prop · GC03131 · 1988-12-31 00:00:00 — Sekretessgäller därför normalt för uppgifter om ett företags affärsförhållanden eller omföretagets driftförhållanden som direkt kan utnyttjas av andra företagare för atlskaffa sig konkurrensfördelar. Somjag nämnt tidigare kan en tillsynsmyndighet i vissa situationer, när detuppkommer fara för människors liv och hälsa, utan hinder av den sekretess somnormalt råder lämna ut uppgifter för att varna allmänheten. Enligt min meninghar emellertid utvecklingen visat att det finns elt behov av all kunna låtauppgifter lämnas ut även i fall där missförhållandena hos ett företag inte ärav så allvarlig karaktär att utlämnandet kan ske med stöd av I kap. 5 §sekretesslagen. Somhar framhållits i promemorian har allmänheten elt berättigat krav att uppgifter om t. ex. skadliga utsläpp och andra störningar från miljöfar lig verksamhet i så stor utsträckning som möjligt skall kunna offentliggö- i i Lika viktigt är detför konsumenterna att få kännedom om de resultat Prop. 1988/89: 131 som t. ex.livsmedelskontrollen leder till. Jag anser att det är av stort värde, omtillsynsmyndigheterna öppet kan redovisa de förhållanden som råder vad gäller t.ex.hygien, miljö och redlighet hos företagen. Härigenom kan allmänheten fåmöjlighet att tillgodogöra sig resultatet av det allmännas tillsynsverksamhetsom ju bedrivs i syfte att ta lill vara de många människornas intressengentemot företagen. Denmöjlighet som enligt den tillämpning av sekretessbestämmelserna som skett hittillsfinns i dessa fall är att utnyttja regeringens dispensmöjlighet. Enligt minmening visar emellertid antalet dispensansökningar till regeringen soifibifallits i här aktuella fall alt en annan reglering börövervägas. Regeringens beslut bygger på uppfattningen att nuvarandesekretessbestämmelser inte ger tillräckliga möjligheter för enskilda att tadel av uppgifter av betydelse för dem. Dessutom är ordningen meddispensprövning krånglig och tidsödande eftersom den enskilde oftast först harförsökt få ett utlämnande i vanlig ordning. Jag finner det inte hellertillfredsställande att regeringen i alltför stor utsträckning skall ägna sig åtdispensfrågor, om det går att direkt i lag ange i vilka situationer utlämnandebör ske. Någraav de remissinstanser som företräder företagarintressena hävdar att allmänhetensberättigade krav på insyn i företagen redan är tillgodosett genom befintligaregler. Föregen del kan jag inte dela den bedömningen. Med hänsyn till vad jag tidigareanfört anser jag att nuvarande lagstiftning har lett till att alltför mångauppgifter hålls hemliga som rör människors liv, hälsa och omgivning och som ärav intresse för allmänheten. Min uppfattning är dock inte attkänsliga uppgifter utan vidare skall göras allmänt tillgängliga. Men uppgiftersom rör skyddsvärda affärs- och driftförhållanden bör kunna lämnas ut, även omoffentliggörandet också i sådana fall kan få direkta eller indirekta ekonomiskakonsekvenser för företagen. Ett exempel på detta är när utlämnandet av förföretagen ofördelaktiga uppgifter leder l.ex. till ett avståndstagande frånallmänheten som kan påverka företagens omsättning genom att kunderna medkännedom om påtalade missförhållanden vänder sig till ett annat företag. sådana situationer låta sekretess gälla begränsar allmänhetens möjligheter atlgöra sina val på saklig grund och motverkar syftet med bl. Detkan hävdas att redan nuvarande sekretessbestämmelser med rakt skaderekvisit tillåter att uppgifter lämnas ut. Bara del förhållandet att ett förelag riskerar dålig publicitet om fakta om utsläpp offentliggörs, torde inte ha avsetls utgöra sådan risk för skada för företaget som krävs för sekretess (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 457 och 493). För att eU rakt skaderekvisit skall kunna tillämpas måste det finnas tillräckliga skäl för en bedömning att skada kan uppkomma, om uppgifter lämnas ut. Blott den teoretiska möjligheten av skada bör inte vara nog för att sekretess skall anses gälla, eftersom man i så fall