prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — Atten köpare som har gått in i ett köpeavtal sedermera önskar dra sig tillbakafrån delta kan ha skilda orsaker. Köpet kan ha varit mindre välbetänkt. Syftetmed köpet kan kanske tillgodoses på ell annat billigare sätt. Köparensförhållanden kan också ha ändrats på ett sätt som inte kunde förutses när köpetingicks. Det kan vara så att köparen hade tänkt använda varan för envidareförsäljning som visar sig inte vara möjlig att Det kan ocksåvara så att den verksamhet i vilken den beställ- Prop. 1988/89: 76 da varan skulle ha kommit till användning måste läggas ned. Frånden enskilde köparens synpunkt är det givetvis en fördel att kunna dra sigtillbaka från ett köp som har varit mindre välbetänkt eller som på gmnd avändrade förhållanden är förenligt med hans intressen. För säljareninnebär en avbeställning att han går miste om en affär. Nackdelarna av dettavarierar naturligen åtskilligt beroende på vad slags vara som köpet avser, hurlångt förberedelserna har kommit osv. Mankan säga att det väsentligen är två aspekter som här gör sig gällande. Den enaär hänsynen till avtalssäkerheten. En möjlighet för köparen att avbeställa ettköp innebär ett avsteg från principen att avtal skall hållas. Den andraaspekten rör samhällsekonomiska hänsyn. Det innebär en från samhällets synpunktolycklig förstörelse av ekonomiska värden om en säljare kan tilltvinga sig enrätt att tillverka en vara som över huvud taget inte kan nyttiggöras eller somköparen i vart fall inte längre vill ha. Principenall avtal skall hållas har länge betraktats som en hömpelare inom avtalsrätten.Attityden att till varje pris upprätthålla ett avtal enligt sitt innehåll,bortsett från fall av särskilda ogiltighetsanledningar, har emellertid i vissutsträckning fått ge vika för ett mera nyanserat synsätt. Ett utslag av dettaär de jämkningsmöjligheter som bestämmelsema i 36 § avtalslagen ger möjlighettill. Ett annat är att omförhandlingar i allt större utsträckning ses som enlämplig väg när ett avtal inte längre fungerar som det var planerat. Detförekommer också att det direkt i avtal anges att omförhandlingar kan påkallasunder vissa fömtsättningar. Avtalsbundenheten kan således vara mer ellermindre rigorös. Förtroende och det framtida samarbetet mellan parterna kan varaviktigare än avtalets bokstav. Denandra aspekten som gör sig gällande i fråga om avbeställningar att det frånallmän ekonomisk synpunkt måste betraktas som olämpligt om en tillverkning sominte är önskad av den som har beställt den likväl kommer till stånd utgörenligt min mening ett mycket viktigt skäl för att införa regler omavbeställning. Även om en avbeställning av ett tillverkningsavtal i praktikenofta leder till att tillverkningen ställs in, bör köplagens regler inte lämnastöd för att en ekonomiskt icke önskvärd tillverkning genomförs. Motbakgmnd av del nu anförda anser jag att övervägande skäl talar för att köplagenbör innehålla regler om avbeställning. Enförsta fråga som då uppkommer är hur vidsträckt en sådan regel bör vara. Av mintidigare framställning torde ha framgått att det framför allt är vidtillverkningsavtal som en möjlighet till avbeställning har någon störrepraktisk betydelse. Arbetsgmppen har stannat för att låta den föreslagnaavbeställningsrätten avse sådana köp. Enligt min mening bör emellertid enavbeställningsregel även omfatta varor som skall skaffas särskilt för köparen.Om köparen i ett sådant fall förklarar att han inte längre vill ha varan, ärdet ekonomiskt meningslöst att likväl transportera den till honom. En möjlighettill avbeställning kan medföra att onödiga transportkostnader undviks. Deslags köpeavtal som jag nu har berört, tillverkningsavtal och avtal 55 omvaror som skall skaffas särskilt för köparen, kännetecknas bl. a. av attköparen inte utan vidare kan avyttra varan på annat håll eftersom den äranpassad eller anskaffad just för honom. Även i fråga om andra varor, ocksårena standardvaror, är naturligtvis en