prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — Självfallet kan anmälningar också ges in direkt till en sådanmyndighet. Jaghar övervägt om det behövs någon bestämmelse som föreskriver att olikamyndigheter skall samråda i produktsäkerhetsflrågor. Det ligger dock enligt minmening i sakens natur att olika myndigheter samråder i flrågor av detta slag,bl. a. efltersom detta är en förutsättning för bedömningen av vilken åtgärd somär lämpligast att vidta. Någon uttrycklig bestämmelse om detta anser jag därförinte nödvändig. Mitt förslag:Marknadsdomstolen skall pröva materiella flrågor enligt produktsäkerhetslagen. Kommitténsforslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran.Riksrevisionsverket, statens energiverk och SEMKO anser att modellen meddomstolsprövning kan flå till följd att beslut om åtgärder enligt lagen intekan flattas tillräckligt snabbt. har föreslagit attallmän domstol i särskild sammansättning skall pröva frågor enligt denföreslagna lagen. Skälenfor mitt förslag: I de fall produktsäkerhetsfrågor inte kan lösas i samförståndmåste det finnas ett konfliktslösande organ, utrustat med beflogenheter attmeddela sanktionerade avgöranden, som anger vad som skall gälla. Rättssäkerhetoch snabbhet är två grundläggande krav som särskilt skall beaktas vid valet avbeslutande organ. Jag har övervägt tvåalternativ. Det ena är att vederbörande tillsynsmyndighet vid uppkommandekonflikter flår-flungera även som beslutande organ och avgöra tvister genomförvaltningsbeslut. Den andra möjligheten är att ärendet hänskjuts till någonfrån tillsynsmyndigheterna helt fristående instans av domstolskaraktär, däravgörandet får grundas på argumentation och bevisning som läggs flram av tvåmotstående parter. En domstol utgör enneutral och oberoende instans, inför vilken två parter kan argumentera för sinsak och lägga fram bevisning. Ordningen med domstolsavgöranden tillämpasframför allt vid konflikter mellan enskilda, där den enligt 11 kap. 2 §regeringsflormen är obligatorisk, men den kommer också till användning dåsamhället riktar krav mot enskilda rättssubjekt. Inom marknadsrätten har manvalt domstolslinjen. Enligt den europeiska konventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande flriheterna, art 6, skall envarha rätt till domstolsprövning av hans civila rättigheter och skyldigheter. Åtgärder enligt denföreslagna lagen kan flå stor ekonomisk betydelse för de berörda företagen. Detär därför angeläget att enskilda företag, mot vilka det riktas krav påsäkerhetsåtgärder av olika slag, flår tillfälle att bemöta kraven inför enoberoende instans av domstolskaraktär. Mot detta kan i och för sig anföras attdomstolsförflaranden har en procedurordning som gör att snabbheten kan gåförlorad. I likhet med kommitténanser jag dock att det argumentet inte väger lika tungt som kravet pårättssäkerhet, i synnerhet som ett domstolsförflarande genom bl. a. möjlighetentill interimistiska beslut kan göras snabbt. Till detta återkommer jag (avsnitt2.7.5). Det finns även anledning att understryka att de organ som skalltillämpa lagen bör hantera produktsäkerhetsärenden med hög prioritet och iförväg ha utarbetat handläggningsmodd-ler beträflfande säkerhetsingripandeninom olika produktområden. Med hänvisning till vadjag har sagt nu stannar jag således för att föreslå en domstolslösning. Som har framgått av dettidigare föreslår jag att de bestämmelser i marknadsföringslagen som reglerarproduktsäkerhetsfrågor skall flyttas över till den nya lagen. De materieUabestämmelserna i övrigt i produktsäkerhetslagen om varningsinformation ochåterkallelse kan sägas utgöra en påbyggnad på den äldre regleringen. Lagenssyflte är att flrämja konsumentintresset, men vid prövningen av en flrågaenligt lagen skall en avvägning göras mellan detta intresse och näringsidkarensintresse av att bl. a. inte drabbas av onödigt stora kostnader och olägenheteri övrigt. Som jag också har berört i det föregående (avsnitt 2.5.1) måsteibland