prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — såväl skador vilkatill art och omfattning är typiska följder av avtalsbrottet som skador vilkaär betingade av den skadelidande partens individuella förhållanden. Det är avnaturliga skäl så, att den skadeståndsskyldige parten som regel har lättareatt förutse och kalkylera med sådana skador som är en typisk följd avavtalsbrottet än med sådana skador som är betingade av motpartens individuellaförhållanden. Den skadelidande torde som regel ha lättare att både hindra ochbegränsa sådana skador som vid ett eventuellt avtalsbrott inträffar som enföljd av hans speciella förhållanden. Mot denna bakgrund är det inte orimligtatt den skadeståndsskyldige åläggs ett strängare ansvar för skador som är entypisk och förutsebar följd av avtalsbrottet än för sådana skador som är meroberäkneliga. Dendifferentiering som i kommersiella sammanhang i stor omfattning förekommerenligt allmänna leveransbestämmelser och som innebär ansvar för näraliggande skador,medan ansvaret för indirekta skador är mycket begränsat eller helt uteslutetgenom olika former av friskrivnings-klausuler, får ses som uttryck för enordning som parterna på marknaden anser rimlig. Att kontraktspraxis är sådanberor inte bara på att säljarsidan ofta är dominerande. Starka köpare som statoch kommuner godtar också en begränsning av säljarens ansvar. Ävenom allmänna leveransbeslämmelser ligger lill gmnd för ett stort antal köp ingåsmånga köp utan stöd av sådana bestämmelser, och i dessa fall blir dendispositiva rätten bestämmande för vad som skall gälla. Det är då inte rimligtatt den dispositiva rätten, dvs. köplagen, leder till ett resultat som ialltför hög grad avviker från koniraktspraxis. Det finns anledning att räknamed att det är mindre företag och privatpersoner som ingår försäljningsavtalutan att hänvisa till leveransbestämmelser eller på annat sätt begränsa sittskadeståndsansvar. I dessa fall skulle ett strängt ansvar för indirekta skadorinnebära en oskälig belastning för den skadeståndsskyldige. Deomständigheter som jag nu har pekat på talar för en ordning som innebär ellsträngare ansvar för direkta eller näraliggande skador än för indirekta. Denämnda skälen talar med särskild styrka för en differentiering av säljarens ansvar. Enligt vad jag förordat i föregående avsnitt skall dock kontrollansvaret omfatta också köparen. Detta gäller dels köparens skyl dighet att medverka till köpet på sådant sätt som skäligen kan förväntas av honom för att säljaren skall kunna fullfölja köpet, dels köparens skyldighet att i rätt lid hämta eller ta emot varan. Även bland de skador som en köpares avtalsbrott i de angivna hänseendena kan förorsaka kan det före komma skador som inte är typiska eller förutsebara följder av avtalsbrot- 47 Differentieringen bördärför gälla också de skador med anledning av Prop. 1988/89:76 köparensavtalsbrott för vilka denne är ersättningsskyldig enligt reglerna Skadestånd om kontrollansvar. Motbakgmnd av det anförda anser jag att direkta förluster med vilket begrepp jagavser förluster som till sin typ och omfattning är vanliga och förutsebara viddet aktuella avtalsbrottet bör ersättas enligt den strängare ansvarsgmnd somkontrollansvaret innebär, medan mera avlägsna och svårfömtsebara förluster börersättas enligt en lindrigare ansvarsgmnd. Denna lindrigare ansvarsgmnd börutformas så, att skadeståndsskyldigheten skall förutsätta att avtalsbrotteteller förlusten är en följd av vållande på den skadeståndsskyldiges sida. Om ensådan differentiering skall vara meningsfull bör skillnaden mellan delsträngare ansvaret och det lindrigare inte vara alltför obetydlig. Därför bördet beträffande de indirekta skadorna inte vara fråga om ett culpansvar medomvänd bevisbörda (presumtionsansvar), utan bevisbördan bör vara placerad hosden part som till stöd för sitt skadeståndsyrkande åberopar motpartensvållande. Vidbestämmandel av hur gränsen mellan direkta och indirekta skador skall dras ärdet några synpunkter som särskilt