prop · GC03100 · 1988-12-31 00:00:00 — Dettaskulle som jag ser det, verksamt bidra lill en god hushållning med samhällets samlade resurser förutbildning. Genom att sedantill /91 minska med ytterligare 2000 platser undviks för dettredje året i planeringscykeln den mycket kraftiga nedskärning avantalet platser som SÖ föreslagit utifrån tidigare fattade beslut och 16-årskullensminskning. I fråga omgymnasieskolans direklram bör alltså antalet intagningsplatser (ipl) ochårselevplatser (åepl) läsåren 1989/90 och 1990/91 vara följande: Förslag tiU slutliga ramar för läsåren 1989/90 och1990/91 på grundskoleanknutna studievägar (direktramen) ingår åepl ipl åepl ipl 1989/90 110800 306400 127000 303200 125000 1990/91 111600 306400 127000 298400 123000 Med detta förslagbibehålls till /91 samma relation mellan årselevplatser och intagningsplalsersom gäller . I fråga om antalet årselevplatser har jag här också tagit hänsyn lill enutvidgning av försöksverksamheten med treårig yrkesutbildning med 4000 intag ningsplalser, lill vilken jag strax skall återkomma. I de nu angivna försla gen inryms också den utökning med två intagningsklasser på musiklinjen till totalt 20, som riksdagengodkände . Jag återkommer senare, vid min behandlingav anslaget D7. 1988/89:100 för tekniska yrken, lillfrågan om försöksverksamheten med ingenjörs- Bil. 10 utbildning påmellannivå. SÖ bör vidare få den möjlighet till omfördelning mellan direklramen och lilla ramen som gällt även för läsåren1989/90 och 1990/91. Planeringsram för /92ochförslag till inriktningför därefter För /92 innebär SÖ:s förslag som jag alltsåredan nämnt en ren anpassning lill den kraftiga minskningen av 16-årskullen. Med deförslag jag lagt för läsåren1989/90 och 1990/91 kan i gengäld neddragningen av antalet platser förskolhuvudmännen göras mjukare. Jag föreslår för /92 en minskningmed 4000 intagningsplalser i stället för 7 100. Förslag till planeringsram för /92 Föredraganden ipl åepl ipl 1991/92 105 200 289 300 119900 288 700 119000 Regeringen börinhämta godkännande av vad jag föreslagit beträflfande direktramen i gymnasieskolanvad gäller beslulsramar för läsåren 1989/90och 1990/91 samt vad gäller planeringsram för /92. För de tre läsår somsedan närmast följer minskar 16-årskullarna med i runda tal 5 500, 2600 resp. 3 200. SÖ harhär på ett klargörande sätt redovisat ettunderlag för beslut om den fortsatta inriktningen. Jag finner detrimligt att de årskullar som dessa år söker lill gymnasieskolan får samma tillgång till platser som de närmast föregående årskullarna. Som jag redan betonat bör del också vara lill fördel förbåde den statliga och den kommunala skoladminislralionen all nu läggafast grunderna för den planering som behövsför atl möta elevutvecklingen . När det gäller de tre nu aktuella läsåren räknar jag medatt skolhuvudmännen skall kunna göra rena anpassningar lill de minskande ungdomskullarna. Jag vill här också erinra om vad regeringen redan gjortför all underlätta dettagenom direktiven till olika strukturöversyner. Som jag tidigareredovisat siktar dessa genomgående tillatt dels minska splittringen ifråga om antalet studievägar, dels öka samläsningsmöjligheterna inom gymnasieskolan. 7 1988/89. Förslag UU inriktningför läsåren 1992/93 - 1994/95 på Prop. grundskoleanknutna studievägar (direktramen) Bil. ingår åepl ipl ipl 1992/93 99 700 274200 113700 113500 1993/94 97 100 266900 110700 110900 1994/95 93 900 258 300 107 100 107 700 Jag villmarkera att inriktningen för läsåren 1992/93 1994/95 anges utifrån vad som gäller för gymnasieskolans struktur och dimensionering men jag anser ändåfrågan så viktig, alt bör beredas tillfälle att ta del av vadjag här har anfört. Platser läsåren 1989/90 - 1991/92 Lilla ramen har 32 680 årselevplatser(åepl) och föreslås av SÖ minskas med 260 åepl till 32420. Härvid bör144 åepl överföras till Sverigeslantbruksuniversitet för en propedeutisk kurs för agronomie studerande. Härutöver anser SÖ alt en ren minskningkan göras av lilla ramen med 116 åepl. Den föreslagnaöverföringen av platser för den propedeuliska kursen behöver enligt vad jag nuerfarit övervägas ytterligare. Vad gäller minskningen av platser vill jag för egendel föreslå atl den görs något större än i SÖ:s förslag, nämligen med 230årselevplatser lill totalt 32 450. Platsutnylljandet på lilla ramen hargradvis försämrats. i genomsnittbara två av tre platser kan fyllas med elever på de regionalt arbelsmarknadsanknuinaspecialkurserna (s. k. RA-kurser), är tiden inne att se över utbudet av sådana. 