konkurrenshänsyn vägas in i bedömningen av vem av flera näringsidkaresom ett förbud eller åläggande skall riktas mot. avgör som första och sista instans ärenden enligt bl.a. marknadsföringslagen,däribland sådana om informationsålägganden och säljförbud. Domstolen prövarockså ärenden enligt konkurrenslagen. I domstolen ingår jurister, ledamötermed särskilda insikter i flrågor under domstolens prövning samt företrädare försåväl företagarintressen som konsument- och löntagarintressen. Enligt minmening har denna ordning flungerat bra. Mot bakgrund av vad jag har anfört nuanser jag att avgörande skäl talar för att låta avgöratvister enligt den föreslagna lagen. 2.7.4Talan i m. m. Mittförslag: Det skall ankomma på konsumentombudsmannen att väcka och utföra talani eflter framställning flrån tillsynsmyndighetema.Konsumentombudsmannen flår även möjlighet att utfärda inflormations-, förbuds-och återkalldseföre-lägganden. En sammanslutningav konsumenter, arbetstagare eller näringsidkare skall, liksom enligtmarknadsföringslagen, ha rätt att föra talan i underförutsättning att konsumentombudsmannen beslutat att inte föra talan i saken. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Kommitténs förslag har i huvudsak lämnats utan erinran. Ett par remissinstanseranser dock att enskilda näringsidkare skall ges subsidiär talerätt. Skälen for mitt förslag:Det är konsumentombudsmannen som för det allmännas talan i iärenden om inflormationsåläggan-den och säljförbud enligt marknadsföringslagen.Det är då naturligt att konsumentombudsmannen också för talan i ärenden enligtproduktsäkerhetslagen på områden där är tillsynsmyndighet. Detskulle däremot kunna iflrågasättas om tillsynsmyndigheten själv borde föratalan vid i ett sådant flall då denna är en annan myndighetän . Som jag tidigare nämnt har näringsutskottet i samband medbehandlingen av förslaget om en ny kontrollord- ning för dektrisk materidm. 1987/88:82 s. 11) tagit upp flrågan Prop. 1988/89:23 omåterkallelse av flariiga varor på dsäkerhetsområdet. Enligt utskottets meningfinns det goda skäl för att tillsynsmyndigheten själv skall kunna ingripa medett åläggande om bl.a. återkallelse då flariiga produkter har kommit ut påmarknaden. Utskottet ansåg emellertid att inte då borde ta ställningtill om bestämmelser skulle införas i lagen (1902:71 s. I), inneflattande vissabestämmelser om elektriska anläggningar (eliagen) eller i en särskildproduktsäkerhetslag. Frågan borde i stället tas upp i samband med mitt förslagom generell lagstifltning om produktåterkallelse. Enligt min mening bör fråganom produktåterkallelse regleras i en allmän produktsäkerhetslag och det finnsinte skäl att göra undantag för elektrisk materiel. Jag anser att det är enfördel om talan enligt produktsäkerhetslagen kommer att utföras av någon somär väl insatt i förfarandet inför domstolen och som dessutom kan förväntas haen samlad överblick över praxis i produktsäkerhetsfrågor,såväl sådana som har prövats med stöd av den nu gällande regleringen imarknadsföringslagen som sådana som kommer att prövas enligt den nya lagen.Detta talar för att uppdraget att föra talan i anförtroskonsumentombudsmannen, oavsett vilken myndighet som är tillsynsmyndighet. Jagvill därvid särskilt understryka värdet av att uppläggningen av talan ochargumenteringen inför domstolen kan ges en samlad och enhetlig utformning. Ensådan ordning bör också ha processekonomiska fördelar. En ordning av detta slaggäller för övrigt i frågor enligt konsumentkreditlagen (1977:981).Konsumentverket utövar tillsyn enligt denna lag, utom på bank- ochförsäkringsområdena, där bank- och försäkringsinspektionerna ärtillsynsmyndighet. Om frågan att låta pröva ett visstspörsmål uppkommer, är det dock konsumentombudsmannen som för talan infördomstolen. Det bör enligt min mening inte medföra några problem att låtakonsumentombudsmannen föra talan i också enligtproduktsäkerhetslagen i ärenden som härrör från andra tillsynsmyndigheter