prop · GC0394 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1988/89:94 om försöksverksamheten inom hälso- och sjukvården medutdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare Regeringenbereder tillfälle att ta del av vad som har tagits upp i bifogadeutdrag ur regeringsprotokollet . 1enlighet med önskemål lämnas i skrivelsen en redogörelse för denpågående verksamheten inom hälso- och sjukvården med utdelning av rena sprutoroch kanyler lill narkotikamissbrukare med det uppgivna syftet att minskaspridningen av infektion av HIV. Bakgrunden till och förutsättningarna förverksamheten beskrivs. utvärdering av del s. k. Lundaprojektetredovisas. Med anledning av ett förslag från om fortsattutdelning av sprutor och kanyler i form av en kontrollerad och begränsadförsöksverksamhet redogör regeringen för sin syn på vilka villkor som bör gällaför en sådan verksamhet. 1 1988/89. utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande;statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , G.Andersson, Lönnqvist, ,, , , , Skrivelse om försöksverksamheten inom hälso- och sjukvårdenmed utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare 1 Den svenska narkotikapolitiken Måletför samhällets insatser mot narkotikamissbruket är atl skapa ell narkolikafrillsamhälle. Detta mål, som har slagits fast av , har en stark förankringi bl.a. de politiska partierna och folkrörelserna. 1 regeringens proposition1984/85:19 om en samordnad och intensifierad narkolikapoHlik anges den svenska narkolikapolilikensinriktning: Nyrekryteringen av missbrukare skall stoppas, etablerademissbrukare skall få vård och den illegala narkotikahandeln skall bekämpas påalla nivåer. Spridningenav infektion av HIV (humant immunbristvirus) bland intravenösanarkotikamissbrukare har ytterligare understrukit vikten av att med kraftbekämpa narkotikamissbruket. De intravenösa missbrukarna är en från smillskyddssynpunktstrategisk grupp, eftersom det finns en riskför spridning av fråndenna grupp till människor utanför de s.k. riskutsalta grupperna. 1regeringens proposition 1985/86:171 om särskilda medel för bekämpningen avAIDS fastslogs bl.a. att målet måste vara att nå alla intravenösa missbrukaremed provtagning, avgiflning och behandling och alt vård lill alla injektionsmissbrukareär den effektivaste smillskyddsålgärden. Isistnämnda proposition föreslog regeringen all ett särskilt ålgärdspro-gramskulle genomföras för alt bekämpa HIV/aids. Genom beslut (1985/86 SoU25,rskr. 324) anvisades 150 milj. kr. för att finansiera programmet under tvåbudgetår. Ungefär hälften av medlen användes för insatser inom narkomanvården.I propositionen 1987/88:79 om åtgärder mol AIDS föreslogs fortsatta insatserför alt utveckla narkomanvården. Av de 110 milj. kr. som anvisats förinnevarande budgetår (1987/88 SoUlO, rskr. 165) används omkring 50 milj. kr.för utvecklingsinsatser inom nar-komanvården. Storstadsregionerna har genom detextra bidraget till landstingskommuner och kommuner fått stöd försitt smittskyddsarbete.En stor del av dessa resurser används för insatser inom narkomanvården. statliga medlen harkommuner och landstingskommuner själva satsat stora Skr. 1988/89:94 resurserinom området. Arbetethar i första hand inriktats på all utveckla specialiserade enheterinom såväl den öppna vården som institutionsvården. Vidare inriktas insatsernapå att förbättra samarbetet mellan socialtjänst och kriminalvård. På detta sättkan fter lunga missbrukare nås för långsikliga vårdinsatser somsamhällets resurser kan utnyttjas effektivare. Arbetet inriktas också på altstödja frivilliga organisationer inom vårdområdet för att skapa alternativinom missbrukarvården. Särskilda initiativ las för alt stödja huvudmännen förverksamheten med fortbildning och handledning av personal samt med utvärderingoch dokumentation. Insatsernainom narkomanvården har bl.a. inneburit följande; Ettsextiotal nya öppenvårdsenheter för vuxna narkotikamissbrukare har kommitigång. Ettdrygt tjugotal regionala projekt har