prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Motiven säger också (s 282), alt del som sägs i andrastycket i och för sig redan följer av första stycket. Som motivering anges attdel "bl. a. i samband med reglerna om konsumentköp har visat sig förekommapraktiska problem rörande dessa frågor". Eftersom de svenska reglernainte skall gälla för konsumenlköp, förefaller skälet otillräckligt. För denläsare som inte är insatt i de speciella svårigheterna vid konsumentköp är detförvirrande, alt det ges en bestämmelse i andra stycket som vid ell noggrantstudium förefaller helt överflödig, något som bekräftas av all den enligtmotiven inte utsäger mer än vad som redan är sagt i första stycket. Mansaknar å andra sidan en bestämmelse som talar om, inom vilken tid säljarenskall erbjuda rättelse och sedan utföra den, när köparen inte krävt den. Del ärmöjligt alt avsikten är att 39 § skall reglera detta, men den tid som anges där(inom "skälig tid" efter reklamationen) förefaller alltför lång närköparen har krävt något annat än rättelse. Förslageti 38 § om rätt för säljaren att på egen bekostnad avhjälpa fel eller företaomleverans även om inte köparen kräver det, godtas. Förslaget överensstämmermed vad som gäller enligt åtskilliga standardavtal. Samfundetanser alt andra stycket fåll en något oklar formulering och vill förorda attstycket i stället formuleras i överensstämmelse med punkten 3 i § 38 i delnorska förslaget. Organisationernahälsar med tillfredsställelse arbetsgruppens förslag att lagen skall ge säljarenrätt att avhjälpa fel eller företa omleverans även om 145 10 1988/89. inte köparen kräver det.En sådan ordning är vanlig i nu förekommande Prop. 1988/89:76 kontrakt och standardavtal. Enligtförslaget har säljaren möjlighet att, när köparen har reklamerat, erbjuda sigall avhjälpa felet eller att leverera felfri vara, om sådan rättelse kan skeutan väsentlig olägenhet för köparen och utan risk för att köparen inte fårsina egna kostnader ersatta av säljaren. Enligt 39 § skall en sådan rättelseföretas inom skälig tid. Utredningen anger dock inte inom vilken tid säljarenskall lämna sitt erbjudande. Enligt vår mening bör bestämmelsen kompletterasmed ell uttryckligt krav på att säljaren lämnar detta erbjudande utan oskäligtuppehåll efter köparens reklamation. Försummar säljaren detta, bör köparen harätt alt kräva andra påföljder. Läserman paragrafen efter dess ordalydelse måste köparen, även om det är ett fel sominte kan avhjälpas, eller det är klart att säljaren inte kommer att avhjälpadel, vänta tills det förflutit "skälig tid efter reklamationen" innanhan kan begära prisavdrag eller häva köpel. Detta kan inte gärna vara avsett.Redaktionellt saknar man en hänvisning till 45 § 2 st, beträffande ersättningför all köparen själv avhjälper felet. Man får av 39 § intrycket, att om intefelet avhjälps eller omleverans sker, köparens enda rättigheteräratt krävaprisavdrag resp. häva köpet. Enligtmotiven (s 284) är köparen inte berättigad till vare sig prisavdrag ellerhävning om han ulan grund vägrar att godta rättelse. Detta kan dock vara hårtmot köparen, särskilt som säljarens rätt att avhjälpa felet är så vittgående.Om det långt efter det köparen avböjt rättelse konstaleras i process attköparen varit skyldig att godta en rättelse som skulle ha kostat säljaren ellbetydande belopp, bör inte köparen bära hela förlusten. Det synes rimligt attköparen får åtminstone något prisavdrag eller någon ersättning för sinakostnader. Del är möjligt att 45 § 1 st bör tolkas så, att köparen i densituation som där avses kan få ersättning för sina kostnader för all haavhjälpt felet även om han avböjt rättelse. 45 § innehåller ingen uttryckligreservation för delta fall, och såvitt jag kan se berörs inte saken i motiven.