prop · GC0386 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89:86t.ex. regeln (50§ UtlF) att en utlänning som avser att ta anställning i Sverigenormalt inte får resa in i landet förrän han har fått arbetstillstånd.Bestämmelserna är, främst beroende på den stora mängden undantag, myckelkomplicerade. Jaganser att en något mer lättillgänglig reglering uppnås även i fråga omarbetstillstånd om det redan av lagen framgår i vilka fall skyldighet föreliggeralt ha ett arbetstillstånd och därutöver de mest centrala undantagsbestämmelserna.Dessa undanlag är att nordbor och utlänningar med permanent uppehållstillståndinte behöver ha arbetstillstånd. Däremot är undantaget i fråga omhandelsresande som har anställning utomlands enligt min mening inte av sådanbetydelse, alt det behöver återges i lag. Det får i stället ankomma påregeringen att föreskriva om sådant och andra undantag. Därvid bör derikflinjer, som angavs i prop. 1983/84:144 s. 61-63 och i prop. 1985/86:98 s.30-39 (SfU 20) följas. Det bör, menar jag, vara möjligt att inom ramen fördessa riktlinjer åstadkomma väsentligt enklare regler än de som finns ochjag avser att återkomma till regeringen med förslag härom när en ny utlänningsförordningskafl beslutas. Vidare bör, i likhet med de föreslagna bestämmelserna omuppehållstillstånd, regeln i 50§ UtlF att en ansökan om arbetstillstånd normaltskall göras och tillstånd meddelas medan utlänningen befinner sig utomlandsöverföras till lagen. Enligt21 § UtlL skall arbetstillstånd ges för viss lid medan det får avse ett visstslag eller vissa slag av arbete och förenas med de övriga föreskrifter sombehövs. har här föreslagit den förändringen att tillståndet ifortsättningen skall avse även visst efler vissa slag av arbete, om intesärskilda skäl föranleder annat. Som motiv för förslaget anför utredningen attdetta överensstämmer med praxis och innebörden i vissa uttalanden av riksdagen.Bl.a. invandrarverket och RPS har i sina remissvar uttryckt tveksamhet vadgäller del lämpliga i den föreslagna förändringen. Jaganser för min del att den tveksamhet som uttryckts av invandrarverket och RPSär befogad. Jag har inte för avsikt att i detta sammanhang föreslå någraförändringar i de riktlinjer för arbetskraftsinvandring och för beviljande avarbetstillstånd som har lagts fast av statsmakterna i olika sammanhang underåren (se t.ex. prop. 1968:142, och 1983/84:144 s. 62 ff). Mot den bakgrundenser jag det som både omotiverat och ägnat att skapa missförstånd att nu föreslåen ändrad lydelse av villkoren för arbetstillstånd. Den nuvarande regleringenbör därför oförändrad föras över till den nya lagen. Jagvill i detta sammanhang också ta upp ett par andra frågor som har återkommit i debatten. En av dessa, som också DO tar upp i sitt remissvar, är om skyldigheten att ha arbetstillstånd skulle kunna avskaffas. Jag anser emellertid att om den politik vad gäller arbetskraftsinvandring från utlan det som har lagts fast av statsmakterna skall bibehållas, så skulle man, om arbetstillstånden avskaffades, i stället bli tvungen att i ärenden om uppe hållstillstånd göra bedömningar motsvarande dem som görs i ärenden om arbetstillstånd. har för sin del ansett att ett sådant 61 förfarande snarare skullekomplicera än förenkla regelsystemet och dess tillämpning. Jag delarutredningens bedömning och anser att den nuvarande regleringen på detta områdebör behållas. Ett annat oftaomdebatterat spörsmål är om en asylsökande skall ha rätt att arbeta under tidensom han väntar på beslut i ärendet om uppehållstillstånd. Av remissinstansernatas frågan upp av juridiska fakulteten vid . Jag anser inte att detfinns tillräckliga skäl att överväga en ändring av den rådande huvudprincipenatt tillstånd att arbeta medges bara den som har fått tillstånd att uppehållasig i landet. För att komma till rätta med de problem som sysslolösheten underväntetiden kan medföra bör man i stället sträva efler att hålla nere handläggningstiderna.De förslag som jag i det följande lägger fram har just