initierats. Projekten innebär all demindre kommunerna i olika regioner får hjälp med alt utveckla sina insatserinom narkomanvården. Inemotell par hundra platser på behandlingshem har inrättats. Ettdrygt hundratal nya familjevårdsenheter har inrättats. Etthundratal samordningsprojekt mellan socialtjänst och kriminalvård harinitierats. Insatsernaför prostituerade missbrukare har utvecklats. Stödettill frivilliga organisationer verksamma inom vårdområdet har ökat. Minföreträdare har i årets budgetproposition föreslagit att en medelsram om 110milj. ställs till regeringens förfogande för genomförande av ell samlathandlingsprogram för den fortsatta kampen mot HIV/aids (prop. 1988/89:100, bil.7). En del av dessa resurser bör användas för en fortsatt utveckling av enoffensiv narkomanvård. De statliga insatserna bör nu i ökande utsträckninginriktas på att konsolidera den verksamhet som kommit igång, genom bl.a.utbildnings- och dokumentalionsinsalser. Ett fortsatt stöd bör vidare utgå förall utveckla institutionsvården för de grupper som har särskildasvårigheter att få värd, l.ex. missbrukare med grava psykiska störningar. Vidarebör fortsatta initiativ tas för atl förbättra samverkan mellan narkomanvård,kriminalvård och psykiatri. En betydande del av insatserna bör användas lillatt stödja huvudmännens arbete med att utveckla olika vårdformer för HIV-posilivaoch aids-sjuka missbrukare. Enrad speciella problem kommer att uppstå i takt med alt allt fter missbrukarefår aids. Missbrukarvården måste utveckla nya metoder för att tillsammans med hälso-och sjukvården ge stöd ål dessa missbrukare. 1årets budgetproposition har också föreslagils att ett fortsatt statligt stöd skallutgå för all utveckla tvångsvården för narkotikamissbrukare. För nästa årföreslås att 35 milj. kr. avsätts för platser avsedda för tvångsvård avnarkotikamissbrukare vid s. k. LVM-hem med särskilt noggrann tillsyn. 2Narkotikamissbrukare och infektion av HIV Skr.1988/89:94 HIV-testninghar mycket snabbt blivit en självklar åtgärd inom narkomanvården. Genom enomfattande utbyggnad av testverksamheten kan samtliga missbmkare som nåserbjudas test. Parallellt med testverksamheten har den uppsökande verksamhetenbyggts ut, såväl inom den öppna narkomanvården som på häkten och kriminalvärdsanstalter.Informationen till narkotikamissbmkare om HIV/aids och de risker som ärförbundna med att dela spmtor och kanyler med andra missbmkare är ett viktigtmedel i smittbekämpningen. Föralt kunna bekämpa smittspridningen bland narkotikamissbmkare är det avgrundläggande betydelse atl känna till vilka missbrukarna är och var de finns. Antalettunga missbmkare uppskattades av utredningen om narkotikamissbruketsomfattning (den s.k. UNO-ulredningen) är 1979 liU mellan 10000 och 14000personer. Man beräknade au del fanns 7 500-10000 personer som varinjektionsmissbrukare. av dessa var heroinmissbrukare, dvs. Senarehar olika skattningar gjorts på gmndval av lokala undersökningar samt studierav olika typer av indikatorer. CAN) har utvecklat ett regionalt rapporteringssystem,vilket innebär all regelbundna skattningar görs av narkotikalägets förändring iolika län. Totaltsett synes det intravenösa missbruket inte ha ökat under senare år.Nyrekryteringen till intravenöst missbmk bland ungdomar har minskat. Bland devuxna har andelen heroinmissbrukare gäll ned. Huvuddelen av de aktiva injektionsmissbmkarnaär biandmissbrukare. Många amfetaminmissbrukare missbrukar också cannabis ochalkohol. Deflesta av de intravenösa missbrukarna har testat sig för infektion av HIV. Påvissa orter uppges av de tunga missbrukarna ha testat sig en ellerflera gånger. På andra orter uppskattas andelen till . Närdet gäller spridningen av HIV bland narkotikamissbmkare har utvecklingen varitföljande. konstaterades atl 143 missbrukare var smittade av HIV (HIV-posiliva).Under år 1986 ökade antalet med 201 personer, under är 1987 med 94 personer ochunder är 1988 med 43 personer. Fram till har sålunda 481narkotikamissbrukare uppvisat positiva