änkonsumentverket. Enkonsekvens av den lösning som jag nu förordar bör vara att konsumentombudsmannenockså själv måste få avgöra om talan i ett visst flall skall väckas infördomstolen. Han bör alltså inte vara bunden av en flramställning från entillsynsmyndighet om att talan skall väckas. Jag vill dock starkt understrykaatt konsumentombudsmannen i praktiken givetvis måste vara ytterst lyhörd förden bedömning som tillsynsmyndigheterna gör. Jagvill i detta sammanhang avslutningsvis tillägga att en ytterligaresamordningsfördel med den ordning som jag föreslår ligger däri att enligt mittförslag konsumentombudsmannen skall vara den som för talan inför allmän domstolom utdömande av vite som förelagts av . Konsumentombudsmannenhar enligt marknadsföringslagen i fall som inte är av större vikt möjlighet att meddela vitessanktionerade förbuds- och informationsförelägganden, som, om de godkänns av näringsidkaren, får samma verkan som beslut av . Detta bör även vara möjligt enligt produktsäkerhetslagen, eftersom en tvist i en produktsäker- 65 5 1988/89. hetsflråga på så sätt kanflå en bindande lösning utan att en domstolsprocess Prop. 1988/89:23behöver genomföras. Jag föreslår därför att de principer som enligt marknadsföringslagengäller för sådana förelägganden på produktsäkerhetsområdet flår gälla ocksåenligt den nya lagen. Jaganser inte att det behöver beflaras att konsumentombudsmannen kommer att ställasig avvisande till befogade anspråk på att ingripanden görs för att tryggakonsumenternas och deras egendoms säkerhet. Det finns därför enligt min meninginte anledning att införa en subsidiär talerätt för tillsynsmyndigheterna, dvs.rätt för en sådan myndighet att föra en flråga tiU i ettflall då konsumentombudsmannen beslutat att inte göra detta. Detär angeläget att såväl enskilda personer som organisationer riktartiUsynsmyndigheternas uppmärksamhet på olika problem som rör produktsäkerhet.En flråga som uppkommer i detta sammanhang är om organisationerna skalltillerkännas rätt att föra talan i i flrågor som rörtillämpningen av produktsäkerhetslagen. Enligt marknadsföringslagen gälleratt, om konsumentombudsmannen i ett visst fall beslutat att inte göra ansökani om t. ex. säljförbud, en sammanslutning av konsumenter,löntagare eller näringsidkare flår föra saken till domstolen. Enskildakonsumenter har däremot inte någon talerätt. Jag anser att denna ordning börgälla också enligt produktsäkerhetslagen. Kommitténhar inte ansett att en enskild näringsidkare bör ha rätt att väcka talan iproduktsäkerhetsärenden. Enligt gällande bestämmelser i marknadsföringslagensaknar näringsidkarna också en sådan rätt i frågor om säkerhetsinformation ochsäljförbud. Jag vill erinra om att flrågan om att införa en rätt av detta slagdiskuterades i propositionen 1984/85:213 om ändring i marknadsföringslagen mendå avvisades av föredragande statsrådet, vars synpunkter anslöt sigtill (LU 1985/86:10). Jag anser inte att det finns skäl att göra en annanprincipiell bedömning . Jag vill tillägga att samma skäl som fick mig atttidigare avvisa tanken på att låta en tillsynsmyndighet föra talan imarknadsdomstolen i ett fall då konsumentombudsmannen avstått från detta, talarmot att en näringsidkare ges sådan rätt. Somjag förut har anfört skall konsumentombudsmannen när flera nä ringsidkare har tillhandahållit en flarlig vara eller tjänst, bl. a. av process ekonomiska skäl kunna begränsa sin talan vid till att avse bara någon eller några av dem. Det skuUe kunna hävdas att en näringsidkare som konsumentombudsmannen riktar talan mot i ett sådant flall av rättviseskäl bör ha rätt att i sin tur föra talan mot näringsidkaresom konsumentombudsmannen inte har fört in i processen. Några remissin stanser, bl. a. , och advokatsamflun- det har varit inne på en sådan tanke. Som jag har anfört i det föregående har jag övervägt den men stannar för att avvisa den med hänsyn till att en sådan lösning skulle inrymma alltför många praktiska och