gör sig gällande. För det första bör till dedirekta förlusterna som omfattas av kontrollansvaret hänföras vilket redanprincipen för gränsdragningen i förhållande till de indirekta skadorna utvisar endast sådana förluster som till förekomst och omfattning är en normal ochberäknelig följd av det skadeståndsgmn-dande avtalsbrottet. Det är vidareangeläget att reglema utformas så att den skadelidande partens rätt tillersättning är huvudsakligen densamma oavsett vilket handlingsalternativ hanväljer för att kompensera sig för avtalsbrottet. Den utgångspunkten ärnödvändig för att en konflikt inte skall uppstå i förhållande till lagensregler om den skadelidande partens skyldighet att begränsa sin skada. Den partsom har drabbats av ett avtalsbrott kan nämligen ofta välja mellan olikaalternativ för att kompensera sig för avtalsbrottet. Skadeståndsreglema får dåinte vara så utformade att köparen för att ha rätt till skadestånd enligtreglerna om kontrollansvaret är hänvisad lill att välja en lösning som innebären mer omfattande skada än som i och för sig motiveras av avtalsbrottet. Renttekniskt kan uppdelningen mellan direkta och indirekta förluster ske genom enuttömmande beskrivning av antingen de direkta eller de indirekta förlusterna.Enligt min mening finns det goda skäl för att välja den senare metoden sominnebär att alla de förluster som inte i lagen uttryckligen anges som indirektaskall ersättas som direkta förluster enligt den strängare ansvarsgmnden. Somjag tidigare nämnt förekommer ofta i allmänt tillämpade standardvillkoransvarsfriskrivning med avseende på indirekt förlust och utan att innebörden avdet valda begreppet närmare klargörs. En lagtext som definierar begreppetsinnebörd kan i de fallen tjäna som hjälpmedel vid bestämmandet av friskrivningensomfattning. Om ingenting annat har angivits i avtalet får en sådan friskrivningnämligen antas gälla för förluster som motsvarar de som i lagen definieratssom indirekta förluster. Viktigareän den valda metoden är emellertid hur gränsen dras i sak. I det följande skall jag beröra huvuddragen i den indelning som jag förordar. I specialmotiveringen(avsnitt 4) kommer jag att lämna ytterligare vägled- Prop. 1988/89:76 ning för gränsdragningen. Fördel första bör de direkta utgifter som en part har haft som en omedelbar följdav avtalsbrottet ersättas som direkt föriusl. Det kan vara fråga om utgifterför telefon, telex, porton och resor som föranletts av avtalsbrottet. Vid fel ien vara bör vidare t. ex. kostnaderna för undersökning av varan och utredningmed anledning av avtalsbrottet ersättas som direkt förlust. Vid köparenshävning efter säljarens avtalsbrott bör ersättningen för direkt förlust ocksåomfatta t. ex. tullar, skatter och avgifter som erlagts utan nytta, i den månsådana kostnader inte återfås när avtalet hävs. Klartär att förlusten med anledning av täckningsköp, dvs. köp av en motsvarande varafrån annat håll efter köparens hävning, måste ersättas enligt den strängareansvarsgmnden. Detta är en fömtsättning bl. a. för att det skall varameningsfullt för köparen att häva ett köp som han har ingått på fördelaktigavillkor. Får han inte prisskillnaden ersatt enligt reglema om kontrollansvaret,är det ju oftast meningslöst för honom att häva efter ett sådant köp. Det skullei så fall vara bättre att tåla skadan. Motsvarande gäller situationen för ensäljare som har gjort en god affär. Omhävningsfömtsättningar inte föreligger, eller om det inte finns någon vara somlämpar sig för täckningsköp, är köparen hänvisad till andra åtgärder för attkompensera sig för säljarens försenade eller felaktiga prestation. Det kan varafråga om att hyra en ersättningsvara eller att utnyttja någonutomståendes tjänster. Köparen kan också kompensera sig för förluster tillföljd av säljarens avtalsbrott genom helt interna åtgärder, såsom att låtaanställda arbeta på övertid för att kompensera den bristandeproduktionskapaciteten som avtalsbrottet kan innebära. Kostnaderna för dessaoch liknande åtgärder som den