provresultat. Enligtgjorda uppskattningar är av de intravenösa missbrukarna iStockholmsregionen under det att andelen HIV-posiliva i Göteborgoch uppskattas till . Delminskande antalet nyupptäckta HIV-posiliva narkotikamissbmkare tyder på attsmittspridningen inom missbrukargruppen har minskat. Flera olika tolkningar avdenna iakttagelse kan göras. Internationellforskning pekar på att smittsamheten hos en smittad person kan variera övertiden. Detta forskningsresultat kan tolkas så att smittsamheten är hög någraveckor till månader närmast efter smittotillfället för att sedan vara lägrefram lill dess den smittade börjar få sädana symptom som föregår aids-sladiel.Denna senare fas av ökad smittsamhet Skr. 1988/89: 94 kommer sent; inkubalionstidenräknad från smittotillfället till insjuknandet i aids uppskattas numera till 5 . Dessaiakttagelser skulle enligt vissa forskare kunna förklara varför antalet nysmitlademissbrukare stagnerat . Flertalet HIV-posiliva missbrukaresmittades troligtvis lill 1985. Enligt den nämnda hypotesenskulle de följaktligen ha haft en låg smittsamhet . Närde kommer in i förstadier till aids skulle smittsamheten åter öka successivt.Uppgifter från infektionssjukvården i tyder på all 10 av de HIV-posilivamissbrukarna befinner sig i förstadier lill aids. Under sommaren 1988rapporterades de första fyra fallen av aidssjuka missbrukare. kan tyda påall de HIV-posiliva missbrukarna möjligen börjar komma in i en fas med ökadsmittsamhet, vilket, enligt vissa forskare, skulle kunna ge upphov till enökande smittspridning bland de intravenösa missbmkarna. 3 Pågående verksamhet med utdelning av rena sprutor ochkanyler Sedanslutet av pågår i vårt land utdelning inom hälso- och sjukvården avrena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare i syfte all förhindraspridningen av infektion av HIV. Verksamheten har varit av begränsadomfattning. Utdelningen sker i mer eller mindre organiserade former. Av en enkätundersökningsom förelog framkom att av totalt 29infektionskliniker bedrev vid den lidpunkten åtta kliniker någon form avverksamhet med utdelning av sprutor och kanyler. Tre kliniker besvarade inteenkäten. Vid 16 av klinikerna förekom inte någon sådan verksamhet. Sju av desistnämnda klinikerna hade dock i enstaka fall delat ul sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare. framgår att utdelning av injeklionsverktyg i de flesta fall sker påinitiativ av patienten. Utdelningen sker på villkor all förbrukade sprutor ochkanyler återlämnas. Del är sjukvårdshuvudmannen som slår för hela kostnaden förinjektionsverktygen. Del är till övervägande del missbrukare av amfetamin somfår rena sprutor och kanyler på delta sätt. Enligt enkäten sker utdelning förstsedan läkaren konstaterat all patienten är en tvångsmässigl beroendeinjektionsmissbrukare. Utdelning lill missbrukare som är harskett endast i undanlagsfall. Dekliniker som har s.k. sprutulbytesprogram erbjuder oftast testning förinfektion av HIV. 1 regel ställs inte något krav på testning för atl missbmkarenskall få ta del av programmet. Några kliniker har dock ställt upp ell sådantkrav. Erfarenheten visar att de flesta missbrukare som deltar i programmen förreller senare låter testa sig. Fem av de åtta infektionskliniker som har sprutulbytesprogramsamarbetar med den psykiatriska verksamheten, ochnarkomanvården. 1enkäten redovisar klinikerna både fördelar och nackdelar med att dela ul renasprutor och kanyler till narkotikamissbrukare. fl 1988/89. Det sprutulbytesprogramsom har blivit mest uppmärksammat är del Skr. 1988/89:94 som påbörjadeshösten vid lasarettet i , del s. k. . Projektet bedrivsi samarbete mellan narkomanvårdsenheten vid ochinfektionskliniken vid lasarettet i . Isamband med all projektet startade informerades om projektetoch om formerna för och inriktningen av detta. I svarsskrivelse den 17 februari1987 redovisade sin principiella bedömning av främst läkaresdeltagande i verksamheten med utdelning av sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare. I