avbeställningsmöjlighet ekonomisktfördelaktig för köparen. måste en köpare av standardvaror som haninte vill behålla sälja varorna vidare till betydligt reducerade priser. Hadeköparen kunnat avbeställa varan innan han tog emot den, skulle däremot säljarenfortfarande ha kunnat sälja dem som nya. Eftersom sådana standardvaror ändå kansäljas vidare till någon som kan ha nytta av dem, föreligger emellertid i dessafall inte det viktigaste motivet för en avbeställningsregel, nämligen attförhindra en från allmän ekonomisk synpunkt olycklig värdeförstöring. Jagförordar därför att avbeställningsregeln utformas så att den begränsas tillatt avse tillverkningsköp och köp av varor som skall skaffas särskilt förköparen. Mankan ställa frågan om en fömtsättning för regelns tillämpning bör vara attköparen visar sig ha något särskilt skäl för att göra avbeställningen, t. ex.att han på gmnd av ändrade förhållanden inte längre har behov av varan. Ettsådant krav skulle emellertid starkt inskränka betydelsen av regeln. Enbegränsning av det slaget kan också befaras ge upphov till svårbedömda tvister.Härtill kommer att begränsningsregeln skulle stå i strid med det gmndläggandeskälet för en avbeställningsregel, nämligen att motverka den värdeförstöringsom blir följden av att varor som beställaren inte längre önskar ha tillverkadeändå kommer att tillverkas. Jag anser därför att någon sådan begränsning intebör gälla. 1övrigt är det framför allt två spörsmål som har kommit i blickpunkten. Det enaär vad som skall gälla i fråga om säljarens fortsatta arbete på att fullgöraavtalet om köparen avbeställer varan, det andra är hur säljaren skall ersättasom avtalet inte kommer att fullgöras. Arbetsgmppensförslag i den förra frågan går ut på att säljaren som huvudregel inte skall fåfullfölja tillverkningen av en vara om köparen avbeställer köpet. Detta kan jagbiträda med det tillägget att säljaren inte heller bör få vidta andraförberedelser för varans avlämnande (såsom i fall där varan skall skaffassärskilt för köparen). Det sagda innebär att säljaren blir tvungen att finnasig i köparens besked att köpet inte längre skall fullföljas. Säljaren kan intepåfordra att få leverera den beställda varan och uppbära den överenskomnaköpeskillingen. Somockså arbetsgmppen är inne på måste emellertid en huvudregel av det slagetunderkastas vissa modifikationer. En sådan hänger samman med hur långttillverkningen eller andra förberedelser för avlämnandet har hunnit. Det ärgivet att möjligheten att avbeställa ett tillverkningsavtal ter sig meramotiverad om tillverkningen inte alls eller endast till en ringa del har kommiti gång än om en betydande del av arbetet redan har utförts. I det senare falletär det inte sällan ofördelaktigt att avbryta tillverkningen. Nedlagda kostnaderkan bli tillspillogivna och den ekonomiska fördel som avbeställningsregelnavser att medföra inträder inte. Motsvarande gäller om en vara som skallskaffas särskilt redan har transporterats till köparens ort. Ett sätt attbeakta den nu berörda aspekten är att knyta avbeställningsregeln just till hurlångt tillverkningen (eller andra förberedelser) har En sådan regelskulle emellertid bli trubbig och inte alllid ge ett Prop. 1988/89: 76tilltalande resultat i det enskilda fallet. Ett bättre alternativ är att införaen mer övergripande prövningsregel som lämnar utrymme för enhelhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Då kan man lahänsyn exempelvis till hur långt tillverkningen har kommit. Men man kan ocksåväga in andra aspekter som kan vara av betydelse. En sådan mera generell regelbör kunna tillgodose säljarintresset som den inte stänger dörren föravbeställning i fall där en sådan inte är till någon större nackdel försäljaren även om denne skulle ha kommit en bit på vägen mot avtaletsfullgörelse. Enregel av delta slag kan lämpligen utformas så att man uppställer som enförutsättning för att säljaren skall vara skyldig att ställa in vidareförberedelser, att avbrottet inte medför en väsentlig olägenhet