processuella problem. Jag vill dock påminna om vad jag har anfört (avsnitt 2.5.1) om att konsumentombudsmannen, då han tar ställning till hur han skall utforma sin talan, måste överväga bl. a. vilka konsekvensema kan bli 66 för den näringsidkare sominstäms till av att konkurrenterna lämnas utanför. Med hänvisning till vadjag nu har anfört är jag således inte beredd att föreslå att ennäringsidkare skall ha subsidiär talerätt enligt produktsäkerhetslagen. har ifrågasatt om det inte i lagtexten bör införas någon spärrmot opåkallad talan i eller möjlighet för enskildanäringsidkare att få ersättning för sina kostnader i de fall en fråga drivstill stor del av prejudikatskäl. Jag utgår ifrån attkonsumentombudsmannen inte väcker talan vid om det inte finnsklara belägg för att den aktuella produkten är farlig. Vidare förutsätter jagatt ombudsmannen visar återhållsamhet med att anhängiggöra ärenden imarknadsdomstolen när en näringsidkare har gått med på att vidtasäkerhetsåtgärder. Frågan om rätt till kostnadsersättning har tidigarebehandlats i propositionen 1984/85:213 om ändring i marknadsföringslagen.Tanken på att införa en sådan rätt avvisades då (LU 1985/86:10). Jag finnerinte anledning att nu inta en annan hållning. Mitt förslag:Ärenden enligt produktsäkerhetslagen skall i huvudsak handläggas på samma sättsom ärenden enligt marknadsföringslagen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Kommitténs förslag godtas allmänt. Skälen för mitt förslag:Bestämmelser om handläggningen av tvister i finns i bl. a.marknadsföringslagen och lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Jag anser attförfarandet vid handläggningen av marknadsföringsärenden i stort sett kan görastillämpligt på ärenden om produktsäkerhet. Jag återkommer till det närmareinnehållet i bestämmelserna i specialmotiveringen. Här skall endast någraallmänna flrågor beröras. Det sanktionsmedel somstår till buds vid tillämpningen av marknadsföringslagen ärvite. Även vid tillämpningen av den föreslagna produktsäkerhetslagen böreflterlevnaden av avgöranden garanteras genomvitessanktionen. Liksom enligt marknadsföringslagen bör det ankomma på allmändomstol att utdöma vite eflter talan i första hand av konsumentombudsmannen. AUmän domstols prövning avmål om viten inneflattar en granskning av lagligheten hos utfärdadeförelägganden. Domstolen skall alltså undersöka om ett föreläggande blivitutfärdat av behörigt organ och om det i övrigt är lagligen grundat. Någonprövning av om ett föreläggande varit sakligt befogat skall dock inte företasav domstolen. Däremot har domstolen att pröva om ett föreläggande följts ellerinte och om den fördagde varit förhindradatt iaktta föreläggandet eller annars haflt något giltigt skäl att Prop.1988/89:23 Också frågan om ändamålet med vitet har förfallit skall Närdet gäller att bedöma flrågan, om ett åläggande enligt produktsäkerhetslagenhar följts av näringsidkaren, eller om han haflt något giltigt skäl att intefölja det, måste hänsyn tas till att åtgärder enligt produktsäkerhetslagenoflta, särskilt i flråga om återkallelse, inneflattar ett stort antal olikamoment. Om det flramgår att näringsidkaren sökt lojalt följa åläggandet, börinte brister i fråga om enskilda moment medföra att han anses ha brutit motåläggandet. Ett återtagande av enstaka exemplar av den flariiga produkten kant. ex. på grund av oresonliga krav flrån innehavarnas sida ha hindrats.Domstolens prövning måste gå ut på att avgöra om man i stort sett kan anse attnäringsidkaren flullgjort beslut eller inte. Domstolarnahar möjlighet att eflter skälighetsprövning jämka de vitesbelopp som bestämtsi föreläggandena. För att jämkning vid tillämpningen av den av mig föreslagnalagen skall flå ske bör krävas att det föreligger speciella omständigheter(jflr 9 § första stycket viteslagen och specialmotiveringen till stadgandet iprop. 