skrivelsen anförde bl. a. följande: "Engenerell utdelning av sprutor och kanyler till injektionsmissbrukare strider molrådande riktlinjer för narkotikapolitiken. Det är välkänt att behandlingen avmissbrukare är svår. Det tar ofta atl motivera missbrukaren att heltupphöra med sitt missbmk. Återfall är dessutom vanliga. Enligt socialstyrelsensbedömning är det rimligt att efter individuell prövning la konsekvenserna avdenna kunskap i samband med bekämpningen av HlV-smitla bland injektionsmissbmkare. Underförutsättning all sprutor och spetsar endast överlämnas i samband med ellpersonligt besök hos läkaren, där läkaren utifrån säkra kriterier kan dra denslutsatsen all patienten skulle hamna i en än mer riskabel situation, om denneinte får en ren spmta med kanyl, har svårt atl hävda attöverlämnandet inte slår i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.Eftersom åtgärden strider mol rådande praxis måste verksamheten begränsas tillett minimum. Styrelsen utgår ifrån att verksamheten utvärderas och attinformation därom lämnas till ." Syftetmed Lundaprojeklet är atl pä olika sätt söka påverka narkotika-missbmkarnasbeteende för all därigenom minska riskerna för spridning av infektion av HIVoch hepalit B virus (HBV) inom missbrukargruppen. Följandemål har ställts upp för verksamheten: 1. intravenösa narkotikamissbmkareskall upplysas om de risker för smitta av HIV och HBV som narkotikamissbmkinnebär, 2. genom en kontrollerad utdelningav injektionsverktyg och kondomer till injicerande narkotikamissbrukare skallriskerna minskas för spridning av HIV och HBV, 3. genom regelbundenblodprovstagning skall förekomsten och spridningen av HIV och HBV blandnarkotikamissbrukare kartläggas, 4. projektetskall erbjuda narkotikamissbrukarna kontakter med narkoman- och socialvård samt förmedla sådana kontakter. Det är dock inte något krav all missbrukarna skall vara föremål för aktiv narkomanvård för att fä delta i projektet, med undantag för missbrukare som redan undergår institutionsvård eller som är . Vidare skall uppsökande nar komanvård bedrivas på infektionskliniken. Utbyteav sprutor och kanyler utgör endast en del av projektet. Andra delar är rådgivning, stödjande verksamhet och, när så är möjligt, remitte- ring av patienter till narkomanvård eller annan vård. Regelmässig testning för infektion av HIV erbjuds. Infektionskliniken samarbetar med smill- skyddsläkaren för all kunna följa förändringarna i förekomsten av smitta. Projektet har dock intelagts upp med inriktning på all vetenskapligt Skr. 1988/89:94 kunnautvärderas. VidMalmö allmänna sjukhus infektionsklinik påbörjades ett sprutulby-tesprojekt iaugusti 1987. Antalet missbrukare som sökt sig till projektet har varit stort,ca 500 mol ca 150 i Lundaprojeklet. Eftersom verksamheten i äröppen endast och då personalstyrkan är liten harrådgivning kunnat ges endast i begränsad omfattning. Testning för infektion avHIV erbjuds dock. Däremot förekommer, till skillnad mol l.ex. verksamheten iLund, inte något aktivt samarbete med narkomanvården. IEuropa finns få verksamheter med utdelning av rena sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare. Det främsta, självklara skälet till della förhållandetorde vara all sprutor och kanyler kan fritt inköpas på apotek i de flestaeuropeiska länder, i t.ex. i kan injektionsverktyg till ochmed inhandlas i särskilda automater. Ettpar sprutulbytesprogram i europeiska länder bör nämnas i detta sammanhang. IAmsterdam, bedrivs ett organiserat sprutulbytesprogram,som huvudsakligen sker via de s.k. metadonbussar-na. Ansvaret för verksamhetenligger på de kommunala myndigheterna. Deltagarna i programmet äranonyma och verksamheten innehåller inte någon planmässig rådgivning om hurnarkotikamissbrukare skall undvika riskbeteenden. Testning för infektion avHIV ingår inte i programmet och ambitionerna vad gäller utvärdering avverksamheten förefaller inte särskilt höga. Ett mera ambitiöst projekt pågårsedan april 1987 i och . Projektet bedrivs på 14 platser i