prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Endast om särskilda skäl förelåg skulle, enligt utredningen, avdrag få göras för den nytta som innehavaren av varan kunde ansetts ha haflt. Så flört det är flråga om kapitalvaror och det är ju bara för sådana som längre preskriptions tider kan vara aktuella skulle möjligheten att flå ersättning motsvarande kostnaden för ny vara innebära en orimUg vinst för köparen. Avdrag för den nytta innehavaren haft av varan måste vara huvudregeln. Ett sådant regelsystem har utvecklats bland annat inom den gängse nybilsgarantin. 4 Ansvarsfördelningen Prop. Reglerom ansvarsfördelning mellan olika näringsidkare behövs enligt marknadsdomstolensmening bara för åtgärder beträflfande produkter som finns ute hos brukarna. Ennäringsidkare kan då få ett ansvar även för produkter som härrör från andranäringsidkare. När det gäller säkerhetsinflormation och säljförbud är det som anförs i betänkandet s. 152 klart att varje näringsidkares ansvar gällerde produkter han har i sin hand, eller med andra ord de produktexemplar som hantillhandahåller. Ett åläggande enligt 5 § eller förbud enligt 6 § förslagettill produktsäkerhetslag är begränsat till dessa exemplar. Det är därföroegentligt att som 12 § lagförslaget säga att ett åläggande enligt 5 §eller ett förbud enligt 6 § kan avse flera näringsidkare. Självfallet kan fleranäringsidkare meddelas åläggande eller förbud avseende samma produktslag, menflera näringsidkare kan inte komma i fråga för ett identiskt lika åläggandeeller förbud. Hänvisningen till 5 och 6 § i 12 § bör sålunda utgå. Någon regelmotsvarande 12 § finns inte heller i marknadsföringslagen, som har väsentligensamma bestämmelser om ålägganden och förbud av detta slag. Att åläggande ellerförbud inte behöver meddelas varje näringsidkare som uppfyller kriterierna i 3och 4 §§ marknadsföringslagen resp 5 och 6 §§ produktsäkerhetslagen ärsjälvklart. Iflråga om ansvarsfördelningen mellan olika näringsidkare beträflfande varningsinflormationoch återkallelse ansluter sig i stort till kommitténssynpunkter. Lagtexten i 12 § ger dock anledning till tveksamhet. I motiven (s.153) tas som utgångspunkt att varje näringsidkares ansvar i princip bör varabegränsat till produkter som han själv har tillhandahållit. Detta torde ocksåha starkt stöd i den allmänna rättsuppfattningen. Av eflfektivitetsskäl kandock, som kommittén funnit, principen inte tillämpas fullt ut. I sinaslutsatser och i lagtexten sätter emellertid kommittén generellt eflfektivitetshänsyneni första hand. Detta är enligt mening rimligt när det gällerakuta risksituationer. I andra fall bör det kunna finnas större utrymme förrättvisesynpunkter. Det kan ifrågasättas om inte 12 § bör jämkas på dennapunkt. del blir övervägandena angående vem som skall vara adressatför ett åläggande eller ett förbud beroende av partsförhållandena i varjesärskilt flall. Det blir konsumentombudsmannen eller annan sökande sombestämmer ramen för prövningen. Detta förhållande är i flrågor om varningsinflormationoch återkallelse inte helt tillflredsställande. Det skulle vara önskvärt omdomstolen i sådana ärenden hade möjlighet att mer allsidigt pröva vem som ärlämplig adressat för ett åläggande. En tänkbar lösning är att näringsidkare motvilka ansökan riktats ges viss möjlighet att dra in även andra näringsidkare iprocessen vid domstolen. Enligt domstolens mening bör denna flråga övervägasytterligare. 