för säljaren.Det kan visserligen sägas att olägenheter för säljaren kompenseras genom attersättningen till honom ökas. 1 denna mening har en regel av nu avsett slagmindre betydelse. Men det kan finnas fall där kostnaderna för avbrytandet blirså betydande att de skulle överstiga det avtalade priset. Det kan även finnasandra olägenheter som säljaren kan lida genom att ställa in tillverkningeneller avbryta andra förberedelser för avlämnandet. Säljaren kanske inte kansysselsätta sina anställda utan måste säga upp dessa om han inte får fullföljatillverkningen. Färdigställandet av en vara kan ha betydelse för säljaren somett referensarbete, vilket kan leda till nya beställningar. Om säljarendrabbas av olägenheter av sådant slag på grund av en avbeställning, bör haninte vara skyldig att ställa in arbetet. Det kan tänkas att säljarensekonomiska risk blir större om han avbryter arbetet och helt litar till denrätt till ersättning som han förvärvar mot köparen än om han väljer att gåvidare med tillverkningen eller annat förberedelsearbete. Det bör givetvisinte komma i fråga att säljaren skall vara skyldig att avbryta arbetet, omdetta sätter honom i en sämre ekonomisk situation än om han hade fullföljt sinprestation. Även om denna risk i och för sig bör kunna betraktas som en sådanolägenhet för säljaren som jag har talat om anser jag att saken är såviktig att den bör komma till direkt uttryck i lagtexten. Denandra frågan som har rönt särskild uppmärksamhet bland remissinstansernagäller ersättningen till säljaren. Utgångspunkten för arbetsgmppen har varitatt köparen skall ersätta säljarens förlust i enlighet med de regler förskadeståndsberäkning som generellt föreslås. Däremot har arbetsgmppen intefunnit anledning att i lagtexten ta uttrycklig ställning till de närmareberäkningsmetoderna. Manbrukar, närmast i fråga om avbeställning av tillverkningsköp, tala om ensublraktionsmetod och en additionsmetod. Enligt subtraktionsmetoden skallsäljarens ersättning normalt utgöra det avtalade priset med avdrag för dekostnader som säljaren besparar sig genom att avbryta tillverkningen. Säljarenfår med denna metod samma vinst som om avtalet hade fullgjorts.Additionsmetoden innebär i stället att man summerar de olika posterna isäljarens förlust varjämte säljaren ges en skälig ersättning för vinst. Dennametod leder i vissa fall till en lägre ersättning än om Detta gäller särskilt när avbeställningen sker innan tillverkningenhar påbörjats. Flera remissinstanser harriktat kritik mot att arbetsgruppen har lämnat frågan om den närmareberäkningen öppen. De menar att en avbeställningsregel också bör lämnaanvisningar hur ersättningen till säljaren skall beräknas. För egen del är jagdock närmast benägen att instämma i arbetsgruppens bedömning att det intefinns anledning att i lagtexten särskilt ta ställning lill hur just dennaskadeståndsfråga skall regleras. Frågan får avgöras med utgångspunkt i deallmänna skadeståndsbestämmelser som jag förut har förordat. Mitt förslag; Ompriset inte följer av avtalet, är köparen skyldig att betala vad som är skäligtmed hänsyn till varans art och beskaffenhet, gängse pris vid tiden för köpetsamt omständigheterna i övrigt. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med milt förslag (se belänkandet s. 308-310). Remissinstanserna:Arbetsgruppens förslag godtas allmänt. Skälenför mitt förslag: I överensstämmelse med gällande rätt bör köplagen bygga påprincipen att del står parterna fritt att träffa avtal om priset. Har ettsådant avtal träffats skall det alltså normalt gälla enligt sitt innehåll. Omett avtalsvillkor rörande priset för en vara är oskäligt, kan det dock jämkasmed stöd av 36 § avtalslagen. En viktig fråga är vad som skall gälla, om prisetför en vara inte följer av avtalet mellan parterna. Enligt 5 § laggäller att köparen är skyldig att betala vad säljaren fordrar, om det inte kananses oskäligt. Detta innebär att den övre gränsen för vad säljaren äger krävaär att priset inte är oskäligt. Denna