skadelidande parten vidtar för att helt ellerdelvis kompensera sig för motpartens avtalsbrott bör räknas som direktförlust. Ävenköparens avhjälpningskostnader som uppkommer sedan säljaren misslyckats med attunder skälig tid avhjälpa fel bör ersättas enligt den strängare ansvarsgmnden.Detsamma bör gälla utgifter som en part har haft som en omedelbar följd avmotpartens avtalsbrott. Till direkta förluster bör hänföras också utgifter ochkostnader som den skadelidande parten har haft för avtalet men som har blivitonyttiga på gmnd av avtalsbrottet. Det kan vara fråga om kostnader ellerutgifter för att förbereda fullgörelsen av avtalet. Somdirekt förlust bör slutligen bedömas belopp som köparen på gmnd av dröjsmåleller fel tvingas betala till sin avtalspart i senare led i form av prisavdrageller ersättning för avtalspartens direkta förlust och som ger honom ettregresskrav mot säljaren. Detsamma gäller köparens regresskrav på gmnd avkostnader för rättelse av fel efter reklamation av en köpare i nästa led.Säljaren bör således vara skyldig att ersätta köparens regresskrav även om detär fråga om ett dolt fel som uppkommit i ett tidigare säljled. Härigenommöjliggörs en kanalisering av skadeståndsansvaret till del säljled från vilketfelet härstammar. Tillkategorin indirekta förluster bör som jag tidigare nämnt hänföras 49 4 1988/89. 1 saml Nr 76 sådana som är i hög gradberoende av den individuelle köparens sätt att organisera sin verksamhet ochsom därför typiskt sett är svåra för säljaren all förutse. Förlust till följdav minskning eller bortfall av produktion eller omsättning och annan förlusttill följd av alt varan inte kan utnyttjas på avsett sätt är exempel på sådanaskador som en säljare typiskt sett har svårt alt förutse och som i hög grad är beroendeav den individuelle köparens förhållanden. Köparen, som löper en generell riskför driftsstörningar av olika slag i sin verksamhet, kan däremot ofta skyddasig mot denna risk genom egna interna åtgärder, såsom betryggande lagerhållningoch genom försäkring. Han bör därför kunna bära risken för driftsstörningarulan större extrakostnader eller olägenheter även när driflsstörning-arna berorpå säljaren. För säljaren är det däremot i regel svårt att försäkra sig ellerpå annat sätt gardera sig mot denna risk. På grund av det anfördaanser jag att förlust till följd av minskning eller bortfall av produktioneller omsättning bör ersättas som indirekt förlust. Ersättningsskyldighetenfömtsätter alltså i dessa fall vållande på säljarens sida. Detsamma bör gällaandra föriuster till följd av att varan inte kan utnyttjas på avsett sätt,liksom förluster på grund av utebliven vinst i köparens kontraktsförhållandemed tredje man. Givetvis är det intemöjligt att uttömmande och på ett konkret sätt ange alla de typer av förlustersom är sådana att de skall hänföras lill indirekta förluster. Uppräkningen ilagen av de olika poster som skall ersättas som indirekt skada bör därföravslutas med posten annan liknande svårförul-sebar förlust. Det får sedanankomma på rättstillämpningen all i varje enskilt fall ta ställning till vilkaföriuster som till sin art är sådana att de, enligt de principer som jag harangett för avgränsningen till indirekta skador, bör hänföras lill dennasärskilda ersältningspost. Den angivna uppdelningenav de olika skadelyperna på de skilda ansvarsgrunderna kontrollansvarrespektive vållande kan emellertid inte gälla generellt i alla situationer. Omden skadelidande parten i enlighet med sin skyldighet att genom skäligaåtgärder begränsa sin skada handlar så att en indirekt förlust uppkommer förhonom som hans direkta föriusl minskar, framstår det som orimligt atthans rätt lill skadestånd skulle försämras på grund av att han vidtagitåtgärder för att begränsa skadan. 1 sådana fall bör han därför ha rätt att fåersättning för den indirekta förlusten såsom om den vore en direkt förlust. 