1detta sammanhang uppkommer även frågan om, när KO begränsar sin talan till vissmotpart, en sammanslutning enligt 18 § andra st. kan föra talan mot andramotparter med i princip samma yrkanden. Specialmotiveringen på s. 233 kannärmast tyda på att detta inte skulle vara möjligt. Förslaget är dock oklart pådenna punkt. Beträflfande säkerhetsinflormation och säljförbud torde en talanav angiven art var möjlig, liksom i frågor enligt markndsföringslagen.Förhållandena är mera svårbedömda när det gäller varningsinformation och återkallelse. Bilaga 4 Näringsflrihetsombudsmannenvill understryka vikten av att myndigheterna tillämparproduktsäkerhetslagstiftningen över huvud taget på ett såvitt möjligt konkurrensneutraltsätt. Detta gäller bl. a. vid förhandlingar om lämpliga åtgärder där hänsyn inte bara till stora väletablerade företags synpunkter. Inte minst viktigtär att intresset av konkurrensneutralitet beaktas vid valet enligt 12 § avföretag som skall meddelas ålägganden och förbud. Här kan också uppkommaavvägningsproblem mellan olika intressen såsom att uppnå eflfektiva åtgärder,att få en "rättvis" ansvarsfördelning mellan olika distributionsledoch att inte slå ut seriösa småföretag. Det kan också finnas en risk för attsmå tillverkare får svårt att få ut nya produkter om senare led inte vill tarisken av att flå stå för kostnaden för eventuella säkerhetsåtgärder. Docktorde, som kommittén påpekar, försäkringssystem komma till stånd som fördelarrisker och kostnader. Förbundethåller sig till flrågan om mot vem ålägganden eller förbud enligt denföreslagna lagen skall kunna riktas. I lagen anges endast att åläggande ellerförbud skall kunna meddelas den som tillhandahållit varan. Av motiveringen flramgårdock att dessa åtgärder i första hand skall riktas mot den eller dem, som harde bästa förutsättningarna att uppflylla ändamålet med åtgärden i fråga.Kommittén föreslår därutöver "att man vid prövningen även fäster vikt vidvem eller vilka som först fört in produkten på marknaden". Detta ansessammantaget leda till "att ansvaret... oflta får läggas på tillverkareeller importör..". måste det vara självklart att ansvaret för säkerhetsrisker hosprodukter i första hand måste utkrävas av tillverkare och importörer; dvs. avdem som normalt har kunnat påverka utformning och egenskaper och därmedsäkerhetsrisker hos produkterna. Härutöver kan naturligtvis tänkassituationer när någon form av krav bör kunna riktas mot senare led idistributionskedjan, exempelvis mot en detaljist som trots vetskap omsäkerhetsrisken fortsätter att sälja den flariiga varan eller inte varitrimligt aktsam eller omsorgsflull i sitt sortimentsval. Motsvarande krav måsteäven kunna riktas bakåt i distributionskedjan. Närdet gäller de regler om säkerhetsinflormation och säljförbud som materielltmotsvarar reglerna i den nuvarande marknadsföringslagen vill förbundet hänvisatill den flramförda åsikten att regressrätten bakåt idistributionskedjan måste vara rättsligt normerad. Den nu förordade utvidgaderegleringen ställer denna fråga än mer i centrum. Ett åläggande om återkallelseoch rentav "återköp" kan få utomordentligt vittgående ekonomiskakonsekvenser. Kommittén avstår från att lämna förslag till reglering av regessfrågornaoch menar att dessa bör kunna av genom branschvisa avtal inomnäringslivet. Kommittén räknar med, att man på detta sätt kan nå balanseradelösningar där huvudansvaret kommer att läggas på tillverkaren eller importören,och flramhåller att detta är huvudregeln vid de frivilliga förfaranden som nuförekommer. blir situationen dock en helt annan för de flall som lagförslaget tarsikte på. Lagen är ju tänkt att användas i lägen där flrivilliga åtgärder intekommer till stånd. Det är rimligt att anta att det i dessa flall inte kommeratt vara ovanligt att leverantörerna av olika skäl blir svåra att nå medålägganden enligt lagen, vilket givetvis innebär att också regress- anspråkflrån senare led blir svåra att flå tillgodsedda. Även en direkt Prop.1988/89:23 reglerad regressrätt kan oflta ha ett ringa värde exempelvis om den ansvari-Bilaga 4 ge gått i konkurs. Saken är särskilt allvarlig efltersom det ilagförslaget inte ställs upp någon som helst gräns för åtgärdernas ekonomiska räckvid.Mot sådana här oförutsebara situationer kan man i vart flall i viss utsträckninggardera sig försäkringsvägen. Under beredningen av ärendet om möjligheternatill ett flullgott försäkringsskydd liksom kostnaderna bör detta klarläggs. Detanförda måste innebära att ålägganden om varningsinflormation och återkallelse utom i de situationer