skulle komma till samma resultat oavsett om skaderekvisitet är rakt eller omvänt. Rättspraxis synes dock innebära att t. ex. uppgifter om ämnen i utsläpp från industrier har ansetts känsliga i förhållandevis stor utsträckning. I likhet med bl. JO anser jag därför att 12 en lagändring behövs föratt det skall bli en tillfredsställande insynsmöjlig- Prop. 1988/89:131 het. Jagkommer således, i likhet med majoriteten av remissinstanserna, fram till attövervägande skäl talar för att lagstiftningen bör ändras så att den bättremotsvarar den nu redovisade uppfattningen om hur avvägningen bör göras mellande intressen som är beaktansvärda i detta sammanhang. Jagtänker då i första hand på två situationer där den nuvarande sekretessregleringenhar visat sig leda till otillfredsställande resultat. Den ena är att det finnsuppgifter hos lillsynsorgan om missförhållanden i företagsamhet som tillsynenavser. Det kan t. ex. vara fråga om konstaterade brister i kvaliteten hoslivsmedel, oriktig datummärkning eller felaktiga viktangivelser. Andra exempelär farliga ämnen som finns i kläder och andra varor och dålig barnsäkerhet hosleksaker. Jag anser det inte rimligt att missförhållanden av detta slag skallfå döljas genom sekretessbeläggning så att bristfälligheterna kan fortsätta attfinnas därför att konsumenterna inte kan bli informerade om dem och inte taavstånd från dem. Denandra situationen som jag har i åtanke kan sägas karaktäriseras av att det interåder något som kan betecknas som missförhållande därför att det är fråga om t.ex. utsläpp av miljöfariiga ämnen som sker inom tillåtna gränser. Jag anseremellertid att det även i dessa fall kan finnas ett starkt intresse attallmänheten kan informeras och få underiag för sin bedömning av risker förhälsa och miljö. I den mån egentliga företagshemligheter inte avslöjas tilldirekt nytta för konkurrenter, bör det enligt min mening kunna finnas utrymmeför offentlighet också här. Enligtmin mening bör man försöka utforma sekrelessregleringen så att den tillgodoserinsynsintressena i de båda typsituationer som jag här har angett. Fråganom hur man på ett lämpligt sätt gör en inskränkning i den nuvarande sekretessenhar utförligt diskuterats i promemorian. Vid en samlad bedömning harjag stannatför att förorda den lagtekniska lösning som föreslås i promemorian, med vissa förtydliganden.Jag föreslår således att det införs en generell begränsning av sekretessen hosvissa tillsynsmyndigheter genom atl sekretess för uppgifter om affärs- och driflförhållandenhos rördseidkaren inte skall gälla, om uppgifterna har ett sådant allmänintressealt de bör lämnas ut. En sådan lagreglering ger enligt min mening de bästamöjligheterna alt ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Någraremissinstanser har invändningar mot att den intresseavvägning vid prövning idet särskilda fallet som enligt 8 kap. 6 och 7 §§ sekretesslagen ärförbehållen regeringen föreslås flyttad till ett antal statliga myndigheteroch de kommunala miljö- och hälsoskyddsnämndema. De anser att huvudprincipenatt denna typ av intresseavvägningar inte bör anförtros myndigheter börupprätthållas. Ett par remissinstanser hävdar att en reglering av det innehållsom föreslås strider mot bestämmelserna i 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. Jagvill med anledning av detta påpeka att det inte för myndigheterna är någon ny uppgift atl göra en intresseavvägning i ett enskilt fall. skall ske ifråga om uppgiftsutbyte mellan myndigheter. I den Prop. 1988/89:131 s.k.generalklausulen i 14 kap. 3§ sekretesslagen föreskrivs nämligen att en sekretessbelagduppgift får lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av attuppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skallskydda. På ett mera allmänt plan kan det hävdas att den typ av bedömningar detblir fråga om inte är artskilda från de överväganden som t.ex. skaderekvisiteni sekretesslagen föranleder. Detär i och för sig riktigt att intresseavvägningar i det särskilda falletvid prövning av