Å andra sidan är det svårt att se något skäl varför köparen skulle fåersättning för sina kostnader när han inte är berättigad lill prisavdrag. Samfundetutgår från all tidsrekvisitet "inom skälig lid efter reklamationen"syftar på såväl avhjälpande som omleverans. Detta bör tydligare framgå avlagtexten. Samfundetanser, liksom Hjerner, all köparen inte skall ha rätt till prisavdrag förbegagnat gods sålt på auktion. Samfundetanser dock inte att denna regel skall gälla endast begagnat gods. Skälen somtalar för all prisavdrag inte skall tillämpas vid begagnat gods sålt på auktionär ju främst hänsynen till de särskilda förhållandena vid auktion, där andravilliga köpare till nära nog samma pris funnits. Delta skäl gäller med sammastyrka vid försäljning på auktion av annat gods än begagnat gods. Iövrigt hänvisar samfundet till punkt 4. i "Allmänna synpunkter" (avsnitt 4). 1enlighet med vad professor anför i sill särskilda yttrande anser organisationernaall prisavdrag inte skall få krävas vid fel i begagnat gods som sålts påauktion. Detta borde lämpligen framgå av motiven. Inledningenav bestämmelsen kan med fördel formuleras: "Prisavdrag skall beräknas såall..." Samfundetvill sätta i fråga om uttrycket "del avtalsenliga . . priset" ärdet mest lämpliga. Fråga kan ju nämligen vara också om ett pris som inte äravtalat utan bestämt enligt 51 §. Materielverketaccepterar att rätten all häva i huvudsak begränsas till fel som utgör ettväsentligt avtalsbrott (41 §). Däremot ifrågasätts del rimliga i att rätten attkräva omleverans inskränks i den omfattning utredningen föreslår. En myckelstor del av köpavtal mellan näringsidkare och myndigheter utesluts i 36 § 2 standra meningen. Varor som materielverket anskaffar är i de allra flesta falltillverkade särskilt för verket efter dess anvisningar eller önskemål. Dessaanvisningar och önskemål kan vara alltifrån små detaljer för något som i övrigtär ren "hyllvara" t. ex. att varan målas med viss färg eller försesmed militära beteckningar, eller tillverkning enligt detaljerade tekniskaspecifikationer. Enligt materielverkets uppfattning bör köparen ha rätt attavvisa godset (kräva omleverans) under förutsättning all felet utgör ettväsentligt avtalsbrott oavsett om det är fråga om tillverkningsköp eller ej.Säljaren är sedan fri alt byta ut varan mot annan eller avhjälpa felet. Iprincip bör således rätlen att kräva omleverans överensstämma med rätten althäva, annars måste köparen häva eller hota med det om han inte vill ta emotden felaktiga varan. Förstastycket talar om under vilka förutsättningar köpet får hävas. Det anges där attdet förutsätter all "felet utgör ett väsentligt avtalsbrott". Omsamma situation åsyftas som i 36 § andra stycket där det sägs "är feletväsentligt", bör samma terminologi användas. Samfundetvill sätta i fråga om inte vad som upptas i andra meningen redan är eller, omså inte är fallet, borde vara, uttömmande behandlat i 38 och 39 §§. Iövrigt hänvisar samfundet till punkt 9 i "Allmänna synpunkter" (avsnitt4). Ifråga om uttrycket "vill köparen häva" hänvisar samfundet till vad samfundetanfört under 31 §. Organisationernatillstyrker att del uppställs ett särskilt väsentlighetskrav bilaga 3 förrätten all häva på grund av fel. Föreningenobserverar alt det för köparens hävningsrätt enligt 41 § i förslaget krävs attfelet utgör ett väsentligt avtalsbrott. Föreningen ställer sig dock tveksamtill att köparens hävningsrätt kombinerats med detta väsentlighetskrav. Vidbeslällningsköp som skett efter köparens anvisningar eller önskemål skall manenligt specialmoliveringen (s. 285) utöver felels art även la hänsyn tillmöjligheterna att eliminera felet eller all kompensera köparen. Redareföreningenstöder denna tanke som framkommer i paragrafens specialmotivering, I42 44§§ uppvisas en provkarta på olika typer av skadeståndsansvar. Här varvasformer av mer eller mindre strikt ansvar med s. k. presumtionsansvar (den somexculperar sig går fri) och ansvar endast för vållande. Del är möjligt att mani svensk rätt, när del gäller förutsättningarna för skadestånd, inte bör nöjasig med enbart den formel som anvisar i art. 79, den s.k.kontrollformeln. Det bör övervägas om inte något kan göras för att förenkla debestämmelser som arbetsgruppen