1 dessa kursers natur ligger att deskall kunna inrättas alltefter arbetsmarknadens behov, dvs. att de ocksåskall kunna läggas ned, när behovet har täckts. Den begränsade neddragningav lilla ramen som jag föreslår bör vara möjligatl genomföra redan lill nästa läsår, eftersom ell antal av lilla ramens utbildningar beslutas senare inför det nyaläsåret och ibland inte heller startar förrän senare under detta. Neddragningenskall också i viss mån kunna ge justden ralionaliseringseflfekt och del bättre platsutnyltjan-de som RRV efterlyseri en rapport , som jag också strax skall återkomma till. Sammanfattningsvisföreslår jag alltså för lilla ramen 32 450 årselevplatser som beslutsram för läsåren 1989/90 och 1990/91. Sammaantal bör gälla som planeringsram /92. 1 fråga om della läsår vill jag dock anmäla att jag kanfå anledning att återkomma med förslag till förändringar utifrån pågående analyser av lillaramens utbildningsutbud. Av sammaorsak ser jag det nu inte heller möjligt att ge en inriktning för senareår av det slag som jag gjorde för direktramen. Inom de 32 450 årselevplatserna börliksom innevarande läsår minst I 500 beräknas för kurser för invandrarungdom. Inom ramen av 32450 har jag också beräknat 450 årselevplatserför viss teknisk utbildning på gymnasial nivå i {f. d. ). läsåren1989/90 och 1990/91 skall också 500 årselevplatser las i anspråk fördet s.k. 500-försökel (dvs.en försöksverksamhet med treåriga yrkes- Prop.1988/89:100 linjer i stället för en tvåårig linje ochen ettårig påbyggnadsutbildning). Regeringen börinhämta godkännande av vad jag här har förordat om platser på lilla ramen igymnasieskolan. 2.1.4 Behovet av styrning av antalet platser inomdirektramen Antalet platser i gymnasieskolan har styrtsinom det s.k. planeringssystemet för gymnasieskolan. Systemethade sin grund i beslut(UbU 1980/81:38, rskr. 395) med anledning av regeringens proposition (1980/81:107) om den statligaskoladminislralionen m.m. År 1983infördes ett ramsystem med uppdelning på sektorer med anknytning till arbetsmarknaden. Genom della ramsyslem har detfunnits en övergripande styrning avgymnasieskolans dimensionering. Kopplingen till arbetsmarknaden kom docksnart att ifrågasättas och därmed även uppdelningen av platser påsektorer. Efter förslag iproposition 1987/88:102 om utveckling av yrkesutbildningen igymnasieskolan skall seklorsindelningen som grund för styrning av gymnasieskolans dimensionering /90 (UbU 31, rskr. Som jag aviserade iden nämnda propositionen fick SÖ efter riksdagsbeslutet i uppdrag att föreslå vilkastudievägar som kan behöva regleras i fråga om antalet platser och hur dettabör ske. SÖ har kommit inmed sin redovisning av uppdraget. SÖ konstaterar att redovisningen görs i ett skede av storosäkerhet, bl. a. vad gäller utvecklingenav försöket med nya yrkeslinjer och det arbete med en ny studie-vägsstruklur som jag tidigare nämnt i inledningen.SÖ anser all de grundskoleanknutnastudievägar, som har en maximiram för antalet platser, bör ha det även i fortsättningen. Orsaken kanvara att studievägen är inrättad som försöksverksamhet, alt den drar myckethöga kostnader eller att den har en mycket begränsad arbetsmarknad. Bland dessastudievägar märks framför allt estetisk-praktisk linje och musiklinje.Härtill kommer ett anlal grenar ochvarianter av linjer saml vissa specialkurser, bl.a. på hanlverksområdet. Inte heller jag seri del läge av försöks- och utvecklingsverksamhet vi nu befinner oss inågon anledning alt ändra på de begränsningar