1988/89:76 Skadestånd Mitt förslag:Säljarens köprällsliga skadeståndsskyldighet skall inte omfatta s.k.produktansvar, dvs. sådana skador på annat än den försålda varan som beror påskadebringande egenskaper hos den försålda varan. Arbetsgruppens förslag:Överensstämmer i princip med mitt förslag (se betänkandet s. 187). Remissinstanserna:Har inte haft någon erinran mot arbetsgruppens Prop. 1988/89:76 förslag. Skälenför mitt förslag: En särskild fråga som rör säljarens skadeståndsskyldighet ärhans ansvar för produktskador, dvs. skador som skadebringande egenskaper hosden sålda varan orsakar på annat än denna vara. kan såldana skadoruppstå till följd av att varan är behäftad med ett fel i köplagens mening, menså behöver inte alltid vara fallet. Den sålda varan kan vara helt avlalsenligmen ändå ha skadebringande egenskaper som orsakar skador på person eller påannan egendom än den sålda varan. Vidutarbetandet av köplag logs inte ställning till i vad mån ansvaret förproduktskador skulle bedömas enligt de köprättsliga reglerna. I ett tidigträttsfall, NJA 1918 s. 156, fastslog emellertid högsta domstolen att köplagensregler inte är tillämpliga i fråga om produktskador samt all säljaren på annangrund har ett ansvar gentemot köparen för skadebringande egenskaper endast omsäljaren har garanterat frånvaron av sådana eller om han har varit försumlig.Denna ståndpunkt har därefter ansetts vara den svenska rättens, även om dengenom några senare rättsfall (se t. ex. NJA 1935 s. 577 och I960s. 441) i någonmån har modifierats genom att köplagen har tillämpats på skador som uppslårgenom all felet i en produkt sprider sig och skadar delar av köparens egendomsom blandas eller på annat sätt förenas med den felaktiga produkten(ingrediensskador). Särskildalagregler om produktansvar saknas . I stället är allmännaskadeslåndsrättsliga regler tillämpliga, i första hand skadeståndslagensculparegel (se 2 kap. 1 § skadeståndslagen). Det innebär alt ansvar förproduklskador som regel inträder bara när en skada kan härledas till någonform av oaktsamhet (försummelse) hos den som har tillhandahållit varan. Varjetillverknings- och försäljningsled svarar som regel för försummelser endast idet egna ledet. Dock har i rättspraxis en tillverkare blivitskadeståndsskyldig i visst fall för en underleverantörs oaktsamhet (NJA 1986s. 712) och en svensk importör för en utländsk tillverkares oaktsamhet (NJA1977 s. 538). mellan säljare och köpare inte reglerar ansvaret för produktskadorgäller således att köparen har rätt till ersättning för sådana skador bara omdet föreligger en oaktsamhet som säljaren svarar för. Om säljaren hartillhandahållit en vara under former som kan anses jämförliga med att han hargaranterat en varas egenskaper, kan han dock ha ett längre gåendeskadeståndsansvar. Om varan saknar dessa egenskaper och detta medför en skadaför köparen, kan säljaren bli ansvarig för den skadan även om det inteföreligger en oaktsamhet som han svarar för (jfr NJA 1985 s. 641). Vadsaken nu gäller är om produktskador även i fortsättningen bör hållas utanförden köprättsliga regleringen. Närdet gäller personskador har produktansvarskommiltén i betänkan det (SOU 1979:79) Produktansvar II föreslagit att sådanaskador skall omfattas av en särskild produklansvarslagsliftning och därför vara undan tagna från köprällens skadeståndsreglering. Jag delar den uppfattningen. Personskador bör behandlas lika oavsett om den som drabbas av skadan är någon som står i ett köprättsligt avtalsförhållande till den ansvarige eller 51 Jag kan nämna att inteheller konsumentköplagen (1973:877) är till- Prop. 1988/89:76 lämplig på förlust som köparen lider genom personskada (se 19 §). Enannan fråga är om produktskador på egendom bör omfattas av den köprättsligaregleringen. Denfinska köplagen, som är i kraft , innehåller enbestämmelse om produktansvar som innebär att en förlust till följd av enproduktskada skall utgöra indirekt förlust. Som jag har nämnt i avsnitt 2.5.2,bör ansvaret för indirekt förlust fömtsätta oaktsamhet. 