detta som ett av sinafrämsta syften. Jag vill i dettasammanhang också påminna om att chefen för eftersamråd med min företrädare tillkaflat en arbetsgmpp med uppdrag alt undersökahur man kan organisera meningsfull verksamhet för dem som väntar på besked itillståndsfrågan (prop. 1988/89:47, bilaga 3, s. 44). Återkallelseav uppehållstillstånd m. m. Mitt förslag: Denuvarande gmnderna för när återkallelse av visering, uppehållstillstånd ocharbetstillstånd får ske behålls. Återkallelse skall vidare i fortsättningenske om en utlänning har lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet. Undantaggörs dock för del fall då det kan antas att den oriktiga uppgiften inte harinverkat på frågan om tillstånd skulle ha beviljats eller det annars föreliggersärskilda skäl. Den tidsfrist inom vilken fråga kan väckas om återkallelse avuppehållstillstånd på grund av vissa former av asocialitet eller befaradkriminalitet förlängs från ett till . Tidsfristen räknas från denlidpunkt då utlänningen med tillstånd bosatte sig i landet. Återkallelse pågmnd av asocialitet m. m. skall i fortsättning gälla även tidsbegränsadeuppehållstillstånd. Uppehållstiflstånd som meddelats av utrikesdepartementetbör få återkallas endast av departementet. Lagutredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Utredningens förslag till bestämmelser om återkallelse av visering, uppehållstillståndoch arbetstillstånd får ell övervägande positivt bemötande från deremissinstanser som yttrar sig i frågan. Föreningen anseratt en uppgift om falsk identitet alltid lämnas uppsåtligen och att dendessutom alltid har betydelse för beslutet i ett lillståndsärende. bör den föreslagna undantagsregeln därför utgå. Liknande synpunkterlämnas av RPS. ifrågasätter om det finns större anledning atti det föreslagna fallet göra återkal-lelseregeln tvingande än det finns i andrafall av medvetet lämnande av JOifrågasätter om inte reglerna skulle bli mer överskåd- Prop. 1988/89:86 ligaoch lättbegripliga, om man som utgångspunkt har att det kan ske en omprövningav tillståndet, när det framkommit skäl anta att de vid ansökan lämnadeuppgifterna varit oriktiga. DO anser att krav på uppsåt från utlänningens sidamåste ställas för återkallelse av ett tillstånd som gmndats på oriktigauppgifter. Uppsåtet bör därvid enligt DO täcka såväl uppgiftens oriktighet somatt den har inverkat på beslutet att ge ifrågavarande tillstånd. Juridiskafakulteten vid anser att det undantagsvis kan finnas skäl fören utlänning att lämna oriktiga uppgifter om sin identitet varför regeln omåterkallelse inte bör vara tvingande. Skälenför mitt förslag: Enligt UtlL får visering, uppehållstillstånd ocharbetstillstånd återkallas om utlänningen mot bättre vetande har lämnatoriktiga uppgifter eller svikligen förtigit vissa omständigheter. Visering ocharbetstillstånd får vidare återkallas om det i övrigt föreligger särskildaskäl. Detsamma gäller ett uppehållstillstånd för den som ännu inte har rest ini . Ettpermanent uppehåflstillstånd skall enligt nuvarande regler återkallas ombosättningen här i riket upphör. Ett permanent uppehållstillstånd fåråterkallas om det föreligger sådana förhållanden att utlänningen skulle kunnatavvisas på gmnd av bl.a. bristande förmåga att försörja sig ärligt ellerbefarad kriminalitet av visst slag eller kunnat utvisas på gmnd av asocialitet(otuktigt leverne och allvarligare följder av alkohol- ellernarko-tikamissbmk). I sistnämnda fall måste utlänningen underrättas om attfrågan om återkallelse har tagits upp från det han bosatte sig iSverige. Detär oundvikligt alt visering eller andra tillstånd ibland utfärdas, trots attförutsättningar egentligen inte förelegat. Likaså kan det efter det attbeslutet fattats inträffa omständigheter som bör föranleda att utlänningen intebör få behålla viseringen eller tillståndet. Demöjligheter till återkallelse som UtlL ger bör finnas kvar. Jag anser inte attde bör ersättas med en ordning med omprövning av givna tillstånd. Visering samtuppehålls- och