. Specifikationen och senare avtalet kan komma att innehållaförhållandevis vittgående beskrivningar av de övergripande krav köparen ställerpå varan. Dessa allmänna behovsbeskrivningar torde fä ett inte oväsentligtvärde med den föreslagna lagtexten. Om köparens behov och önskemål finnsredovisade i avtalet måste också säljaren anses ha känt till dem före köpet. ,och andra kompetenta köpare, ställer höga krav på sina leverantörer och denmateriel som upphandlas. 1 regel bör därför inte en sådan leverantör kunnaurskulda sig med all han inte kände till eller ens borde ha känt till enlevererad varas egenskaper i ell visst avseende eller dess förmåga att uppfyllaav köparen ställda krav. Orsakssammanhangmellan uppgiften om varans egenskaper eller an vändning och inverkan på köpet torde vara svårt att fastställa. Enligt materielverkets mening bör därför inte kravet på köparens bevisning om orsakssammanhanget ställas högt. Utredningen (s. 230) delar tydligen denna uppfattning och säger att köparen inte får åberopa en uppgift som "uppenbarligen varit irrelevant för honom vid köpslutet". Enligtutred ningen (s. 230) bordel förutsättas att uppgifter om användningen inverkat på användningen. utgår då från att 18 § I p. och 2 p. skall tolkas så att uppgiften/försummelsen inte nödvändigtvis måste ha inverkat på köpet. Lämpligt är därför att i 18 § förtydliga utredningens avsikt genom att i lagtexten uttryckligen stadga att "... och uppgiften/försummel sen kan antas ha inverkat på köpet eller användningen". I samband med tillverkningsavtal torde försummelsen alltid inverka på köpet eftersom en före köpet lämnad betydelsefull upplysning bör leda till att tillverknings- underiagel ändras så att malerielen som skall tillverkas blir mer ändamåls enlig, 96 18 § 2 st. kräver enuttrycklig friskrivning av säljaren för att denne skall Prop. 1988/89:76undkomma ansvaret som regleras däri. Konsekvenserna av den föreslagna Bilaga 3bestämmelsen är svåra att bedöma men den kan komma att starkt påverkaförhållandet mellan köpare och säljare. Säljaren kan komma att uppleva dettaansvar så stort att köparna "dränks" i upplysningar om varansegenskaper eller användning på samma gång som köparna strävar efter att istörsta möjliga utsträckning upplysa säljarna om sina önskemål om varansegenskaper. vill varken avstyrka eller tillstyrka en regel avföreslaget innehåll men har med ovanstående kommentarer velat tillföralagstiftningsarbetet vissa synpunkter särskilt på tolkningen av 18 § 2p. Enligt18 § punkt 2. anses en vara felaktig bl.a. om säljaren före köpet har försummatatt upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper elleranvändning, som han borde ha känt till och som,han borde ha insett var avbetydelse för köparen. Regeln är väl sträng mot säljaren, särskilt som den inteär avsedd för konsumenlköp. För alt undgå felansvar tvingas nämligen säljarenav den föreslagna regeln alt underrätta sig om vilka förhållanden köparen anservara av betydelse, se till att han själv inhämtat all relevant kunskap om varanoch slutligen upplysa köparen om det han känner till. Professor synes på denna punkt vara lämpligare avvägt. Varansbeskaffenhet, överensstämmelse med avtalet Vivill i viss mån stödja professor särskilda yttrande beträffande felhos varan, nämligen vad gäller paragrafens andra stycke. Åläggandetför säljaren att han "borde ha insett" vad som var av betydelse förköparen är enligt vår mening alltför omfattande i vissa fall med hänsyn tillalt parterna är näringsidkare. Dettorde vara svårt för säljaren vid främst distansköp att veta vari hansskyldighet egentligen beslår. Vidköp av högteknologiska produkter erfordras t. ex. viss kompetens för att varanskall kunna användas och inte sällan för alt över huvud taget till fullo förståvilka krav som ställs på användaren. "Stadgandenai 18:e paragrafen begränsas i någon mån av den 21:a.