föreslår. Deföreslagna reglerna om säljarens skadeståndsskyldighet vid fel framstår som onödigt invecklade, och stora ansträngningar bör göras för att förenk la systemet. Dessutom bör man även analysera sambandet mellan dröjs målsansvaret och felansvaret. Enligt fakultetsslyrelsens mening bör förut sättningarna för skadeståndsskyldighel vara desamma vid dröjsmål och fel. En säljare, som lovat leverans av en vara med viss kvalitet men som märker att varan inte är kontraktsgill när leveransdagen närmar sig, bör inte komma lindrigare undan, om han sänder iväg varan i halvfärdigt skick än om han förskjuter leveransen för att göra varan kontraktsgill. Om man har ell konlrollsfaransvar vid dröjsmål men ett culpaansvar vid fel, kan det emellertid ibland löna sig för säljaren att försöka komma över till felreglerna, eftersom säljaren inte alltid blir skadeståndsskyldig , och köparen synes inte ha någon rätt att genom avvisan de av varan föra säljaren tillbaka till dröjsmålssladiet (jfr 49 § 2 st. försla get). En lindring av säljarens skadeståndsansvar vid fel borde endast ifråga- komma i situationer, där säljaren inte har måst inse vilken standard som gäller för köpet och därför inte kunnat frestas all leverera i syfte att undvika skadestånd för dröjsmål. Utifrån denna synpunkt kan undantaget i 42 § 2 st. tillstyrkas. Grundas kravet påviss kvalitet på en uppgift från 148 säljareneller på försummad upplysning från hans sida, finns det dock Prop.1988/89:76 ingen anledning att fritaga honom från skadeståndsansvar för felbara Bilaga 3 därför att han måhända trodde att varan uppfyllde de avtaladefordringarna. Utifrånnu anförda synpunkter vill fakullelsslyrelsen ifrågasätta, om inte säljarenborde bli skadeslåndsskyldig vid fel enligt vad som föreslås i 42 § oavsett omköpet avser bestämt gods, bulkvaror eller tillverkning. Anser man vid dröjsmålatt hans levernaslöfle är absolut med reservation för hinder utanför hanskontroll, borde man väl även kunna ha samma uppfattning vid fel. I sammanhangetmå nämnas alt i de viktigaste kommersiella standardavtalen leverantörensskadeståndsansvar för fel är strikt (5:13 AB 72, p 30 i NL och p 57 i NLM),varför ett konlrollsfaransvar inte kan anses vara anmärkningsvärt strängt. Idessa avtal begränsas dock leverantörens ansvar med andra metoder (till visstpris av konlraktssum-man eller endast till direkta skador); härtill återkommervi nedan. Förslagen i 43 § 1 2 st. och 44 § kan utgå, och skadeståndsreglernablir genast mycket överskådligare. Förslaget till 43 § 3 st. kan kopplas på 42§ I st. I p. Vadgäller avhjälpande av fel innebär förslaget att säljaren enligt 36 § ofta ärskyldig att avhjälpa på egen bekostnad. Försummar säljaren denna sin skyldighethar köparen en absolut rätt till ersättning för egna avhjälpningskostnaderenligt 45 §. Frågan är vad som gäller beträffande kostnader som köparen har föratt t. ex. transportera varan till säljaren (se s. 227 m). Ersättningsrällengrundas då inte på 45 §, eftersom säljaren inte försummat uppfylla sinskyldighet, utan det tvärtom är köparen som varit skyldig att medverka. Därmedåterstår endast att kräva ersättning enligt 42 44 §§, vilket ibland kanmedföra all köparen inte får något. Ett förtydligande av om denna tolkning ärriktig synes vara på sin plats. 42 45 §§ Reglerna om säljarens skadeståndsskyldighet vid fel utgör en av de mestbetydande nyheterna i förslaget. De ansluter sig varken till FN-konventioneneller till gällande rätt, och de är mycket komplicerade. Från formell synpunktkan man konstatera, att vissa generella regler kommer först i 44 §, medanvissa detaljregler står i den inledande paragrafen, 42 §. 1 del följandekommenteras reglerna i en ordning som ansluter sig mer lill nu gällande rätt äntill förslagets uppställning. 1)Enligt 44 § punkt 1 är säljaren skadeslåndsskyldig på gmnd av fel om varan vidköpet avvek från vad säljaren särskilt ulfäst. 