1984/85:96 s. 56). Normalt bör alltså ett vite enligtproduktsäkerhetslagen dömas ut till det belopp som bestämts i föreläggandet,något som också överensstämmer med vad som gäller enligt förarbetena tillmarknadsföringslagen (prop. 1970:57 s. 92). Jämkning av vitesbelopp kan tänkaskomma i flråga t. ex. då en överträdelse kan betraktas som i viss månursäktlig eller då den varit ringa. Om utdömande av förelagt vitesbelopp skulledrabba vederbörande mycket hårt, torde också jämkning kunna komma iflråga. Vanligtvisgäller att en lagakraftvunnen dom har rättskraft. Detta betyder bl. a. att enfråga som blivit avgjord genom domen inte kan tas upp till förnyad prövning.Flera av de lagar tillämpar har emellertid en avvikandereglering i fråga om rättskraflten. Enligt marknadsföringslagen gäller attmarknadsdomstolens beslut om förbud eller åläggande i en flråga inte hindraratt samma flråga prövas på nytt av domstolen, när ändrade förhållanden ellerannat särskilt skäl föranleder det. Den föreslagna lagstifltningen börinnehålla en motsvarighet till regeln om begränsad rättskraflt imarknadsföringslagen. Tidigarehar jag understrukit vikten av att produktsäkerhetsärenden handläggs skyndsamt.Ett sätt att snabbt flå en lösning till stånd kan vara att låta ,då så är påkallat, meddela interimistiskt beslut i en flråga som förts underdess prövning. Ett sådant beslut kommer då att gälla för tiden till dess ettslutligt beslut föreligger eller föreskriver något annat.Möjligheterna att meddela interimistiska beslut är dock av bl.a. praktiskaskäl väsentligt olika för de skilda flormer av säkerhetsåtgärder som jagföreslår. Tillsynsmyndigheternamåste, för att kunna flullgöra sina uppgiflter, flå tillgång till material av olika slag som de berörda företagen innehar. Yttranden och upplysningar i en aktuell flråga kan således behövas, liksom handlingar, varuprover och liknande. Företagen lär normalt vara beredda att i en risksituation tillhandahålla myndigheterna erflorderligt bedöm- 68 ningsunderlag i den månsådant finns. Lagstifltningen bör dock innehålla en regel om att företagen ärskyldiga att på anmaning av tillsynsmyndigheten avge de yttranden och lämna deupplysningar som krävs för att utreda en fråga, som är under bedömning. Regelnbör omfatta också handlingar, varuprov och liknande, som krävs för utredningen. Om ett företag inteefterkommer en anmaning från en tillsynsmyndighet avseende utredningsmaterial,måste myndigheten kunna förelägga företaget att vid vite flullgöra sinskyldighet. En motsvarande rätt bör tillkomma konsumentombudsmannen. Min bedömning:Någon skyldighet för näringsidkarna att anmäla till vederbörandetillsynsmyndighet att en produkt inte uppflyller utfärdade säkerhetsnormereller orsakar skador föreslås inte. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Kommitténs förslag lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna.Konsumentverket och iflrågasätter dock om inteen plikt bör införas för en näringsidkare som tillhandahållit en vara ellertjänst att rapportera till tillsynsmyndigheten att den är flarlig, när dettasenare visar sig vara flallet. Skälen för mitt förslag:För att möjliggöra att tillämpningen av de olika produktsäkerhetsreglerna blireflfektiv är det viktigt att tillsynsmyndigheterna flår kännedom om tidigareoförutsedda skador som förorsakas av olika produkter, när skaderiskernauppmärksammas av de ansvariga näringsidkarna. Olikaskaderapporteringssystem skulle kunna göra det möjligt för tillsynsmyndigheternaatt på ett tidigt stadium flå kännedom om risker som är förenade med olikaprodukter. På så sätt skulle myndigheterna i risksituationer snabbt kunnavidta erflorderliga åtgärder. Systemet skulle också kunna spara resurser somannars kan gå åt till en mera allmän övervakning av området i flråga. Tillsynsmyndigheterna harvar och en på sitt ansvarsområde en särskild insikt i förhållandena och lär redandärför i allmänhet tidigt kunna uppmärksamma risker som är förbundna med olikavaror och tjänster. Genom anmälningar flrån och kontakter med bl. a.konsumenter och näringsidkare kan de