där företag i senare led handlat i "ond tro"eller inte förflarit rimligt aktsamt i första hand bör riktas mot denansvarige leverantören. En annan sak är att exempelvis återkallelse av varor avpraktiska skäl kan och bör förmedlas genom detaljhandeln till devillkor som parterna kan vilja komma överens om. Förbundetavstyrker därför förslaget att lagstiftningen skall lämna valfrihet beträflfandemot vem eUer vilka åläggganden om varningsinflormation och återkallelse skallkunna läggas. Förslaget uppflyller inte rimliga krav på rättssäkerhet. Detmåste entydigt läggas flast vem som har vilket ansvar för produktsäkerhet ochdärmed var det skall kunna utkrävas. Skulle förslaget ändå genomföras krävs engenomtänkt regressreglering i kombination med begränsingar i den kostnadsmässigaräckvidden av åläggandena. En generell genomlysning av regressflrågorna inomköprätten är fö. allmänt sett påkallad, vilket förbundet närmare har utvecklati en särskild skrivelse till . Fråganom vem ett åläggande eller ett förbud skall riktas mot är inte närmare regleradi den föreslagna lagen. En viss precisering har gjorts (12 § i förslaget) medinnebörd att åläggande eller förbud som avser flera näringsidkare kanbegränsas till att gälla någon av dem. Vidare skall åläggande eller förbud iförsta hand meddelas den eller de som har de bästa förutsättningarna att uppflyllaändamålet med åtgärderna. Med hänsyn till att åtgärder enligt den föreslagnalagen, flramför allt återkallelse och varningsinformation, kan bliutomordentligt kostsamma för enskilda företag är det enligt organisationensmening anmärkningsvärt att den föreslagna lagtexten i stort sett lämnnar öppetmot vem åtgärder skaU riktas. Ävenom i och för sig kan förväntas göra en nyanserad bedömning iansvarsfrågan är det inte acceptabelt att det finns utrymme för ett visst måttav godtycke i ansvarsfrågan. Detta gäller i särskilt hög grad för de mindreföretagen som av ekonomiska skäl kan ha svårt att klara de kostsamma åtgärdersom ålägganden enligt produktsäkerhetslagen kan ge upphov till. uppflattning är det, i det flall lagstifltning kommer i flråga,nödvändigt att det entydigt blir klarlagt vem som har ansvaret förproduktsäkerheten. Detta innebär i sin tur att det även krävs en analys av de regressflrågorsom blir aktuella mellan de olika distributionsleden och mellan de olikaföretagen inom varje distributionsled. Enligtförslagets 12 § kan ålägganden beträflfande någon viss vara utfärdas för flera företag . Regeln inneflattar naturligt nog ingen skyldighet för den som för talan att föra talan mot alla som skulle kunna drabbas av 189 Åläggandet kaninneflatta att företag solidariskt skall genomfö- Prop. ra någon viss åtgärd. 151 flf, särskild s. 154 och 159.) Till följd härav Bilaga 4 kan åläggandet eller detpraktiska genomförandet av åtgärden i flråga komma att fördelasannorlunda mellan dem som omflattades av åläggandet eller skulle kunna haomfattats av det än vad som allmänt sett är rimligt Advokatsamfundetutgår från att företagen har möjlighet att i eflterhand genom regresskravsinsemellan fördela bördan på ett motiverat sätt. Även om den möjligheten finnsär det särskilt sett mot bakgrund av att de principer om fördelning avgemensamt ansvar som finns är oklara och svåra att tillämpa en brist att förslagetinte innehåller någon reglering av den saken. Detkunde vara rimligt med en regel som ger anmälda näringsidkare möjlighet att drain andra näringsidkare i processen och låta talan omflatta även dem. Dentioåriga preskriptionstid som utredningen föreslår är oproportionerligt lång.Under den tiden kan bristande underhåll och fldaktiga eller uteblivnareparationer ha kommit att spela en avgörande roll. Det blir allt svårare attavgöra vad som beror på brister hos flordonet eller på efltersatt underhåll. Varningsinflormationär i många flall ett rimligt alternativ till en återkal-landekampanj. Det kandock iflrågasättas om en sådan åtgärd är meningsflull till och med eflterlängre tid än . Det är inte