1 huvudsak ansluter sig dettalill en vedertagen princip, nämligen att en "garanti" medför striktskadeståndsskyldighet. Den föreslagna regeln avser emellertid endast att godset"vid köpel" avvek från vad säljaren ulfäst. Men om säljaren ulfästalt godset (t. ex. gods som skall tillverkas) vid avlämnandet skall ha en vissegenskap, bör samma verkningar inträda. (Jfr även 4:19 JB som inte harbegränsningen "vid köpet".) Bestämmelsenavviker från 42 § 2 st. köplagen samt 4:19 JB genom att den endast är tillämplig vid särskild utfästelse, varmed måste förstås en uttrycklig utfästelse. Enligt nu gällande räll anses vissa uppgifter, även om de inte har garantins form, ha verkan som sådana (se särskilt NJA 1976 s. 678; jfr NJA 1978 s. 307, där HD nämner utfästelsefallen och därmed jämställda fall av positiva uppgifter från säljaren). Del är svårt alt sevarför man här skulle göra en ändring. Del är dock möjligt att trots den föreslagna lydelsen även sådana fall är avsedda att inbegripas (se motiven s. 296 ö). Även om så skulle vara fallet täcker inte bestämmelsen det ansvar för 149 "kärnegenskaper"som f n. tillämpas (se särskilt NJA 1978 s. 307). Till grund för detta ansvarligger främst tanken, att en köpare som vill vara säker på att ha full rättlill skadestånd vid kontraktsbrott kan begära garantier om många saker men altdel inte kan väntas att han skall begära garantier om"kärnegenskaper", vilkas betydelse måste anses självklar. Vill manförkasta denna princip bör man åtminstone i motiven anföra skäl. 2) Enligt 44 § 2 punkten ärsäljaren skadeståndsskyldig om han lämnat en uppgift som avses i 18 § 1 eller20 § 1 och han insåg eller borde ha insett att uppgiften var oriktig ellervilseledande. I nuvarande svensk köprätt torde inte denna typ av ansvar varaerkänd annat än för undantagsfall (se särskilt 7 § 2 st. konsumentköplagen, därett sådant ansvar åläggs för uppgifter från annan än säljaren själv, vilka haninte har "åberopat"). Enligt den nuvarande köplagen får uppgiftenantingen verkan som garanti, och säljaren kan då inte föra bevisning om alt haninte kände till eller borde känna till orikligheten, eller också har uppgifteningen verkan i skadeslåndshänseende (men väl för rätten att kräva prisavdragresp. häva köpel, se NJA 1955 s. 75). Eftersom ingen förklaring lämnas till dennu föreslagna regeln måste gissningarna om vad som ligger till grund för denbli högst osäkra. 3) Enligt 44 § 3 p. är säljarenskadeståndsskyldig om han försummat att lämna en sådan upplysning som avses i18 § 2 st. eller 20 § 2 st. eller "annars" har handlat i strid mottro och heder. Det har redan anförts, beträffande 18 § 2 st., att denundersökningsplikt som förefaller åläggas är tvivelaktig. Detta gäller då ävenskadeståndsskyldigheten. 4) Enligt 42 § 2 st. är säljaren frifrån skadeståndsskyldighel om varan inte överensstämmer med en uppgift som harlämnats av någon annan än säljaren (ehuru del inte i lagtexten uttryckligenhänvisas till 19§, är det såsom också bestyrks av motiven delta stadgande somåsyftas). Regeln har redan berörts på tal om 19 §. 5) Om inte någon av de nu nämnda förutsättningarna ärför handen bestäms säljarens skadeståndsskyldighet av köpets karaktär. a) Om köpet avser en "varasom har tillverkats särskilt för köparen efter hans anvisningar ochönskemål" är skadeståndsansvaret ett presumtionsansvar (43 § 1 st.), dvs.säljaren ansvarar såvida han inte visar att felet inte beror på försummelse påhans sida. Det är svårt att se varför man på detta område skall hapresumtionsansvar. Vad som f n. gäller beträffande tillverkningsavtal är högstosäkert, därför att i de flesta fall tillämpas allmänna avtalsvillkor. Dessabmkar ålägga säljaren skyldighet all avhjälpa fel, eventuellt svara för direktskada i övrigt oberoende av vållande, men helt frita honom från ansvar förindirekt skada utom vid uppsåt och grov vårdslöshet (se t. ex. NL 79 p. 30,ALOS 81 p. Det är inte möjligt aU här föra en rältspolitisk diskussion omvad som är den lämpligaste ansvarsformen. Men man ville gärna vela vad somföranlett arbetsgmppen lill dess ställningstagande. b)Om köpet avser en "varasom