arbetstillstånd bör således även fortsättningsvis kunnaåterkallas om utlänningen fått tillståndet genom att medvetet lämna falskauppgifter om annat än sin identitet eller undanhållit väsentliga fakta. Uppehållstillståndför den, som ännu inte har kommit till , bör också liksom kunna återkallas om det finns andra särskilda skäl, t. ex. alt förutsättningen för tillståndet har ändrats väsentligt. Om utlän ningen själv inte har orsakat eller bort fömtse att omständigheterna skufle förändras, bör dock ålerkallelsemöjligheten tillämpas med försiktighet. Om utlänningen i sådant fall har vidtagit förberedelser för sin utflyttning av mer omfattande art bör tillståndet normalt inte återkallas. Såväl vise ring som arbetstillstånd bör också alltjämt kunna återkallas om det förelig ger särskilda skäl. Särskilda skäl att återkalla visering kan vara alt utlän ningen ägnar sig åt annan verksamhet i än som fömtsättes när viseringen meddelades. Arbetstillstånd kan t. ex. återkallas om det visar sig att utlänningen inte längre har det slag av arbete som det antogs att han skulle ha när tillståndet beviljades. Om utlänningen mot bättrevelande lämnar felaktiga uppgifter om sin Prop. 1988/89:86 identitet ochidentitetsfrågan är av betydelse för att visering, uppehållstillstånd ellerarbetstillstånd meddelas får således återkallelse i och för sig ske redanenligt nuvarande regler. Del har emellertid blivit aflt vanligare attutlänningar, som söker uppehållstillstånd här, saknar identitetshandlingar.Detta är, som jag återkommer till senare, ett allvarligt problem för deflyktingmottagande länderna när det gäller att föra en rättvis flyktingpolitik.Jag anser därför i likhet med lagutredningen att det är angeläget att reglernaom återkallelse skärps i de fall där en utlänning visar sig ha lämnat orikligauppgifter om sin identitet. Enligt min mening bör en tvingande bestämmelseinföras för de situationer, där misstag i fråga om utlänningens identitet harvarit av betydelse för att visering eller tillstånd beviljats. I regel torde enfalsk uppgift om identiteten alltid lämnas uppsåtligen. Det är också sannoliktatt den inverkar på beslutet. Detkan dock enligt min mening inte uteslutas att det kan förekomma situationer dåbeslutet skulle ha blivit positivt även om ansökan gjorts med uppgivande av denrätta identiteten. Bestämmelsen bör därför innehålla ett undantag attåterkallelse inte skall ske om det kan antas att den oriktiga uppgiften intehar inverkat på frågan om tillstånd skulle ha beviljats. För återkallelse bördock enligt min mening inte, som DO föreslår, krävas att utlänningen harförstått att den oriktiga uppgiften har haft sådan inverkan. Enligt min meningkan det emellertid finnas även andra situationer som gör att en återkallelseframstår som mindre lämplig. Vad jag tänker på är fall där starka humanitäraskäl talar för att utlänningen trots att de oriktiga uppgifterna inverkat påfrågan om tillstånd likväl bör tillåtas att vistas i landet. Jag föreslårdärför att lagutredningens undantagsregel kompletteras med en bestämmelse avdenna innebörd (2 kap. 9 § lagförslaget). förslag är det invandrarverket eller den myndighet som harmeddelat tillståndet som också beslutar om återkaflelse. Förslaget kan, som RPSpåpekar, komma att innebära att polismyndigheter får en större rätt att fattaålerkallelsebeslut än de har enligt nuvarande regler. Att polismyndigheter ochsvenska beskickningar även i fortsättningen skall kunna återkalla av dem givnaviseringar anser jag självklart. Mera tveksamt är om det bör vara möjligt attlåta en polismyndighet återkalla ett uppehålls- eller arbetstillstånd som denhar givit. Enligt min mening saknas det anledning alt frångå gäflande ordningi detta hänseende. Återkallelse av arbetstillstånd och uppehållstillstånd bördärför även i fortsättningen beslutas av invandrarverket. Visering ochuppehåflstillstånd som meddelats av bör dock fååterkallas endast av departementet. Enligtnuvarande regler skall ett permanent uppehållstillstånd återkallas om