regel har från skilda utgångspunkterkritiserats i den rättsvetenskapliga litteraturen. Som jag ser det bör köplagenbygga på att köparen, när priset inte följer av avtalet, skall betala ett prissom är skäligt. Vad som är ett skäligt pris får bedömas efter omständigheterna. början bör beaktas varans art och beskaffenhet. Utgångspunkten måste alltidvara vad för slag av vara som köpet avser. Kvaliteten har betydelse förbedömningen av vad som är ett skäligt pris vid både nya och begagnade varor. Vidare bör man ta hänsyntill gängse pris vid tiden för köpet. Det kunde måhända lyckas naturligt allnär priset inte följer av avtalet låta det gängse priset för motsvarande varorvara avgörande. En regel av det slaget skulle emellertid vara komplicerad atttillämpa. Det kan finnas olika prisnivåer för samma vara. Ochleveranstidpunkten kan ligga mer eller mindre långt fram i tiden. Om man jstället låter det gängse priset för motsvarande varor vid avtalstillfället omett sådant pris finns utgöra en av flera omständigheter som skall beaktasvid skälighetsbedömningen, lämnar man utrymme för rättstillämpningen att fästatillräcklig och lämplig vikt vid vad som kan konstateras ifråga om gängse prissättning inom branschen e. d., Prop. 1988/89:76samtidigt som regeln i detta avseende inte blir onödigt stel och besvärlig Ikraftträdande att tillämpa. Utöverde faktorer som jag nu har nämnt bör en regel om prisets bestämmande ocksåhänvisa till omständigheterna i övrigt. Som exempel på en omständighet som kanverka kostnadshöjande kan nämnas att köparen har begärt leverans vid en försäljaren obekväm tidpunkt. I kostnadssänkande riktning kan verka att köparenhar hämtat varan på tillverkningsorten och därigenom besparat säljarenkostnader som denne vanligen har. 2.8 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Somjag har berört har det köprättsliga reformarbetet nått långt i bådeFinland och och det framstår som angeläget att en motsvarandereformering i inte kommer allt för långt efter. Såvitt nu kan bedömasbör köplagen träda i kraft . Lagen(1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande (kommissionslagen)ansluter nära lill köplag och den innehåller i 21, 26 och 37 §§hänvisningar till bestämmelser köplag. Kommissionslagen är numeraföremål för särskild översyn. Jag vill därför inte i detta sammanhang föreslånågra följdändringar i den lagen. I avvaktan på ny lagstiftning bör i ställethänvisningarna till köplag fortsätta att gälla. 2.9 Kostnader och resursbehov Dennya köplagen kan knappast medföra några större kostnadsökningar inomnäringslivet. Givetvis får man räkna med vissa initialkostnader avseendeöversyn av standardavtal m.m. Man får också räkna med att branschorganisationerkan behöva sprida information om de nya reglerna och om dess praktiska följderför näringsidkare. Dessa kostnader bör dock bli ganska marginella. Köplagensregler anknyter i stor utsträckning till den standardavtalspraxis som redanfinns. Att köpreglerna anpassas till moderna förhållanden bör också allmäntsett kunna bli till avsevärd nytta för näringslivet. Genomförandetav den nya köplagen medför ett informationsbehov också från det allmännas sida.Detta torde emellertid kunna tillgodoses inom ramen för befintliga anslag. Detfinns inte anledning alt räkna med att den nya lagstiftningen kommer attmedföra andra kostnader och resursbehov för det allmänna som bör beaktas iförevarande sammanhang. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. köplag 59 2. lagom ändring i räntelagen (1975:635) Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. Köplagenär indelad i olika huvudavsnitt vilka i sin tur ibland innehåller nägraunderavsnitt. Köplagens inledande bestämmelser behandlar lagenstillämpningsområde (1 och 2 §§), reglemas dispositiva karaktär (3 §) samt förhållandettill konsumentköplagen och lagen om internationella köp (4 och 5 §§). Därefterföljer regler om varans avlämnande (611 §§). Bestämmelser om risken för varanfinns i 12 16 §§. Regler om varans beskaffenhet finns i 17-21 §§. Därefterföljer regler om påföljder vid dröjsmål med varans avlämnande (22-29 §§) ochpåföljder vid fel i varan (30-41 §§). Vissa gemensamma bestämmelser ompåföljder vid säljarens avtalsbrott finns i 42-44 §§. 