sannolikt att ett systematiskt flel i enprodukt visar sig så sent. Närdet gäller genomförande av återkallandekampanjer finns inom bilbranschen ettväl utvecklat system att med hjälp av bilregistret kontakta berörda bilägareoch att följa upp i vilken mån bilägarna hörsammat kallelsen. Det kunde ocksåvara möjligt att vid de årliga kontrollbesiktningarna kontrollera om bilenåtgärdats. Vadsom anförs i utredningen att återkalldseåtagandet inte skall omflatta andraexemplar av produkten än den som näringsidkaren i flråga själv tillhandahållitär väsentligt. Det är inte rimligt att en billeverantör (generalagent) tvingasta på sig ansvaret för flordon som andra levererat. 5 Handläggningen Prop. Bilaga 4 5.1 Kammarrätten i Kammarrättenanser att besvärsflrågan flramförallt gällande vite bör belysas ytterligare. Kommitténhar i förslaget till produktsäkerhetslag i stor utsträckning följtmarknadsföringslagens uppbyggnad. Det innebär att s. k. förflarandeviten ochvissa ersättnigskrav kan komma under prövning av kammarrätt enligt 25 §förslaget till produktsäkerhetslag. Enligt 24 § samma lagförslag skall talanom utdömande av vite föras vid allmän domstol. prövar enligt22 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. flråga om utdömande av vite somdomstolen förelagt med stöd av 18 § samma lag. Kammarrättenvill iflrågasätta det rationella i att förutom ha bådeallmänna domstolar och allmänna förvaltningsdomstolar att döma i.vitesfrågorsom har sin grund i de frågor som som specialdomstol harsärskild kompetens att bedöma. Ispecialmotiveringen till 11 och 16 §§ marknadsföringslagen sägs lakoniskt attbeslut om tillhandahållande av handling m.m. skall kunna överklagas tillkammarrätt (prop. 1975/76:34 s. 130131). De korta flormule-ringarna tyder intepå några djupare systematiska överväganden. synesinte heller ha närmare penetrerat flrågan. I samband med tillkomsten av lagen(1985:206) om viten behandlades i propositionen vissa flrågor om vite medanknytning till bl.a. marknadsföringslagen (prop. 1984/85:96 s. 4041).Kammarrätten anser likväl att saken är värd närmare överväganden även medavseende på vites utdömande av allmän domstol. Såvitthar kunnat utrönas har klagomöjligheten till kammarrätt i marknadsföringslageninte inneburit någon belastning för kammarrätterna. Det kan dock inte uteslutasatt det kan bli fallet med den nu föreslagna lagstiftningen. I ett tänkt fallkan tillsynsmyndigheten eller konsumentombudsmannen vid ett krafltigt vitevilja framtvinga handlingar och annat av en näringsidkare. Denne besvärar sigtill kammarrätten och har en helt annan bedömning av den akuta situationen samtdet som begärs av honom. Det kan har bli fråga om att snabbt ta ställning i enovanlig måltyp med betydande eknomiska värden samt stora vitesbelopp. I ensådan situation bör vara den som är bäst skickad att bedömasaken. Möjlighet finns också enligt lagförslaget att hos marknadsdomstolenbegära interimistiskt förordnande. Ur handläggningssynpunkt kan en sådanprövning bli likartad den i kammarrätt. I ett senare skede kan allmän domstolfå döma ut ett sådant vite som kammarrätt eller regeringsrätt dömt över. Kammarrättenvill med det anförda inte motsätta sig den föreslagna ordningen. Erfarenheterfrån andra rättsområden visar emellertid att om olika handläggnings- ochbesvärsfrågor blivit mer genomarbetade i lagstiftningssammanhang, så hade bådeen mer rationell och en mer ekonomisk beslutsordning kunnat genomföras utanåsidosättande av rättssäkerheten. Konsumentverketför ofta förhandlingar med företag, olika branschorgan och andra organisationer rörande produktsäkerhetsflrågor. Det har bl.a. möjliggjort flrivilliga åtgärder, t. ex. återkallelse av flariiga produkter. skall tillsynsmyndigheten förutom rollen som för- Prop. 1988/89:23handlingspart även ha rollen som rådgivare till företagen i produktsäker-Bilaga 4 hetsflrågor. har dock normalt inte resurser att ge förhandsbeskedom vilka åtgärder som är lämpliga på produktsäkerhetsområdet. Under allaförhållanden kan sådana besked eller råd som tillsynsmyndigheten lämnar intebinda myndigheten för flramtiden. Utredningar och plötsligt uppkomna, oväntadeskador kan förändra förutsättningarna och medföra att omedelbarasäkerhetsåtgärder måste företas. Detbör också framhållas att det är företagarna som har tillgång tillutredningsmaterial och i regel den expertkunskap som erflordras för att bedömarisker för skador. Kommitténberör inte den situationen att konsumentombudsmannens motpart informarknadsdomstolen under processen förklarar sig beredd att vidta de åtgärderkonsumentombudsmannen begär. 