utlämnande av uppgifter till enskilda nästan uteslutandeförbehållits och regeringen (se t. ex. 8 kap. 2, 4 7, 9 11 och 18 §§,II kap. I och 3 §§ samt 14 kap. 8 § sekretesslagen).Domstolarna har emellertid en i viss mån motsvarande befogenhet (12 kap. 3 §).Vidare finns det i 8 kap. 5 § andra stycket sekretesslagen, som bl. a. reglerarbankinspektionens övervakning av förhållandena på värdepappersmarknaden, enmöjlighet för inspektionen att göra en liknande bedömning. Ävenom den nuvarande sekretesslagen ger få exempel på regler i vilka ges möjlighet intresseavvägning hos de myndigheter som i första hand skall pröva om enhandling skall lämnas ut till en enskild, ärjag alltså av den meningen att ensådan lösning inte kan ses som någon principiell nyordning. Som jag nämnttidigare fanns ju redan i den tidigare sekretesslagstiftningen möjlighet avvägning mellan den enskildes och det allmännas intresse hos vissa statligamyndigheter med tillsyn över näringslivet. Den ordningen ansågs förenlig ävenmed den nya lydelse som 2 kap. TF fick fr. o. m. . Vad som däremot inteär tillåtet enligt 2 kap. 2 § TF är alt låta någon annan myndighet änregeringen utöva ett i princip fritt skön i fråga om uppgifter skall lämnas uteller inte. Någon sådan dispensmöjlighet är det emellertid inte tal om här.Mot bakgmnd av vad jag nu anfört kan jag därför inte dela den uppfattning, somframförs av några remissinstanser, att förslaget skulle strida mottryckfrihetsförordningen. Genomatt befogenheten att göra intresseavvägningen med mitt förslag läggs på demyndigheter som i första hand skall göra sekretessprövningen, är del dockgivetvis av stor vikt att denna möjlighet avgränsas till de fall där det finnsett klart behov av en sådan avvägning mellan olika intressen, vilket i sin turkräver att de olika intressena anges så preciserat som möjligt. Fleraremissinstanser framhåller också att det i lagtexten bättre bör preciserasvilka uppgifter det är som kan vara av allmänintresse. Fråganär då vilka allmänintressen som skall kunna få leda till att uppgifter omaffärs- och driftförhållanden får lämnas ut, trots att skada kan uppkomma fördel enskilda företaget. Som framgår av promemorian och huvudparten avremissinstansemas yttranden är det främst uppgifter av betydelse för hälsa,miljö och redbarhet i handeln som allmänheten har ett berättigat intresse attha tillgång till. Det är enligt min mening rimligt att företagens intresse avsekretess för uppgifter om aflars- eller driftförhållanden i vissa fall fårstå tillbaka för allmänhetens intresse av tillgång till uppgifter som harbetydelse inom dessa områden. Ettalternativ är att, som någon remissinstans också föreslår, i lagtexten uttryckligen ange att uppgifter om enskildas affärs- eller driftförhållanden 14 som inhämtats itillsynsverksamheten får lämnas ut, om intresset av all- Prop. 1988/89:131 mänkännedom om förhållande som rör människors hälsa, miljön eller redligheten ihandeln har sådan vikt att uppgiften bör lämnas ut. Vad som talar emot en sådanlösning är att det är svårt att på förhand fullständigt räkna upp deallmänintressen som kan komma i fråga. Det kan ju tänkas uppkomma nuoförutsedda situationer där ell liknande informationsbehov kan uppstå. Enalltför detaljerad reglering kan medföra att bestämmelsen inte svarar mot debehov som finns och därför snart behöver ändras igen, vilket givetvis ärotillfredsställande. Mitt förslag är därför att det i den nya regeln skallanges att utlämnande av uppgifter skall ske för att tillgodose de nu angivnainsynsintressena men att detsamma skall ske om ett annat liknandeallmänintresse motiverar det tillräckligt. Sekretessen skall alltså brytas, omintresset av allmän kännedom om förhållande som rör människors hälsa, miljöneller redligheten i handeln eller ett liknande allmänintresse har sådan viktatt uppgiften bör lämnas ut. Då kan enligt min uppfattning inte någon avgörandekritik riktas mot beskrivningen av de intressen som skall kunna tillmätasbetydelse. Mångaremissinstanser har påpekat att