1 förarbetena till denfinska lagen anförs att det saknas klara principer för att avgöra i vilkenutsträckning produktskador skall bedömas enligt de köprättsligaskadeståndsreglerna och att bestämmelsen inte är avsedd att reglera den frågan.Syftet med bestämmelsen anges i stället vara att slå fast att förlust tillföljd av produktskada i den mån köprättens regler skall tillämpas påersättning för sådana skador - skall bedömas som en indirekt förlust. Dennorska propositionen med förslag till ny köplag innehåller en mer omfattandeköprättslig reglering av produktansvaret. Förslaget sägs i princip inte varaavsett att reglera förhållandet mellan de köprättsliga reglerna och allmännaregler om produktansvar. I motiven uttalas dock att det är naturligt att vissaskador på annat än den sålda varan regleras av köplagen men att huvudregeln börvara att ansvaret för produktskador skall bygga på de allmänna reglerna omproduktansvar. Enligt förslaget differentieras det köprättsliga ansvaret förproduktskador på det sättet att förlust till följd av skador på föremål somtillverkas av den sålda varan och skador på andra föremål som har nära ochdirekt samband med varans fömtsätta bruk skall ersättas som direkt förlust.Förlust till följd av skada på andra föremål som befinner sig i närheten avvaran skall ersättas som indirekt förlust, såvida föremålen inte har ett klartfunktionellt samband med den sålda varan. Ijustitiedepartementet förbereds lagstiftning om produktansvar.Avsikten är att en departementspromemoria med förslag om en produktskadelagskall läggas fram . En pro-duktskadelag bör kunna trädai kraft med den nya köplagen. Denya produktansvarsreglerna kan antas komma att innebära att bl. a. tillverkarefår ett strikt ansvar för vissa produktskador. Det strikta ansvaret kommerdock knappast att gälla för andra sakskador än sådana som drabbar egendom somvid skadetillfället används huvudsakligen för enskilt ändamål. Somjag nämnde inledningsvis är produktskador ofta ett slags följdskador av felsom omfattas av det köprällsliga felbegreppet. Det kunde därför förefallanaturligt att skadeståndsskyldigheten i sådana fall följer de köprättsligareglerna. En ordning av detta slag är emellertid inte problemfri. I förhållandetill vad som gäller skulle en reglering av produktansvaretenligt de köprättsliga reglerna nämligen i vissa fall kunna innebärabegränsningar i den skadelidandes möjligheter att få ersättning. 1rättspraxis har den skadelidande parten ofta åberopat de köprättsliga felreglerna till stöd för ett skadeståndsyrkande. Orsaken till det har varit den skadelidandes strävan att i stället för att behöva styrka att det föreligger en oaktsamhet som säljaren svarar för kunna stödja sina 52 ersättningskrav på de motsäljaren stränga reglema köplag om Prop. 1988/89: 76 skadestånd för fel vid leveransavtal. Somjag har berört i avsnitt 2.5.2 bör skadeståndsansvaret i den nya köplagendifferentieras med avseende på skadetyp på det sättet att skadeståndsskyldighelenligt en nära nog strikt ansvarsgmnd (ett s. k. kontrollansvar) skall omfattanäraliggande och typiska förluster på gmnd av ett avtalsbrott, medan ansvar förövriga förluster skall fömtsätta vållande på den skadeståndsskyldiges sida. Viden köprättslig reglering av produktansvaret bör det enligt min mening intekomma i fråga med ersättning enligt den strängare ansvarsgmnden. Om enköprättslig reglering av produktansvaret skall övervägas, bör därför enligt minmening utgångspunkten vara att produktansvar skall komma i fråga endast enligtden lindrigare ansvarsgmnden, dvs. under förutsättning av vållande på denskadeståndsskyldiges sida. Ansvarsgmnden skulle därmed sammanfalla med vad somför närvarande gäller enligt de allmänna reglerna om produktansvar. Köplagensfelregler föreskriver en absolut reklamationsfrist istället för den allmänna tioårspreskription som gäller för de allmänna reglemaom produktansvar. Om ingen ändring görs i köplagens reklamationsfrister,skulle därmed en köprättslig reglering av produktansvaret vara till nackdel förden skadelidande. En köprättslig reglering av produktansvaret