1 ett sådant flall bör det varakonsumentombudsmannens sak att ta ställning till om talan skall vidhållas ellerinte. Självfallet bör konsumentombudsmannen samråda med tillsynsmyndigheten. Enligtden föreslagna lagen är den subsidiära talerätten begränsad till vissaorganisationer. Däremot kan inte annan berörd näringsidkare föra talan hosmarknadsdomstolen, t. ex. en näringsidkare som tillhandhåller en liknandeprodukt som uppfyller säkerhetskraven. mening kan det inte uteslutas att flall förekommer dåkonsumentombudsmannen av resursskäl eller efter bedömning avangelägenhetsgraden väljer att inte föra talan vid iproduktsäkerhetsfall. En berörd näringsidkare kan i ett sådant fall hauppgifter om att en konkurrents produkt kan vara farlig, vilket gör att det kante sig motiverat att saken prövas av på ansökan avnäringsidkaren. Konsumentverketanser därför till skiUnad mot kommittén att berörda näringsidkare bör ges rättatt själva föra talan vid , då konsumentombudsmannen beslutatavstå flrån sådan talan. Imotiveringen till 22 § sägs att tillsynsmyndigheten bör skriva av sådanaärenden där en näringsidkare eflter förhandlingar utfäst sig att vidtabehövliga säkerhetsåtgärder (s. 238, jfr s. 231). Detta kan tolkas så att det isådana fall inte kan bli aktuellt med en formell tillämpning av lagens 7 10§§. mening kan det dock finnas anledning att "sy upp" enöverenskommelse eller ett åtagande med ett föreläggande om återkallelse enligt22 §. Syfltet är då att genom födäggande vid vite skapa garantier för attföretaget verkligen vidtar åtgärdema. Läget kan kanske vara det att företagettidigare har lämnat motsvarande utfästelser men sedan inte följt dem lojalt,som en talan i ter sig onödig. I flall som de härskisserade bör tillsynsmyndigheten tillsammans med KO kunna överväga ett återkallelseföreläggandé.Denna möjlighet är enligt verkets mening särskilt väsentlig just påproduktsäkerhetsområdet. skall frågor enligt förslaget till produktsäkerhetslag prö vas av . menar att skälen tiU ett sådan ställningstagande ytterligare måste utvecklas. Det är inte uteslutet att högre eflfektivitet skulle uppnås om i stället tillsynsmyndigheterna och gavs möjlighet att flatta beslut om t. ex. försäljningsför- 192 Modellen meddomstolsprövning kan nämligen få till följd att beslut Prop. 1988/89:23 omatt förbjuda en farlig produkt inte skulle kunna flattas tillräckligt Bilaga 4 snabbt. Enviktig och avgörande flråga för tillsynsmyndigheternas möjligheter att snabbtflå bort uppenbart flariiga produkter flrån marknaden är om myndigheternasjälva ges beflogenhet att besluta om återkallelse eller om beslutet måstefattas av domstol. Verket diskuterar denna fråga utifrån verkets erflarenheterpå dmaterielområdet. På detta området måste en återkallelse kunna genomdrivassnabbt. En flelaktig elapparat kan innebära direkt livsflara för en presumtivanvändare. ser det har utredningen underskattat nödvändigheten av att beslut om återkallelsefattas snabbt. Utredningen anser i och för sig att "beslut som regel börkunna fattas snabbt" men anser att en nackdel med tillsynsmyndigheternasom beslutande organ är att myndigheternas flunktion blir mindre entydig.Utredningen har nämligen uppfattningen att tillsynsmyndigheterna främst skallfungera som förhandlingspartner med inriktning på att åstadkommasamförståndslösningar. Utredningen anser uppenbarligen att ett gottförhandlingsklimat har ett