intresseavvägningen bör uttryckas tydligareför att ge bättre ledning vid tolkningen av bestämmelsen. Enligt flera av demär det klart otillfredsställande att den föreslagna regeln kan komma att tolkasolika hos det stora antal statliga och kommunala myndigheter ute i landet somdet här blir fråga om. För företagen är det mycket viktigt att de kan förutsevad en sekretessprövning kommer att leda till. Ett par av dem föreslår att detav lagtexten tydligare bör framgå att en noggrann intresseavvägning skall görasi enlighet med den modell som valts i den tidigare nämnda generalklausulen. Enremissinstans har ansett att offentliggörandet skall förbehållas situationerdär kontrollen har avslöjat mera systematiska brister av inte ringa art. Enannan remissinstans har påpekat att det bör framgå att vid prövning av frågorom utlämnande hänsyn bör tas till uppgiftens aktualitet. Förmin del anser jag att sådana mera detaljerade regler inte är lämpliga men attsynpunkter av det slag som förts fram kan beaktas i tillämpningen och attrisken för en oenhetlig praxis inte på något avgörande sätt kan anses störrehär än annars vid prövning enligt sekretesslagen. Intresseavvägningenblir givetvis i sista hand beroende av tolkningen av begreppet allmänintresset.Eftersom prövningen skall göras för uppgifter som kan vara mycket olikavarandra och i vitt skilda situationer finner jag det inte heller lämpligt i detalj här säga hur sekretessprövningen skall gå till. Jag villemellertid betona vikten av att det i varje enskilt fall görs en noggrannbedömning av allmänintresset och att man också beaktar det motstående intressetav att aflars- och driftförhållanden skall kunna hållas hemliga i tillräckligutsträckning. Jagvill också framhålla att det endast i ett relativt begränsat antal fall tordebehöva göras en sådan intresseavvägning. Ofta torde det gå att lämna utuppgifter som tillgodoser de angivna allmänna intressena, t. ex. namnen på degranskade företagen och resultatet av kontrollen, utan att uppgifter som beröraffärs- eller driftförhållanden lämnas. Motbakgrund av vad jag nu anfört hyser jag inte de farhågor, som några 15 remissinstanser haruttalat, alt förelagens frivilliga kontakter med tillsyns- Prop. 1988/89: 131 myndighetenkan komma att äventyras om förslaget genomförs. Givetvis delar jag denuppfattningen att dessa slags kontakter har ett stort samhälleligt intresse.Visserligen möjliggör förslaget att uppgifter om ett företags affärs- ellerdriftförhållanden mera än kan lämnas ut till allmänheten. Jagföreställer mig dock alt del i praktiken ytterst sällan torde bli aktuellt attlämna ut uppgifter som kan komma alt leda till direkt ekonomisk skada förföretag som uppfyller sina skyldigheter enligt lagstiftningen. Jag tror därförinte att mitt förslag medför att företagen i framliden i någon ökadutsträckning kommer att avstå från att vända sig till tillsynsmyndigheten, t.ex. för att få råd i olika frågor. Någraremissinstanser föreslår att en myndighet skall vara skyldig att kommuniceramed det aktuella företaget innan uppgifterna offentliggörs. 1 förarbetena tillsekretesslagen (prop. 1979/80:2 Del A s. 331) anförde föredragande statsrådetatt han inte ville förorda en regel om att en myndighet som lämnar ut sekretessbelagdinformation skall vara skyldig att underrätta den som uppgiften rör. En sådanordning skulle vara praktiskt ogenomförbar. Enligt min mening finns det intenågon anledning att nu göra en annan bedömning. Givetvis är det dock inget somhindrar att tillsynsmyndigheten, även om det inte finns någon särskild regelhärom, hör efter det enskilda företagets uppfattning i de fall myndighetenanser att det kan vara betydelsefullt för sekretessprövningen (jfr a. prop. Frånen dd håll påpekas att möjligheterna till ersättning för skada till följd avfelaktig myndighetsutövning är utomordentligt begränsade och att detta måstebeaktas vid bedömningen av den föreslagna intresseavvägningen. Jagvill betona det angelägna i att tillsynsmyndigheten verkligen förvissar sig omalt