skulle dåinnebära att olika regler i viss utsträckning skulle gälla, beroende på omköparen står i kontraktsförhållande till den skadeståndsskyldige eller ej. Iförhållandet till den skadelidandes säljare skulle köplagens regler gälla. Iförhållandet mellan den skadelidande och tidigare säljled skulle däremotallmänna skadeståndsrättsliga regler gälla. Somjag redan har berört i avsnitt 2.5.2 förekommer ofta i allmänt tillämpadestandardvillkor en ansvarsfriskrivning med avseende på indirekt förlust ellerföljdförlust utan att innebörden av det valda begreppet närmare klargörs. Omlagtexten anger att en produktskada skall utgöra en indirekt förlust, liggerdet nära till hands att anta att en sådan ansvarsfriskrivning om inte annatframgår av avtalet eller omständighetema i det särskilda fallet gäller ävenansvar för produktskador. Därigenom skulle produktansvar i stor utsträckningvara uteslutet i kontraktsförhållanden mellan näringsidkare på gmnd avinnehållet i allmänna leveransbestämmelser. Konsumentköplagenär inte tillämplig på förlust som köparen lider genom skador på annan egendom än den sålda varan. I sitt förslag till ny konsumentköplag (SOU 1984:25) har konsumentköpsutred- ningen dock förordat att säljarens skadeståndsskyldighet skall omfatta även sådana skador som till följd av ett fel i den sålda varan uppkommer på annan egendom som tillhör köparen eller någon medlem av dennes hushåll och är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål. Frågan om en sådan regel bör införas för konsumentköp får behandlas i det kommande lagstiftningsärendet rörande ny konsumentköplag (se avsnitt 2.1.3). De särskilda konsumentskyddsaspekter som kan motivera en sådan regel i konsumentköplagen gör sig emellertid inte gällande i fråga om den allmän na köplagen. Mot bakgmnd av det anfördaframstår det enligt min mening som lämpligast att låta de allmänna köprättsligaskadeståndsreglerna tillämpas endast på skador på den sålda varan. Om en såldvaras skadebringande egenskaper orsakar skador på annan egendom, får rättentill ersättning för den skadan i stället bedömas enligt de allmännaskadeståndsrättsliga regler som gäller för produktansvar, såvida inte fråga ärom garanti eller utfästelse. Mitt förslag:Avbeställer köparen en vara som skall tillverkas eller skaffas särskilt för honom,är säljaren skyldig att avbryta fortsatta förberedelser, om inte ett avbrottskulle medföra en väsentlig olägenhet för säljaren eller risk för att hansförlust till följd av avbeställningen inte blir ersatt. Avbryter säljaren sinaförberedelser får han rätt till skadestånd som beräknas enligt de allmännaskadeståndsreglerna. Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag utom så till vida attavbeställningsregeln i arbetsgmppens förslag tar sikte endast på varor somskall tillverkas särskilt för köparen (se betänkandet s. 193 194). Remissinstanserna: Deflesta remissinstanser godtar förslaget om en avbeställningsregel eller lämnardet utan erinran. Några instanser menar dock att en regel av det slaget intebör införas. Flera remissinstanser anser att frågan hur skadeståndet skallberäknas om köparen avbestälter en vara bör komma till direkt uttryck ilagtexten. Skälenför mitt förslag: lag innehåller inte några regler om avbeställning. I60 § finns dock bestämmelser som kan sägas tangera ämnet. De handlar om öppetköp. Om öppet köp är avtalat innebär dessa bestämmelser bl. a. att en köparesom har fått en vara från säljaren kan lämna tillbaka varan ochdärmed i praktiken inställa köpet. Om en köpare i ett fall dådel inte är fråga om ett öppet köp avbeställer köpet får det enligt gällanderätt betraktas som ett avtalsbrott. Enligt lag kan säljaren då väljamellan att häva köpet och att kräva att köpet fullgörs. I det förra fallet ärhan berättigad till skadestånd. I det senare är han åtminstone formelltenligt bestämmelserna lag berättigad att fullfölja tillverkningenäven om denna inte har påbörjats samt kräva att köparen mot erhållande av denfärdiga produkten betalar priset.