egenvärde. Verket delar i viss mån dennauppfattning, men avgörande är att konsumenterna skyddas genom att uppenbartfarliga produkter snabbt kan återkallas. Verkets hittillsvarande erfarenhetvisar att man torde kunna räkna med att detta kan ske i samförstånd i de allraflesta fall. Möjligheten att nå samförstånd torde knappast i någon större gradpåverkas av om myndigheten har möjlighet att själv genomdriva ettåterkallande. uppflattning talar också det förhållandet vilket för övrigt påpekasav utredningen att tillsynsmyndigheten i många flall med stöd avspeciallagstiftningen kan meddela säljförbud, en åtgärd som även den kan varaganska allvarlig. Viföreslår därför att verket genom ändring av ellagen ges möjlighet att beslutaom återkallelse och varningsinformation på dmaterielområdet. Den ändringen börgöras i samband med att den nya kontrollordningen för elektrisk materielbeslutas. Enbärande tanke i lagförslaget är att flrågan om eventuella återkalldseåtgärderi första hand skall lösas genom förhandlingar mellan näringsidkare ochtillsynsmyndigheter (16§). Förhandlingslösningar av detta slag är redan i dagmycket vanliga i samband med ärenden enligt olika marknadsrättsliga lagarexempelvis marknadsföringslagen. Genom att i en särskild bestämmelse betona attlagen i första hand är ett förhandlingsinstmment ges dock förhandlingslösningarmellan näringsidkare och tillsynsmyndigheter en annan tyngd. Även om det somkommittén påpekar självflallet inte finns något hinder för företag att utanföregående kontakt med tillsynsmyndigheterna företa återkalldseåtgärder, kanman enligt förbundets bedömning förvänta sig att företag ofta kommer attkontakta myndigheterna för diskussion innan eventuella återkalldseåtgärdergenomförs Enligtexempelvis marknadsföringslagen är /konsu mentombudsmannen inte bundna av eventuella överenskommelser röran de lösningen av en marknadsrättslig flråga. Ärenden där en näringsidkare medgivit kritik kan således trots medgivandet föras till marknadsdomsto- 193 13 1988/89. 1 saml Nr 23 len för slutlig prövning.Den ökade tyngd som förhandlingar enligt pro- Prop. 1988/89:23 duktsäkerhetslagenges bör enligt förbundets mening medföra att tillsyns- Bilaga 4myndigheterna inte skall kunna föra vidare ärenden där en förhandlingslösningnåtts till prövning i . I den mån ett lagförslag läggs frambör detta uttryckligen anges i lagen. Advokatsamfundetanser att det är en betydande brist att inte talan i omåläggande eller förbud flår tas upp av enskilda företag (jfr s. 173). Enav erfarenheterna av marknadsföringslagen är att konsumentombudsmannentvingats vara utomordentligt restriktiv i valet av frågor att föra talan om. Dåkonkurrenter anmäler missförhållanden, som omfattas av marknadsföringslagentill konsumentombudsmannen, är det inte ovanligt att denne antyder attförhållandet strider mot lagen men att konsumentombudsmannen inte önskaranvända sina resurser till att anmäla saken. vill förövrigt vid sådana anmälningar oflta veta om den anmälande anser sig ha resurseratt själv föra talan för den händelse konsumentombudsmannen inte gör det. Ivissa flall kan konkurrenter ha intresse av att föra talan enligt denföreslagna lagen, t. ex. då konkurrenten själv säljer eller har sålt varan menav praktiska skäl har svårt att genomföra återkallelseåtgärden på egen handeller då konkurrenten har ett stort allmänt intresse av att varutypens ellerbranschens renommé bibehålls. Förutom att möjligheten för konkurrenter attföra talan skulle kunna innebära att lagen kom till användning i högre gradskulle en sådan talerätt förbättra möjligheten att nå förhandlingslösningar. Förmarknadsföringslagen anses det särskilt värdeflullt att man, genom att flåavgöranden i , relativt snabbt kan utveckla en praxis. Det äri praktiken inte helt ovanligt att konsumentombudsmannen driver mål imarknadsdomstolen t. ex. enligt marknadsföringslagen trots att svarandepartenhelst skulle vilja förlikas och kanske t.o.m. är beredd att helt accepterakonsumentombudsmannens önskemål.