som gällt för vissa enstaka studievägar igymnasieskolan. För att en minimiram skall komma i frågaför en linje anser SÖ att denna bör varagrundskoleanknuten, och atl del skall finnas ett starkt rekryteringsbehov till arbetsmarknad eller högskola. Linjen skalldirekt eller indirekt leda till yrken med god arbetsmarknadsprognos och den skallha så många sökande, att en utökningär möjlig. Jag finner dessa kriterier naturiigaoch lämpliga att utgå från i del fortsatta arbetet. Dessa kriterieruppfylls enligt SÖ av följande linjer: Ba (under förutsätt ning av fortsatt intensivt byggande). Be, Et, Fo, Li, N och Vd. I fråga om den sistnämnda linjen villjag påminna om den minimiulläggning av klasser på vårdlinjen som jag förordade i1988 års budgetproposition och som beslutade om. SÖ anför i sammanhanget att vissa berördabranschorgan är tveksamma Prop. 1988/89:100 till en utökning och ifrågasätter också huvudmännens möjligheterattklara Bil. 10 både en eventuell förlängning och en utökning avlinjerna. Sammanfattningsvisanser SÖ att tiden för att ange minimital och nya maximital för linjernu är olämplig. SÖ vill i de kommande anslagsframställningarna vidbehov återkomma med förslag till maximi- och minimi-ramar. När minimiramar bliraktuella, har SÖ också vissa förslag till hur sådana skall kunnastimuleras genom mer generösa utruslningsbidrag. 2.2 Idrotlsgymnasier och hemortsalternativ Jör idrottandeelever Efter en försöksverksamhet blevspecialidrott ett reguljärt inslag i gymnasieskolan 1982. Verksamheten utvidgadessenast till att omfatta 600 intagningsplalser, då bl. a. medsärskilda platser för handikappidrott.SÖ och () hade inför denna utvidgninggemensamt markerat atl den eftersträvade volymen därmed hade uppnåtts. återkomRF med önskemål om en fortsalt utökning av idrottsgymnasierna med 100 nyaintagningsplatser, och SÖ har nu i årets anslagsframställning med tillstyrkanföljt upp detta önskemål. Som motiv angesatt SÖ och RF sedan sin förra bedömning nu funnit ett klart behov av ytteriigare platser för att fler elever medgoda förutsättningar skall få tillfällealt bedriva idrottsträning på elilnivå, framför allt i nya grenar. Förslaget tangerarden balansfråga som djupast gäller vad som skall vara gymnasieskolansegentliga uppgift. Jag räknar med alt kunna utveckla dennafråga i en proposition i samband med förslag om ett nytt linjesystem. Vadgäller den nu föreslagna ökningen innebär den ett avsteg från den överenskommelse som 1986 gjordesmellan SÖ och RF om att man nått "taket" för en utbyggnad avidrottsgymnasierna. Jag vill dock intemotsätta mig den önskade ökningen med 100 platser men förutsätter samtidigtall prövningen av hur dessa skall läggas ul blir så ingående, att de behov som uppstått verkligen blirtäckta. Liksom beträflfande"vanliga" intagningsplalser på linjer och kurser utgår jag från att möjligheterna till omprövning över tiden av grenar, platsantal och orter verkligenbeaktas. För utökningen med 100 platser beräknarjag totalt . för /90.För läsåren 1990/91 och 1991/92 tillkommer enligt SÖ:s beräkningar ettbehov av 370000 resp. . I sammanhanget villjag nämna att jag nu fått veta alt SÖ avser att återkomma i nästa års anslagsframställning med den analys av bl. a. des. k. regionala idrottsgymnasierna som verket arbetarmed. Inom dessa gymnasier erbjuds eleverfrån det egna och angränsande län möjlighettill idrottsträning på fritid,alltså utanför den egentliga gymnasieundervisningen. 2.2.2 Hemortsallernativ för idrottande elever . Försöksverksamhetmed individuella timplanejämkningar inom området ' ' idrott enligt dets.k. Eleverna byter här på sin hemortbort upp lill fem veckolimmar på sill schema mol idrotlsträning. Mol bakgrundav positiva erfarenheter av försöket föreslår SÖ nu en fördubbling av dellalill all omfatta 1 200 elever. Min principiellainställning till denna verksamhet är densamma som jag nyssredovisade beträflfande idrottsgymnasierna. Frågan om gymnasieskolans uppgifti samhället och om vad som egentligen skall inrymmas i denna skolform bör noga prövas i den översyn som nustartat av dess struktur och innehållinför 90-talet. Jag vill dock inte motsätta mig den föreslagna utvidgningenav del s.k. hemortsalternativet för idrottande elever med 600 platser. 