utlänningens bosättning i upphör. Denna bestämmelse bör finnas kvar. Det förekommer emellertid alt utlänningar, vars bosättning i har upphört, fortsätter alt vara skrivna på en adress här och därigenom kan få giltighetstiden för beviset om uppehållstillstånd (40§ UtlF) förlängd. Det förekommer också att utlänningen sedan kan hämta beviset på ambassaden i hemlandet. Den nuvarande handläggningen för förlängning av giltighetstiden för bevis om permanent uppehållstillstånd 64 bördärför ses över. En tänkbar ordning är därvid att bevisen bara skall kunnautfärdas i samband med personligt besök hos en polismyndighet i . Jagavser att återkomma till regeringen i denna fråga. Permanentuppehållstillstånd kan också, som tidigare nämnts, enligt nuvarande regleringåterkallas vid bl. a. vissa fall av asocialitet eller befarad kriminalitet.Enligt gällande regler krävs det för att återkallelse på dessa gmnderskall få ske att utlänningen har varit bosatt här än när hannås av underrättelse om all frågan om återkaflelse har tagits upp hosinvandrarverket. Jag kommer längre fram att föreslå att reglerna om utvisningpå gmnd av asocialitet inte skall få någon motsvarighet i den nya lagen.Däremot kommer det alltjämt all vara möjligt att avvisa personer som med fogkan befaras komma att inte försörja sig ärligt dvs. i praktiken leva asocialt eller komma att ägna sig åt brottslig verksamhet här. Avvisning på dessagmnder skall dock inte kunna ske senare än efter ankomsten. Liksomför närvarande bör därför möjlighet till återkallelse av ett meddelatuppehållstillstånd finnas under en på gmnd av förekomsten avmotsvarande förhållanden. Mot bakgmnd av att utvisning på gmnd av asocialtleverne alltså i fortsättningen inte skall vara möjlig, anser jag att dennuvarande ettårsfristen för återkallelse av uppehållstillstånd på de häraktuella gmndema är för kort och jag föreslår därför att tiden förlängs . Eftersomdet kan vara mycket svårt att få kontakt med personer, som för ett asocialteller kriminellt liv, bör återkallelse kunna ske även om utlänningen intepersonligen har kunnat underrättas om ärendet inom tvåårsfristen. Det bör varatillräckligt att detta registrerats hos invandrarverket, oavsett om del haranhängiggjorts genom en ingiven handling efler tagits upp ex officio.Tvåårsfristen bör räknas från den tidpunkt då utlänningen började vistas ilandet med uppehållstillstånd. Detframstår också som omotiverat att tidsbegränsade uppehållstillstånd inteskulle kunna återkallas om de senast behandlade fömtsättningarna är förhanden. Sådana tillstånd ges visserligen för en begränsad tid och torde iallmänhet hinna gå ut innan ett ärende om återkallelse har slutbehandlats.Detta hindrar inte att det kan finnas fafl då det kan vara av värde atttillståndet kan återkallas. Bestämmelsen om återkallelse på gmnd av asocialitetm. m. bör därför i fortsättningen gälla inte bara permanenta utan ocksåtidsbegränsade uppehållstillstånd. Mitt förslag:Reglema om skyldighet för utlänningar att ha tillstånd för alt ha befattningarpå svenska fartyg i utrikes fart bryts ut ur UllL och tas in i en särskild lag{lag om tillstånd för anställning på fartyg). Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: ,som är den enda remissin- 5 1988/89. stans som yttrat sig ifrågan, har ingen erinran mot förslaget. 1988/89:86föreslår härutöver förändringar i vissa av bestämmelsema om anställningstillstånd. Skälenför mitt förslag: Enligt 20§ UtlL får regeringen föreskriva att en utlänningmåste ha ett tillstånd för att ha anställning som avser befattning på ettsvenskt fartyg i utrikes fart. Föreskrifter med stöd av detta bemyndigandefinns i kungörelsen (1974:262) om anställningstillstånd för utlänning påsvenskt fartyg. Reglernaom anställningstillstånd tillkom efter det att en särskild utredningsett över behovet av en vidgad kontroll av rekrytering av utländsk arbetskrafttill svenska fartyg. 