fanns vid köpet och som med hänsyn till varans egenskaper och till vadparterna måste antas ha fömtsätt inte kan ersättas med någon annan vara",är säljaren skadeståndsskyldig om felet har uppkommit efter köpet till följd avsäljarens försummelse (43 § 2 st.). Beträffande sättet att benämna"bestämt gods" hänvisas till vad som sades ovan under 2.5. Molsätlningsvisframgår att del inte finns något skadeståndsansvar alls vid speciesköp för ursprungligtfel i godset, utöver de ovan under 14 behandlade fallen. eller konsumentköplagen, för alt nämna två nära till handsliggande jämförelseobjekt, gör något 1988/89:76 Bilaga 3 särskiltundantag för speciesköp. Man frågar vilka sakskälen är. Om någon Prop.1988/89:76 köper en bil från en bilhandlare och den är behäftad med sådant felatt Bilaga 3 köparen häver köpet och köper en motsvarande bil från en annanbilhandlare, blir han enligt förslaget berättigad till ersättning förprisskillnaden utan någon culpabedömning om det var en ny bil men inte ifallbilen var begagnad och köpel därför var ett speciesköp, inte ens om feletberodde på oaklsam behandling före tidpunkten för köpet. c)Vid andra köp är ansvaret strikt, med undantag för vad som beror av händelserutanför säljarens kontroll (42 § 1 st). Detta överensstämmer med vad som nugäller vid leveransavtal (43 § 2 st. köplagen). 6) Vid underlåtenhet att avhjälpafel har köparen rätt till skälig ersättning för kostnader för avhjälpande (45§ I st.). Denna ersättningsskyldighet är strikt. 7) Vid försummelse vid avhjälpandehar köparen rätt till ersättning för skada (45 § 2 st.). Såsom framgår av ordet"försummelse" är detta ett culpaansvar. Sammanfattningsviskan sägas att systemet odiskutabelt är komplicerat men alt olikheterna mellanolika fall är desto mer diskutabla. Om köpet avser ett fartyg som byggs på ettvarv blir en regel tillämplig om fartyget är färdigt eller i det närmastefärdigt (43 § 2 st.), en annan om fartyget inte är färdigt men skall tillverkasenligt köparens särskilda anvisningar (43 § 1 st.), en tredje om fartyget inteär färdigt men är av standardtyp beträffande vilken köparen inte har någonvalmöjlighet (42 § 1 st.). Det kan vara rimligt att beträffande köparensmöjligheter att häva köpel göra.skillnad mellan dessa olika fall, men det synessaknas skäl att göra skillnad beträffande säljarens skadeståndsskyldighet. Arbetsgruppenhar utarbetat förslag lill skadeståndsregler vid fel i varan (42 45 §§).Reglerna är betydligt mer omfattande än enligt gällande köplag och beror pådet utvidgade säljaransvaret för uppgifter m.m. De har också samband medsäljarens skyldighet att avhjälpa fel och ansvaret för försummelser i sambandhärmed. LRF finner att de föreslagna skadeståndsreglerna i stort synes välavvägda och på ett godtagbart sätt fördelar de ekonomiska riskerna mellanparterna i ett köpförhållände. Seovan under 29 §. Ettexempel på en bestämmelse som möjligen kan undvaras är specialre geln i 43 § 2 st., enligt vilken säljaren när det gäller unikt gods skulle bli skadeslåndsskyldig endast vid vållande på säljarens sida efter köpet. Frå gan kan ställas varför köparen av en tavla som sedan skadas vid transpor ten till honom inte skall kunna åberopa samma ansvar för säljaren som den som köper en ny TV och får den transportskadad. Det bör därför enligt hovrättens mening övervägas om den föreslagna särregleringen i fråga om unikt gods verkligen är nödvändig. /SHIO familjefiiretagen Prop. Mankan ifrågasätta om regeln i 43:e paragrafen, 2:a stycket som rör unika ° föremålsom har individuell beskaffenhet eller är särpräglade är nödvändig. Köparenhar enligt förslaget rätt lill skadestånd på grund av fel i varan, om felet haruppkommit efter köpet till följd av säljarens försummelse. Vid föremål somtillverkas särskilt för köparen efter hans anvisningar eller önskemål gällerexculpationsansvar. Motsvarande regel skulle med hänsyn till avsaknad av motiväven kunna gälla för unikt gods. Ilinje med synpunkterna på reglerna om fel ligger, alt säljarens