den uppgift som man anser skall lämnas ul verkligen är riktig. Jag kanockså nämna att ett arbete med en översyn av reglerna i 3 kap. skadeståndslagenpågår i departementet i syfte att vidga möjligheterna till skadestånd vid feleller försummelse i samband med myndighetsutövning. Denkommunala tillsynsverksamheten inom de nu angivna områdena handhas av miljö-och hälsoskyddsnämnderna. På det kommunala området är det därför endast dessamyndigheter som kommer att tillämpa en regel av det slag jag nu förordat.Regeln bör därför begränsas till att gälla för sådana uppgifter om ett enskiltföretag som en miljö- och hälsoskyddsnämnd har inhämtat i samband med sintillsynsverksamhet. Jag föreslår alten sådan regel införs i 8 kap. 7 §sekretesslagen. Inomden statliga tillsynsverksamheten är det flera myndigheter, t.ex.länsstyrelserna, livsmedelsverket och som bör omfattas av enregel av det slag jag diskuterat. Enligt min mening bör dock en annan lagteknisklösning väljas i dessa fall. Att införa en regel om inskränkning i sekretessenenligt 8 kap. 6 § sekretesslagen skulle föra för långt eftersom all statligtillsynsverksamhet då skulle komma att omfattas. Jag anser att det i ställetför varje sådan tillsynsverksamhet bör anges om en intresseavvägning av detslag jag nu förordat skall göras. Lagtekniskt löses delta lämpli- genså att del i bilagan till sekrelessförordningen införs regler som motsva- Prop.1988/89:131 rar den som föreslås intagen i 8 kap. 7 § sekretesslagen. Jagavser att återkomma till regeringen med förslag om sådana ändringar isekretessförordningen. Jag vill emellertid redan nu nämna att de verksamhetersom jag främst har i åtanke är de som jag redogjort för i samband medmin redovisning av gällande bestämmelser i 8 kap. 6 § sekretesslagen samt 2 §sekretessförordningen och bilagan till denna. Jag har här i stor utsträckningbeaktat de synpunkter som kommit fram under remissbehandlingen på ytterligareverksamheter, förutom de i promemorian nämnda, i vilka allmänheten kan haintresse av insyn av de skäl som diskuteras. Somhar framhållits i promemorian bör bestämmelserna om att regeringen kan medgeundantag från sekretess kvarstå, även om det införs regler om begränsningar isekretessen hos de angivna myndigheterna. Eftersom förslaget endast avser enbegränsad del av del område som täcks av sekretessen i 8 kap. 6 och 7 §§sekretesslagen bör det därför enligt min mening även i fortsättningen finnas enmöjlighet för regeringen att ge dispens i särskilda fall, om det är av vikt attuppgiften lämnas ut. Enremissinstans har föreslagit att det i sekretesslagen borde införas också enbestämmelse som ger t.ex. en miljö- och hälsoskyddsnämnd möjlighet atthemlighålla en anmälares identitet, om det kan antas att denne kan utsättas förvåld eller hot om våld. En bestämmelse till skydd för den som lämnar uppgiftertill myndigheter om andras förhållanden finns redan inom t. ex. hälso- ochsjukvården, på socialförsäkringsområdet och beträffande polisens socialaverksamhet (jfr 7 kap. 6, 7 och 20 §§ sekretesslagen). Jag anser dock inte detkan finnas tillräckliga skäl att införa en motsvarande regel för vissamyndigheter som har tillsyn över näringslivet. Sammanfattningsvisföreslår jag alltså att sekretesslagen kompletteras med en bestämmelse som gerde kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna möjligheter att offentliggöra ioch för sig sekretesskyddade uppgifter om en enskilds affärs- ellerdriftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat som de inhämtat i sintillsynsverksamhet, om intresset av allmän kännedom om förhållande som rörmänniskors hälsa, miljön eller redligheten i handeln eller ett liknande allmänintressehar sådan vikt att uppgiften bör lämnas ut. Bestämmelsen bör tas in i 8 kap. 7§ sekretesslagen, som är den paragraf som reglerar sekretessen inom denkommunala tillsynsverksamheten. Jag avser att senare återkomma till regeringenmed förslag till liknande ändringar i sekrelessförordningen avseende vissa statligatillsynsmyndigheter, där det också kan bli aktuellt med en liknande regel. 