1974:31 framhöfl föredraganden att den svenskaarbetsmarknadspolitiken omfattade även yrkessjöfarten och att det därförframstod som principiellt riktigt att den delen av arbetsmarknaden regleradespå motsvarande sätt som övriga delar. Föredraganden konstaterade vidare altden diltillsvarande oreglerade rekryteringen av utomnordisk arbetskraft stod istrid med bl.a. de svenska och övriga nordiska sjömännens intresse och att denmotverkade strävandena att "stabilisera sjömanskåren genom godyrkesutbildning och yrkesvana". a. den bakgrunden föreslogsinförandel av en tillståndsreglering på denna del av arbetsmarknaden. Medhänsyn till den uppenbara skillnaden mellan en anställning i och enpåmönstring utomlands på ett svenskt fartyg i utrikes trafik ansågs det mindrelämpligt att inordna den nya kategorin i reglema om arbetstillstånd. I ställetintroducerades anställ-ningsrillstånden (prop. 1974:31 s. 42 ff, InU 8, rskr.135). Huvudregelnär att en utlänning inte får anställas på ett svenskt fartyg i en utländsk hamnutan att han eller hon har anställningstillstånd. Vid anstäflning på ettsvenskt fartyg här i landet krävs normalt arbetstillstånd. Från skyldighetenatt ha anställningstillstånd är nordbor undantagna. Detsamma gäller den somhar ett permanent uppehållstillstånd eller har arbetstillstånd som omfattarsjömansyrket. Även vid sidan av vad som nämnts finns en rad undantag frånskyldigheten att ha anställningstillstånd. Enarbetsgivare, som har en utlänning anställd trots att utlänningen saknarföreskrivet anställningstiflstånd, kan dömas tifl böter. Arbetsgivaren kanockså åläggas att betala en särskild avgift. Anställningstillståndbeviljas och återkallas av . Tillstånd får dessutom gesbl. a. av de sjömansförmedlingar som utses av regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer. I praktiken beviljas anstäflningstillstånd avsjömansförmedlingen i . Reglernaom anställningstillstånd saknar egentligt samband med in vandrings- och flyktingpolitiken. De bör inte heller, som framhölls i prop. 1974:31, inordnas i det regelsystem som gäller för arbetstillstånd. Mot denna bakgrund anser jag det lämpligast att följa lagutredningens förslag att bryta ut reglerna om anställningstillstånd ur UtlL och samla dem i en särskild lag. I samband därmed kommer jag att föreslå vissa författnings- tekniska förändringar. Jag återkommer till denna fråga i specialmotive ringen. Jag anser mig dock inte ha underlag för att i detta sammanhang föreslå några förändringar i sak. Mittförslag: Användningen av begreppen avvisning och utvisning ändras. En utlänning,som kommer till utan att ha för inresan eller vistelsen erforderligatillstånd eller som utan tillstånd stannar kvar när en visering elleruppehållstillstånddsfri tid går ut, skall kunna avvisas oberoende av hur långtid som gått sedan han anlände. Avvisning skall också ske om en utlänning nekasinresa eller avlägsnas efter inresan på gmnd av alt han t. ex.saknar medel för sitt uppehälle eller kan förväntas begå kriminellahandlingar. Begreppetutvisning reserveras i fortsättningen för avlägsnande av en utlänning som blirkvar i sedan hans uppehållstillstånd har gått ut eller som har begåttbrott av en viss svårhetsgrad eller utgör en fara för rikets säkerhet. Denuvarande reglerna om utvisning på grund av asocialitet får ingen motsvarigheti den nya lagen. Polismyndighetenfår besluta om avvisning, om frågan väcks efter utlänningensankomst till och om utlänningen inte ansöker om asyl. Invandrarverketär första instans i övriga ärenden, dvs. alla asylärenden och ärenden därutlänningen har vistats i än . Lagutredningensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Förslagen har i allmänhet blivit positivt mottagna. , , och m. fl. anser emellertid att begreppet avvisning börförbehållas de avlägsnanden som sker i samband med inresan iSverige. Därvid anförs bl. a. att termen avvisning såväl i internationellasammanhang som enligt svenskt språkbmk har en sådan innebörd. Skälen för mitt förslag:En utlänning som kommer till eller befinner sig i ulan erforderligtpass eller tiflstånd kan enligt nuvarande regler antingen avvisas