också flå upplysningar om skaderisker. Jag vill erinra om att socialstyrelsenplanerar att komma igång med ett skaderapporteringssystem baserat påuppgiflter flrån sjukhusen och öppenvården. Enligt min mening bör det systemetkunna flå viss betydelse vid tillämpningen av den föreslagna lagen. Några remissinstanser harföreslagit att näringsidkarna skall vara skyldiga att rapportera skadefalleller olyckstillbud som har inträffat i samband med användningen av derasprodukter. Jag kan för min del ansluta mig till uppfattningen att en sådanordning borde kunna bidra till att förhindra att ytterligare skador förorsakasav flariiga varor och tjänster. I kommitténs uppdragingick också att överväga regler om skyldighet för tillverkare, distributöreroch detaljhandlare att rapportera när de flått kännedom om att en produkt inteuppflyller kraven enligt utfärdade säkerhetsnormer eller är deflekt. Kommitténavstod emellertid av tidsskäl flrån att föreslå regler för ett sådantskaderapporteringssystem. För min del anser jag att flrågan om att införa enskyldighet för näringsidkare att rapportera inträflfade skadeflall bör utredasytterligare innan slutlig ställning tas i flrågan. Jag anser emellertid attdet är lämpligt att avvakta med en sådan utredning till dess erfarenhetervunnits av den föreslagna produktsäkerhetslagen. Min bedömning:Någon skyldighet för näringsidkare att åsätta sina produkter kännetecken somgör det möjligt att identifiera produkterna införs inte. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Frågan har inte berörts av remissinstanserna. Skälen(ör mitt förslag: Att varor är försedda med kännetecken som gör det möjligt attidentifiera dem kan vara av värde. I en akut risksituation är detangeläget att man snabbt kan fastställa vem som tillverkar, importerar ellerdistribuerar den farliga produkten. För att nödvändiga åtgärder skall kunnasättas in utan dröjsmål måste den ansvariga myndigheten kunna flå kontakt medberörda företag. En ursprungsmärkning kan då vara ett gott hjälpmedel. Enartikelmärkning, dvs. en märkning som gör att varje enskilt exemplar av varankan identifieras, har en annan flunktion. En deflekt hos en produkt kan iblandvara begränsad till vissa exemplar. Det kan t. ex. vara fråga om ettflabrikationsfld, som finns endast hos de exemplar av produkten som blevtillverkade under en bestämd vecka ett visst år. Föremålet för en återkallelsebör då vara just den artikelmängd som är behäftad med fabrikationsfelet.Övriga exemplar av produkten är ofariiga och skall inte omflattas avåterkalldsen. Om produkten saknar särskild artikelmärkning, kan det varaytterst svårt att avgöra vilka exemplar som är deflekta. Även om, som jag nyssframhållit, produktmärkning kan vara värdefullt i produktsäkerhetsarbetet,finner jag inte skäl att föreslå ett obligatoriskt generellt märkningssysteminom ramen för produktsäkerhetslagen. Ett skäl som talar mot ett sådant är denegativa konsekvenser det skulle kunna få för handeln över gränserna. Det jaghär sagt nu innebär naturligtvis inte att jag är emot att näringsidkareflrivilligt märker sina produkter när de finner det lämpligt, eller att ennäringsidkare med tillämpning av bestäm-melsema om säkerhetsinformation iproduktsäkerhetslagen eller av annan lagstiftning åläggs att ange en varasursprung när ett sådant krav bedöms motsvara lagstiftningens syflte. Min bedömning: Detinförs inte några regler för hur näringsidkarna skall efterkomma ålägganden ochförbud enligt produktsäkerhetslagen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Frågan har inte tagits upp i yttrandena. Skälen för mitt förslag:Kommittén har i sitt betänkande behandlat flrågan om näringsidkares behov avatt hålla viss beredskap för varningsinflormation eller återkallelse. En sådanberedskap kan ta sig den flormen att näringsidkaren för register över kundereller upprättar rutiner för hur inflormation skall lämnas eller återkallelsegenomföras, eller vidtar andra åtgärder av liknande slag.