2 Riksda.gen 1988/89. 3Sekretessen för uppgifter i ärenden hos statens Mitt förslag: Densekretess hos som gäller för uppgifter i ärenden om biträdei rättsliga angelägenheter eller utredning eller annat liknande bistånd åtenskilda skall omfatta alla uppgifter om enskildas personliga förhållanden iärenden om internationella adoptioner hos nämnden. Framställningenfrån innehåller önskemål som i princip överensstämmer med det remitteradelagförslaget och mitt förslag. Remissinstanserna:Alla remissinstanser utom en har tillstyrkt det remitterade förslaget. Någraav dem, bl.a. , anser dock att regleringen bör motsvara den somfinns inom och att därför ett omvänt skaderekvisit bör gälla.Malmö tingsrätt avstyrker förslaget, men ställer sig inte helt avvisande utananser att frågan bör utredas ytterligare. Bakgrundentill mitt förslag: inrättades en till socialstyrelsenknuten rådgivande rörande adoption av utländska barn. , som senare blev , inrättades bl. a. för att man villesäkerställa offentlig kontroll i verksamheten med inlernationella adoptioner isyfte alt tillgodose barnens bästa. Verksamheten innefattade främst förmedlingav ansökningar om adoption samt biträde åt myndigheter, organisationer ochenskilda. Isamband med att fattade beslut om en ny organisation av verksamhetenmed internationella adoptioner beslöts att skulle ha en övergripandefunktion (prop. 1978/79:108, SoU 41, rskr. 346, SFS 1979:552 och 553). Desshuvudsakliga uppgifter skulle vara information, tillsyn och kontroll samt kontaktskapandeverksamhet. Däremot skulle ärenden rörande förmedling till utlandet avansökningar om bam för adoption här i landet inte längre handläggas av nämnden.Denna funktion överläts helt på de ideella organisationer som arbetar medinternationell adoptionsverksamhet. infördes kravet att sådana organisationerskulle vara auktoriserade. År1981 gjordes till en självständig myndighet med den övergripande uppgiftenatt underiätta adoption i av utländska barn. fick då ocksåuppgiften att besluta om auktorisation av adoptionsorganisationer, (se 2§lagen /1979:552/ om internationell adoptionshjälp, SFS 1981:580, och 1 §förordningen /I988:l 128/ med instmktion för statens ). 1 samband med ett beslut om auktorisation skall ocksåutse i vart fall minst en person att företräda allmänintresset isammanslutningens arbete (5 § lagen om internationell adoptionshjälp). uppgifter ingår vidare att besluta att ett utländskt adoptionsbeslutskall gälla här i landet (se I § förordningen /1976:834/ om prövning avutländskt beslut om adoption /omtryckt 1981:674/ och I § förordningen med instmktionför statens adop- Nämndenbestår av elva ledamöter som utses av regeringen . 1988/89:131 för enbestämd tid. NIAfår del av uppgifter om enskildas personliga förhållanden på många olika sätt. Dethänder t. ex. att i vissa fall beslutar i enskilda ärenden. Enligt 8 §lagen om internationell adoptionshjälp skall frågan om att lämna adoptionshjälpeller inte överlämnas till för beslut i de fall där samhällsrepresentantenhar en annan mening än sammanslutningen i frågan om adoptionshjälp. Likasåskall fatta beslut, om den som har vägrats adoptionshjälp begär att NIAuppdrar åt organisationen att ändå lämna hjälpen. I dessa ärenden förekommeruppgifter om de sökandes personliga förhållanden som kan vara av mycketintegritetskänslig natur. Av2 § i NIA:s instmktion framgår att nämnden i sin verksamhet bl.a. skall bedrivainformationsverksamhet samt lämna upplysningar och biträde åt myndigheter ochorganisationer. NlA:s biträde åt myndigheter kan bl. a. innebära att ärenden,som innehåller integritetskänsliga uppgifter om enskildapersoner, överlämnas till för yttrande. Det finns flera sådana exempel. Socialnämndenskall t.ex. enligt 25 § socialtjänstlagen (1980:620, 25 § ändrad 1984:1092) gesitt medgivande innan en underårig får tas emot för stadigvarande vård ochfostran i ett enskilt hem som inte tillhör hans föräldrar eller någon annan somhar vårdnaden om honom.