ellerutvisas. Om det är avvisning eller utvisning som tillgrips beror ofta efter ankomsten till som avlägsnandebeslulet fattas. Delblir således i allmänhet fråga om avvisning om beslutet fattas inom tre månaderefter ankomsten till . Avlägsnanden som beslutas mer än tre månaderefter inresan måste ske i form av utvisning. Avvisning inom tre månaderfår emellertid också ske på vad som ibland kallas materiella avvisningsgrunder(29 § UtlL). Enligt dessa får en utlänning i vissa fall avvisas därför alt hanpå grund av olika omständigheter som hänför sig lill hans person, t.ex.bristande försörjningsförmåga eller befarad kriminalitet, inte anses varaönskvärd här i landet. Bestämmelserna möjliggör en individuellutlänningskontroll. Avvisning av en utlänningkan enligt dessa regler ske 1. om det kan antas all han kommer att saknatillräckliga medel för sin vistelse i eller i något annat nordisktland, som han tänker besöka, saml för sin hemresa, 2. omhan tänker söka sitt uppehälle i eller i något annat nordiskt Prop.1988/89:86 land och det skäligen kan antas att han inte kommer att ärligenförsörja sig eller kommer alt bedriva verksamhet som kräver arbetstillståndutan att ha sådant tillstånd, 3. om han på gmnd av tidigare ådömt frihetsstraffeller någon annan särskild omständighet skäligen kan antas komma att begå brotti eller i annat nordiskt land, 4. om det med hänsyn till hansföregående verksamhet eller i övrigt skäligen kan befaras att han kommer attbedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i Sverigeeller i annat nordiskt land, eller 5. om det med stöd av lagen (1971:176) omvissa internationella sanktioner har föreskrivits att avvisning kan ske. Avvisningfår också ske i andra fall, om det har begärts av ett annat nordiskt land ochdet kan antas alt utlänningen annars skulle bege sig dit. Avvisningpå materiella grunder får inte ske av den utlänning som har visering elleruppehållstillstånd som gäller. Prövningen av om utlänningen bör få resa in ochvistas här i landet har då redan skett i tillståndsärendet. Om en utlänning somhar föreskriven visering visar sig sakna medel för sin försörjning kan istället grund för återkallelse av viseringen föreligga. Någramotsvarande regler som möjliggör utvisning finns inte. Däremot finns särskildaregler om utvisning på grund av brott och på gmnd av asocialitet. Jagåterkommer till dessa närmare i del följande. Avvisningbeslutas i normalfallet av polismyndigheten. Om polismyndigheten enligt desärskilda föreskrifter som gäller om detta överlämnar ett avvisningsärendetill invandrarverket eller verket övertar ett sådant ärende, kan äveninvandrarverket fatta ett avvisningsbeslut, om detta hinns med inomIremånadersfristen. Beslut om utvisning meddelas av invandrarverket medundantag för beslut om utvisning på gmnd av brott eller asocialitet; i dessafall beslutar domstol om utvisning. Framlill fick avvisning ske endast direkt vid utlänningens ankomst tillSverige eller därefter. Genom den detta år vidtagna förändringenatt avvisning på materiell gmnd kunde ske upp lill efter ankomstenhar den ursprungliga innebörden av avvisning, nämligen att utlänningen hindrasalt resa in i , urholkats. Bestämmelserna har därefter ändrats så attdet numera är möjligt att avvisa på både formell och materiell gmnd från inresan eller den tidpunkt då utlämningen först kom i kontakt meden polismyndighet. Den sakliga skiflnaden mellan grunderna för avvisning ochutvisning har därigenom blivit liten och när det gäller avlägsnande på gmnd avavsaknad av pass eller tillstånd är det i allmänhet den tid, inom vilkenbeslutet har fattals, som ensam avgör vilket institut som används. Jaganser, i likhet med lagutredningen, att det inte är ändamålsenligt alt föråtgärder som beslutas på samma gmnd använda olika benämningar enbart beroendepå om beslutet fattas före eller efter en viss tidpunkt. Utredningenföreslår alt en uppdelning i stället görs efter grunderna för avlägsnandebeslulet och inte som efter tidpunkten för avlägsnan det.