2.3 En pågående analys av utbildningsutbudet inom lillaramen Lillaramen innehåller dels specialkurser som kräver viss ålder, praktik eller tidigare utbildning utöver , delskurser för invandrarungdom. Som jagtidigare redovisat innehåller lilla ramen drygt 32000 årselevplatser. En betydande del av dessa avserpåbyggnadsulbildningar, av vilka drygt120 utformats av SÖ och drygt 100 av länsskolnämnderna (s. k. regionalt arbelsmarknadsanknuina specialkurser,RA-kurser). SÖ har i åretsanslagsframställning kort belyst vissa problem inom lilla ramensom upptakt till de förslag verketavser återkomma med i nästa års anslagsframställning om en uppdelning av lillaramen mellan gymnasieskolan och komvux. SÖ ser goda grunder för enöversyn av utbudet vartefter reformeringenav yrkesutbildningen fortskrider. Så kan t. ex. elt antalpåbyggnadsulbildningar komma att inlemmas i förändrade yrkeslinjer. Jag vill för egen del tillägga atl dengenomlysning av området SÖ har påbörjatkan ge en användbar grund för åtgärder av det slag RRV föreslagit i en rapport om gymnasieskolanskapacitetsutnyttjande. I fråga om RA-kurserna har kommunernasintresse att inrätta sådana varit myckelstort. Jag vill dock här påminna om vad jag tidigare i della avsnitt sagt om RA-kursernas karaktär och alt deockså måste kunna läggas ned. Jag ser så mycket större grund för detta, närdels alltså elevunderlaget sviktar så som jag redovisade, dels med tidenallt fler RA-kurser har kommit att likna varandra och även i huvudsak haft ellinnehåll som motsvarat reguljärapåbyggnadsutbildningar. Där så varit fallet hade givelvis den statligaskoladministrationens samlade resurser kunnat utnyttjas mer eflfektivt, om t. ex. tim- och kursplanearbetet inte hade bedrivitsstyckevis och delt på ett antalnämnder. Jag ser heller inte alls numera samma behov av avlänkning frånhögskolan som ursprungligen var en drivkraft för utvecklingen av RA-kurser. Jag har alltså iprincip förståelse för SÖ:s uppfattning att en avveckling av RA-kurserna är önskvärd.Samtidigt måste självklart vissa kurserkunna tänkas vara kvar i systemet i en eller annan form. Enannan kategori av studievägar som SÖ tar upp är överbryggande 101 utbildningar avtyp de naturvetenskapliga, tekniska och vårdinriktade Prop. 1988/89:100kompletteringskurserna. Likartad sådan överbryggande gymnasial utbild- Bil. 10 ning finns nu också inom komvux och högskolan.Platsutnylljandet i de gymnasialapåbyggnadsulbildningarna är nästan lika lågt som iRA-kurserna - i genomsnitt står var femte plats tom. Detta kan förklaras bl. a. just med atl samma typ avutbildning kan anordnas av flera huvudmän, inte sällan på samma ort. Alltförliten hänsyn tas uppenbarligen till della vid den regionala planeringen avutbildningsutbudet. Överbryggande utbildningar bör enligt SÖ avvecklasinom gymnasieskolan och erbjudas ikomvux. Ett bättre platsutnytljande bör också kunna åstadkommas genom ensamordning av ansökningslider och intagningsförfarande mellan skola ochhögskola. Jag finner SÖ:sallmänna inriktning beträflfande lilla ramen riklig och väl avvägd och vill i sammanhanget också nämna all ettvisst analysarbete ävenstartats inom i fortlöpande kontakt med det arbete somgörs inom SÖ. Resultatet av denna analys bör kunna beredas tillsammans med övriga strukturförslag beträflfande gymnasieskolanoch alltså sändas ut på remiss . 