debåda länderna. De narkotikamissbrukare som deltar i projektet erbjuds rådgivningom riskbeteenden och kontakt för behandling. Däremot erbjuds endast i undantagsfalltestning för infektion av HIV. Eftersom testning inte ingår i programmet, harman inte möjlighet atl mäta om projektet leder till en minskad spridning avinfektion av HIV. Enverksamhet med utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukarekan beröras av flera olika författningar. Dels finns bestämmelser omkriminalisering av den illegala narkotikahanteringen och om hantering avsprutor och kanyler, dels finns bestämmelser om fömtsättningarna och formernaför främst läkares deltagande i verksamhet med utdelning av injeklionsverktygtill narkotikamissbrukare. Kriminaliseringenav den illegala narkotikahanteringen kommer till ullryck genom bestämmelsernai narkotikastrafflagen (1968:64) och lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling. I1 § narkotikaslrafTlagen anges olika förfaranden med narkotika som är straffbelagda.Sedan den 1 juli 1988 är även själva konsumtionen av narkotika straffbar. Denutvidgade kriminalisering som då infördes omfattar, förutom bruk, även andrasådana befattningar med narkotika, som inte täcktes av den tidigareregleringen. En förutsättning för straffbarhet enligt nämndaparagraf är alt gärningen sker olovligen. I lagen har regeringen . 1988/89:94bemyndigats meddela föreskrifter om den legala narkotikahanteringen, dvs. föreskrifterom innehav av och annan befallning med narkotika för medicinskt ellervetenskapligt ändamål. Sådana föreskrifter finns i narkolikaför-ordningen(1962:704). Överträdelser av reglerna om den legala narkotikahanteringenfaller under straflFbestämmelser i främst narkotikastrafilagen. Bestämmelserom hanteringen av sprutor och kanyler finns i förordningen (1968:70) med vissabestämmelser om injektionssprutor och kanyler samt i kungörelsen (1968:71)angående tillämpningen av förordningen (nr 70) med vissabestämmelser om injektionssprutor och kanyler. Regleringen omfattarbehörighets- och tillståndskrav för införsel, saluhållande och överlåtelse avsprutor och kanyler. Reglerna föreskriver straff för bl. a. den som olovligenför in i landet eller som uppsåtligen eller av oaktsamhet ulan rätt därtill saluhållereller överlåter sådana injeklionsverktyg. Innehav av sprutor och kanyler äremellertid inte särskilt reglerat. Inarkotikastrafflagen finns bestämmelser om förverkande av egendom som använtssom hjälpmedel vid brott enligt lagen. En allmän bestämmelse härom finns i 6§andra stycket. Med stöd av denna kan injektionssprutor och kanyler som använtsvid t. ex. konsumtion av narkotika förverkas. 1 paragrafens tredje stycke finnsdessutom en särskild, mera långtgående, förverkandebestämmelse beträffande justinjektionssprutor och kanyler. Bestämmelsen föreskriver bl. a. all ominjektionssprutor eller kanyler som kan användas för insprutning imänniskokroppen påträffas hos någon som begått brott enligt lagen eller i ettutrymme som disponeras av honom eller i förbindelse med narkotika som har varitföremål för brott enligt lagen, skall föremålen oavsett vem de tillhörförklaras förverkade, om det inte är uppenbart obilligt. Bestämmelsernaom beslag i gäller, med vissa avvikelser, beträffandeinjektionssprutor och kanyler som kan antas vara förverkade enligtnarkotikastrafflagen. Detta innebär bl.a. att en polisman som griper någon sommisstänkt för narkotikabrott får ta i beslag injektionssprutor och kanyler somdärvid påträffas. Närdet gäller personer som är intagna på inrättningar oberoende av eget samtyckefinns i ett flertal författningar bestämmelser om att injektionssprutor ochkanyler som kan användas för insprutning i människokroppen får omhändertas omde påträffas hos den intagne, om den intagne får dem sig tillsända, om demedförs av den som skall tas in på inrättningen eller om de annars påträffasinom inrättningen och det inte finns någon känd ägare till dem. Sådanabestämmelser finns bl.a