1 lagen behandlasdärefter köparens skyldigheter (45-50§§) och påföljder vid köparens avtalsbroU(51-60§§). 1 6l-63§§ regleras vad som gäller vid ett ännu inte inträffat menbefarat avtalsbrott. Vissa bestämmelser som är gemensamma för fall då köpethävs och då omleverans skall ske finns i 64-66 §§. Regler om skadeståndetsomfattning finns i 67 70§§. Köplagen avslutas sedan med regler om ränta (71§), vård av varan (72-78 §§), avkastning av varan (79-81 §§) och vissameddelanden (82 §). l§Denna lag gäller köp av lös egendom. Lagen gäller i tillämpliga delar även byteav lös egendom. Lagen gäller inte överlåtelse av tomträtt. (Jfr1 § i arbetsgmppens förslag) Iförhållande till lag innebär första stycket inte någon förändring isak (se rubriken till lag). I bestämmelsen anges att lagen gäller köpav lös egendom. Lagtexteninnehåller inte någon definition av vare sig köp eller lös egendom. Begreppet lös egendom bestäms enligt svensk rätt negativt på det sättet att det omfattar alla förmögenhetsrättigheter som inte är att hänföra till fast egendom. För att avgöra vad som är fast egendom får man gå till I och 2 kap. jordabalken. 11 kap. 1 § slås fast att fast egendom är jord och att denna är indelad i fastigheter. Till fastighet hör bl. a. byggnad (2 kap. 1 §) och till denna hör i sin tur fast inredning och annat som fastigheten har blivit försedd med, om det är ägnat till stadigvarande bmk för byggnaden eller en del av denna (2 kap. 2 §). Till fastighet som helt eller delvis är inrättad för industriell verksamhet hör även s. k. industritillbehör (2 kap. 3 §). Köplagen kan alltså inte tillämpas på köp av en fastighet med bygg nad och tillbehör. Om emellertid byggnad och tillbehör inte skulle tillhöra fastighetsägaren utan exempelvis en arrendator, ingår de inte i den fasta 60 egendomen (2 kap. 4 §).Byggnad på annans mark är således lös egendom Prop. 1988/89:76 och köp därav faller under köplagen. Beteckningenlös egendom är med andra ord den gemensamma beteckningen på egendom som inteär fast egendom. Till lös egendom är därför att hänföra tillgångar av högstskiftande art; lösa saker (lösöre), byggnader på annans mark, arrende- ochhyresrätter, andra nyttjanderätter, panträtter, fordringar, aktier och andravärdepapper m.m. Köplagens regler är dock i första hand utformade med tanke påköp av lösa saker. Köpeobjektets speciella karaktär kan därför motivera avstegfrån de regler som gäller i fråga om köp av lös egendom i allmänhet. 1 vissafall kan också andra lagregler träda in i stället för eller jämte köplagensregler; se t. ex. 9 § lagen (1936:81) om skuldebrev. Föremåletför köpet betecknas i lagen med uttrycket "varan". Karakteristisktför köp är att det avser överiåtelse av en rättighet, inte upplåtelse av enbegränsad rätt till egendomen. Om någon hyr ut sin egendom eller upplåter enpanträtt i den, faller transaktionen följaktligen inte under köplagen. Man fårsåledes skilja mellan å ena sidan upplåtelse av en sådan begränsad rätt frånägaren till en första innehavare och å andra sidan denne innehavaresöverlåtelse av sin rätt till en ny innehavare. Den senare transaktionen meninte den förra blir köp om den sker mot vederlag. Däremot är det inte köp omden som hyrt egendom i sin tur alltså utan att överlåta sin egen hyresrätt hyr ut egendomen. Omen överlåtelse sker utan vederlag är den en gåva, inte ett köp. För gåva gällerandra regler som får sin prägel av det benefika förhållandet. Köplagengäller endast säljarens och köparens rättigheter och skyldigheter. Denreglerar inte parternas förhållande till tredje man, såsom köparens förhållandetill säljarens borgenärer eller till den person från vilken säljaren harförvärvat varan eller till vilken säljaren i strid med köpet har överlåtit den.Lagen gäller inte