2.4 Gymnasieskola på mindre orter 2.4.1 Filialutbildning på teoretiska studievägar Riksdagenbeslutade med anledning av regeringens proposition om flexibelskolplanering m.m. (prop. 1981/82:157, UbU 36, rskr. Därmed fick även kommuner ulan egen gymnasieskola möjlighet att bedriva viss yrkesinriktad utbildning som filial till en större kommuns gymnasieskola. Avsikten var allpå delta sätt ylleriigare sprida den yrkesinriktade utbildningen i gymnasieskolan. Så har också kunnat göraspå ett anlal platser i landet. Även elever som bor på en myckel liten ort får därmedelt större utbud av linjer att välja bland. En förutsättning bland andra är givetvis atl både "moder-" ochfilialkommun är överens om verksamhetens uppläggning. En liknandeöverenskommelse har träffats mellan och kommuner. I detta fall gälleröverenskommelsen E-, H-, S-, N- och T-linjerna, där filialutbildning medgivilspå gmnd av de unika förutsättningar förden konstruktion de två kommunerna enats om. Eftersom medgivandelill filialkonstmktionen lämnades av regeringen av omsorg om deelever som skulle välja inför nästa läsår, bör regeringen nu anmäla denna åtgärd som innebär en avvikelse från villkoret atl filialutbildning skall avseyrkesutbildning för godkännande. 2.4.2 Skolledningsresurser vid glesbygdsgymnasier SÖ redovisar i anslagsframställningen att det nyastatsbidrag lill skolled ning,som infördes , ger mindre resurser än tidigare till glesbygdsgym nasierna eller de s.k.ST-skolorna, dvs.gymnasieskolor med samordnade 102 limplaner.Redan SÖ:s förslag , som regeringen i stort följde i Prop.1988/89:100 1987års budgetproposition, innebar mindre resurser för flera av de sju Bil. ST-skolorna.SÖ finner nu att denna kategori drabbats särskilt hårt, bl.a. eftersomde har en mer komplicerad organisation med ett relativt sett SÖ föreslår ell särskilt tillskott lill samtliga ST-skolorsskolledningsresurs till en total kostnad av något under 0,4 Jag har med intresseföljt verksamheten vid just denna grupp av gymnasier, som varit något av pionjärer förden friare resursanvändning som eftersträvas för hela gymnasieskolan. Jagsaknar därför inte förståelse för de problem skolorna nu upplever med mindreresurser . Jag är dockockså väl medveten om all de faktiskt tidigare varit relativt väl försedda, för att inte säga överkompenserade medresurser för huvudlä-rarskap, som nuuppgått i den samlade skolledningsresursen. Jag kommer alluppmärksamt följa utvecklingen för denna grupp skolor, men är inte nu beredd all förorda någotsärskilt resurstillskott. Härtill kommer atlden strukturöversyn sorn nu pågår beträflfande gymnasieskolans linjer kan komma att ge andraförutsättningar generellt för beräkning av s. k. skolpoäng osv. 2.5 Beslut om skolenheter Enligt gymnasieförordningen (1987:743) är det SÖ sombeslutar om skolenheter för gymnasieskolan hos kommuner ochlandstingskommuner. SÖ anser nu i sin anslagsframställning det varaprincipiellt angelägel alt varje huvudman själv får besluta om singymnasieorganisation. Med den utformningbestämmelserna nu har i gymnasieförordningen ser SÖ inte heller några pedagogiska eller organisatoriskaskäl för att SÖ i fortsättningen skulle behöva besluta omgymnasieenheler. Mot bakgrund av denallmänna strävan till decentralisering som bör prägla gymnasieskolans organisation föreslår SÖ attbeslut om skolenheter ifortsättningen skall få las av huvudmännen själva ulan några andra ändringar av aktuella bestämmelser igymnasieförordningen. Jag biträderförslaget och avser all återkomma till regeringen med förslag om den ändring av gymnasieförordningen som behövsför all genomföraförändringen. 2.6 Ett ökat nordiskt utbildningssamarbete Såväl statsrådet som jag själv har i deltidigare talat om viklen av att internationalisera ungdomsskolan. En viktig delav detta är att öka samarbetet med de andra nordiska länderna. En gemensamnordisk arbetsmarknad finns redan, men ännu ingen nordiskutbildningsgemenskap. En sådan eftersträvas dock i det fastställdanordiska kulturhandlingsprogrammet och gäller som en riktlinje för detnordiska skolsamarbetet. Elt par arbetsgrupper har under detsenaste året haft i uppgift att pröva de hinder som finns för att öppnagymnasieskolan mot och föreslå hur dessa skall kunna undanröjas. Hindren har visat sig vara av både 103 juridiskoch ekonomisk art. .1, fråga om den senare kategorin synes ett Prop.1988/89:100 avgörande hinder våra de skilda principema i olika nordiska