i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL),lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1988:870) om vårdav missbrukare i vissa fall och smillskyddslagen (1988:1472), som träder ikraft . Det bör vidare nämnas att det enligt KvaL är strafTbartatt ål en inlagen överlämna injektionssprutor eller kanyler. Konsumtion av och andraolovliga befattningar med narkotika är såle des straffbelagda enligt narkotikastrafflagen. Medverkan till narkotika brott, där gämingen utgör enbart innehav, bruk eller annan befattning med i narkotika,omfattas däremot inte av straffansvar (5 §). All tillhandahålla en Skr.1988/89: 94 injektionssprutaåt en person, med vetskap om att denne avser alt använda denför att konsumera narkotika, är alltså inte straffbart som medverkan lill Här bortses då från den särskilda bestämmelsen iKvaLom atl del är straffbart att lill en intagen överlämna injektionssprutor Attöverlämna en spruta till en person med vetskap om att denne avser atl överlåtasprutan i samband med överlåtelse av narkotika skulle däremot kunnatänkas utgöra medverkan till narkotikabrott. Densärskilda regleringen beträffande hantering av injektionssprutor och kanylertorde, som framgått av den redogörelsen, inte direkt beröraverksamheten inom hälso- och sjukvården med att dela ut rena sprutor ochkanyler till narkotikamissbrukare. a. med hänsyn till atlverksamheten främst tar sikte på att utlämna rena sprutor i utbyte mot använda.Även om ett utlämnande av en läkare av sprutor skulle betraktas som en överiåtelseav dessa något som enligt förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser ominjektionssprutor och kanyler kan bestraffas under vissa förutsättningar torde det med hänsyn till regleringens syfte falla utanför förordningenstillämpningsområde, om det sker utan vederlag. Dennarkotikamissbrukare som lar emot en spruta av en läkare gör sig inte enbartgenom innehavet skyldig till något brott. Innehav av sprutor och kanyleromfattas nämligen inte av förordningen (1968:70). För all den särskildaförverkanderegeln beträffande sprutor och kanyler i narkotikastrafflagen skallbli tillämplig krävs att narkotikamissbrukaren har gjort sig skyldig till någotbrott enligt narkotikaslrafTlagen. Så snart ett sådant brott har ägt rum l.ex.genom all missbrukaren har narkotika på sig eller fyller sprutan med narkotika kan sprutan beslagtas hos honom. Användasprutor och kanyler som tas emot av personalen inom hälso-och sjukvården kanförverkas med stöd av narkotikastrafflagen. Någon skyldighet för personalen atthanlera sådana föremål på något särskilt sätt i förhällande lill polis ochåklagare finns inte. Mottagna sprutor och kanyler kan således hanteras på sammasätt som sprutor och kanyler som använts inom den egna verksamheten. Rättslägetär också det all hälso- och sjukvårdspersonalen inte har rätt att underrättapolis och åklagare om misstanke om brott, eftersom del i dessa fall i regelendast är fråga om ett narkotikabrott vid vilket sekretesslagen (1980:100)inte medger att uppgift lämnas (14kap. Närdel gäller förutsättningarna och formerna för hälso- och sjukvårdspersonalens,främst läkares, deltagande i verksamhet med att dela ut rena sprutor tillnarkotikamissbrukare finns bestämmelser av intresse i bl.a. lagen (1980:11) omtillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen), palientjournallagen(1985:562) och allmänna läkarinstruk-tionen (1963:341). Enligt tillsynslagen skallden som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen vinnlägga sig om atl ge patienten sakkunnig och omsorgsfull vård (5§). Med hälso- och sjukvårdspersonal avses bl.a. personal vid sjukhus eller andra inrättningar för vård av patienter som drivs av det allmänna eller av enskilda med bidrag från det allmänna eller efler särskilt tillstånd saml den 9 somi annal fall i egenskap av legitimerad yrkesutövare meddelar vård ål Skr.1988/89:94 patienter eller tillhör personal som biträder en sådan yrkesutövarei vården (1 §). All vården skall vara sakkunnig har givelvis olika innehåll förolika personalgrupper.