heller säljarens förhållande till köparens borgenärer. Bestämmelsenöverensstämmer med 1 § andra stycket lag. Ombåda parter överlåter annat än pengar avser avtalet byte, inte köp. Mångaföreteelser som i dagligt tal kallas för byte är inte byte utan en kombinationav två köp, såsom då en åkare vid köp av en ny lastbil lämnar sin gamla lastbilsom dellikvid. Gränsen mellan köp och byte har dock mindre betydelse. Enligtandra stycket gäller nämligen köplagen i tillämpliga delar även för byte avlös egendom. Vid byte får man tillämpa regler om säljarens prestation på bådaparternas prestationer. Tomträttär att betrakta som lös egendom och faller formellt års lag. Enligt13 kap. 7 § jordabalken gäller emellertid samma regler vid överlåtelse avtomträtt som vid överlåtelse av fast egendom. I tredje stycket av förevarandeparagraf görs därför ett uttryckligt undantag från köplagen för överiåtelse avtomträtt. Undantagetavser förutom själva tomträtten även tillbehör till denna, 61 t. ex. en byggnad somtillhör tomträttshavaren (jfr 13 kap. 9§ andra Prop. 1988/89:76 stycketjordabalken). Köp av en byggnad från fastighetsägaren som sker i 2 §samband med att tomträtten upplåts bedöms däremot i princip enligt reglerna om köpav lös egendom (jfr NJA 1977 s. 138). Sådan försäljning omfattas därför inte avundantaget i tredje stycket. Lagengäller beställning av en vara som skall tillverkas endast om beställaren inteskall tillhandahålla en väsentlig del av materialet. Lagen gäller inte avtal omuppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten. Lagengäller inte avtal som innebär att den som skall leverera en vara även skallutföra arbete eller någon annan tjänst, om tjänsten utgör den övervägande delenav hans förpliktelse. (Jfr2 § i arbetsgmppens förslag) Iparagrafen regleras avgränsningen av köplagens tillämpningsområde mot avtal omtjänster o. d. Första stycket behandlar prestationer som tar sikte påtillverkning av själva varan. Andra stycket avser prestationer som typiskt settsker i samband med eller efter leveransen av varan och som går ut på någotannat än tillverkning av själva varan. Förekommer båda dessa slag avprestationer måste man beakta såväl första som andra stycket. Bestämmelsenmotsvarar i huvudsak 2 § lag. Lftvecklingeninom ekonomi och samhällsliv har gjort det allt mer vanligt med avtal om varorsom skall tillverkas först efter avtalsslutet. Det kan varatveksamt om ett avtal av sådant slag bör uppfattas som ett köp eller som entjänst (arbetsbeting). Riktar man uppmärksamheten på förpliktelsen att avlämnaden färdiga produkten framstår avtalet som ett köp. Fäster man sig i ställetvid det arbete som erfordras för att åstadkomma produkten ligger det närmaretill hands att betrakta avtalet som ett arbetsbeting. Även om i många avseendensamma rättsgmndsatser gäller i fråga om båda avtalstyperna, kan det blinödvändigt att avgöra humvida det i ett särskilt fall föreligger ett köp elleren tjänst. I förevarande stycke görs den avgränsningen att köplagen skalltillämpas bara i sådana fall då beställaren inte skall tillhandahålla enväsentlig del av materialet (ämnet). Frågan om ett avtal om tillverkning av envara faller under köplagen eller skall anses som ett avtal om en tjänst blirsåledes i princip beroende på vad avtalet mellan parterna innebär i fråga omtillhandahållande av det material som behövs för att tillverka varan. Skallbeställaren inte tillhandahålla en väsentlig del av materialet, blir avtaletatt bedöma som ett köp. Om däremot den som beställer varan självtillhandahåller en väsentlig del av materialet, består tillverkarens prestationhuvudsakligen av arbete eller annan tjänst. Avtalet skall då inte bedömasenligt köplagen utan enligt de principer som gäller för avtal om tjänster. ' Ändrad lydelse i propositionsförslaget. ettkonfeklionsföretag skall tillverka uniformer och beställaren tillhanda- Prop. 1988/89:76 håller emblem och gradbeteckningar till uniformema, medfördetta inte 2 § att avtalet föriorar sin karaktär av köp.