länderför Bil. 10 fördelningen mellan stat och kommun i fråga om de kommunalakostnaderna för gymnasieskolan. Så tar t.ex. finska kommuner sedan börjanav emot svenska elever i gymnasialutbildning utan att kräva de svenska hemkommunerna på ersättning. De finskakommunerna får nämligen sina ;kostnader för de tillkommande elevernabetalda av . Den från den gällande lagen omfattar endast yrkesutbildning, men jag har under hand erfarit att inga ekonomiska krav kommer atlresas heller för teoretisk utbildning. Detta finska erbjudande ökarmöjligheterna till det elevulbyte över gränserna som är ettgemensamt nordiskt intresse. Jag har också fåttveta att motsvarande statlig "garanti" utreds även i , något somskulle bli av intresse bl. a. för svenska ungdomar på och i gränskommuner. Jag anser all även nu börgöra vissa konkreta insatser i denna riktning. Eftersomgymnasieskolan är en angelägenhet för de enskilda kommunerna, vill jag gärnaräkna med att dessa skulle ställa sig positiva till ett ökat intag av nordiska elever, om baraersättningsfrågan vore löst. Mot denna bakgrund ser jag det somnaturligt för att ansluta sig till den princip för ersättningsfrågan som redan satts upp av . Häri finns intebara del rent nordiska samarbetsvärdet. Svenska gränskommuner kan dra god nytta av detpraktikplatsutbud som finns i grannländerna. Ofta rör det sig också omkommuner i glesbygd, varför en särskildsatsning även kan få regionalpolitisk betydelse. Speciellt kan detta redan påkort sikt bli fallet i enligt den arbetsgrupp, som en företrädare för den finska regeringen och jag imaj 1988 inrättade för att prövamöjligheterna till ett störregemensamt utbildningsutbud i . Jag föreslår mot denna bakgrund att 2milj. anslås för att läcka kommunalakostnader för kommuner och landstingskommuner, som i sin gymnasieskola tar emot elever från andra nordiskaländer. Medlen skall användas till bidrag som svarar mot de interkommunalaersättningar kommuner får, när de tar emot elever från andra svenska kommuner. Eftersom jag med detta vill ytterligarestimulera del elevutbyte, som redan är enverklighet, bör följande gälla. Ersättning skall utgå till de kommuner och landstingskommuner som laremot fler elever från ett annat nordisktland än de lämnar ifrån sig ut i . Om kommunen däremot själv lämnar ifrånsig lika många eller fler elever till elt annat nordiskt land än den tar emot,behöver ingen ersättning utgå från staten. Ensådan kommun får ju totalt minskade egna kostnader. Jag vill isammanhanget också nämna all Norrbollens läns landstingskommun här har gåtti spetsen för vad jag egentligen finner vara del mest naturliga, nämligen att generöst och utankrav på ersättning ta emot de elever från andra nordiska länder som rimligenändå aldrig kan bli annat än elever "på marginalen" för någonskolhuvudman. Vadså gäller möjligheterna att övervinna de författningsmässiga hind- ren för eleverfrån andra nordiska länder alt studera i vill jag Prop. 1988/89:100 anmäla följande. Enligt skollagen(1985:1100) är del ell huvudvillkor att man skall vara bosatt i för att ha rätt all gä igymnasieskolan. I skollagen finnsemellertid i 12 kap. 5 § ett bemyndigande för regeringen att utfärdaföreskrifter om all också elever som inte är bosalla i skall kunna tas ini bl.a. gymnasieskolan. Om vad jag föreslagit ommedel vinner bifall och i övrigt inte har några invändningar, kan alltså regeringen med stöd av della bemyndigandeutfärda de särskilda föreskrifter som för del kan behövas för attförverkliga det nu planerade nordiska skolsamarbetet. I sådanaföreskrifter bör klargöras möjligheten att las in i gymnasieskolan för ungdomarsom är bosalla i , , eller samt de självstyrandeområdena och som har behov av att få utbildning i . kan vidare behöva anges några närmare villkor för intagningen, som delvis liknarföreskrifter i 6 kap. 6 § förordningen (1986:572)med vissa tillämpningsföreskrifter till skollagen (1985:1100). Delgäller bl.a. en regel om alt intagningen inte får leda till utökad organisation för skolan.