skadeståndsansvarenligt 44 § punkt 3 borde ändras lill all enbart avse handlande i strid mottro och heder. Detnorska förslaget innehåller en regel om skadeståndsskyldighet för tillverkareeller annan person i tidigare säljled p.g. a. uppgifter om varan vidmarknadsföringen av den. Bestämmelsen förbättrar köparens möjligheter att fåersättning bl. a. då säljaren har betalningssvårigheter, eller inte kananträffas. Det kan ifrågasättas om inte en liknande regel är lämplig även försvensk del. Enligt konsumentköplagsförslagets 41 § kan anspråk riktas motnäringsidkare i tidigare led. Enligtstadgandet har köparen rätt lill ersättning för den skada som han lider genomsäljarens försummelse vid avhjälpandet. En förutsättning för ersättning ärsåledes vållande hos säljaren. Av de regler för fördelning av bevisbördan, somgäller då inget uttalats därom i det materiella stadgan-del, torde följa attden som påstår ett rättsfaklum, i detta fall vållande, har bevisbördan fördetta påståendes riktighet. Med den utformning lagtexten har fåll kan inteanses framgå att del är åsyftat något undantag härvidlag. Det torde därför vidgängse tolkning av lagtexten vara köparen som har bevisbördan för att säljarenhar vållat skadan. Tingsrätten ifrågasätter därför om uttalandet i specialmotiveringen(s. 299 m), att frågan om vem som har bevisbördan är att bedöma efteromständigheterna, har fog för sig. Om någon annan bevisbördeplacering äråsyftad än den som följer av utfyllande processuella regler bör detta framgå avlagtexten. Tingsrättentillstyrker en reglering av påföljder av rättsligt fel enligt försla get men vill göra det tillägget att det även bör vara möjligt att kräva prisavdrag vid sådant fel. Tingsrätten delar inte arbetsgruppens uppfatt ning all de situationer då sådant avdrag låter sig beräknas och påföljden i 152 övrigt passar ärsällsynta. Speciellt i de fall att godset är belastat av annan Prop.1988/89:76 tredje mans rätt än äganderätt torde del ofta gå att beräknaprisavdrag som Bilaga 3 då också skulle vara en lämplig påföljd. Iförslaget till lagtext bör därför upptas möjlighet för köparen att krävaprisavdrag vid rättsligt fel. sevid 23 §. Påföljderav rättslig t fel Enlagreglering av vad som gäller rättsliga fel, rådighelsfel, är önskvärd.Förslaget avser både ursprungliga och efterföljande rättsliga fel men däremotinte intrång i immaterialrätt. LRF kan godta regleringen i 46 och Denteknik som valts i paragrafen, att ange icke blott att bestämmelserna i 34 §första stycket osv. gäller utan också vad bestämmelserna handlar om ärnödvändig i fråga om hänvisningen till 39 §, eftersom inte alla bestämmelser iden paragrafen avses gälla i fråga om rättsliga fel. Som samfundet uppfattalförslaget skall emellertid alla bestämmelser i de övriga angivna lagrummengälla. Frågan är då om det inte är tydligare att i fråga om de hänvisningarnabara ange bestämmelserna, således: "Föreligger det ett rättsligt fel,gäller bestämmelserna i 34 § första stycket, 35-38 §§, 41 § och 48 § samtbestämmelserna om hävning i 39 §." Organisationernahar i och för sig inget all erinra mot alt de i paragrafen angivna påföljdernaskall kunna komma i fråga vid rättsliga fel. Det bör dock framgå av motiven attdet vid tillämpningen måste beaktas att inte alla påföljder alltid passar förrättsliga fel. Exempelvis leder frånvaron av preskriptionslid för rättsliga feltill att fel kan påtalas , vilket bl. a. kan göra det omöjligtatt häva köpet. 1övrigt hänvisas till vad som anförts vid behandlingen av respektivepåföljdsregel. 48§ Här föreslås en bestämmelse om köparens rätt att innehålla betal ning vid säljarens kontraktsbrott. Det saknas motsvarighet i de nu gällande köplagarna; jfr dock 4 § 2 st. konsumentköplagen samt 19 och 27 §§ konsu- mentljänstlagen. Det får anses vara en fördel att en köplag innehåller bestämmelser härom. Man saknar emellertid en motsvarighet till 3 § 2 st. konsumentköplagen. Antag att säljaren skall avlämna godset den tember saml att köparen enligt avtalet skall betala den .