prop · GC0368 · 1988-12-31 00:00:00 — På uppdrag av regeringenhar utvärderat de nuvarande bestämmelserna om märkningav färdigförpackade livsmedel och föreslagit ändrade bestämmelser i syfte attförbättra konsumentemas möjligheter att välja livsmedel. Jag anser att deföreslagna förändringarna innebär ett väsentligt steg i denna riktning.Livsmedelsverkets förslag innebär i huvudsak ändringar i verkets egnaföreskrifter och allmänna råd. Endast beträffande ett av förslagen, avseendemärkning på små förpackningar, krävs en ändring i livsmedelsförordningen. Jagavser att återkomma till regeringen i denna fråga. Flera av livsmedelsverketsförslag handlar om vambeteckningen. Varu-beteckningen är en av de viktigastemärkningsuppgifterna eftersom det i första hand är denna uppgift som bestärnmerproduktvalet vid inköp. Kravet på redlighet skall styra uppgiften om varansslag. förslag syftar till att göra vambeteckningama merrättvisande. varans namn intetillräckligt tydligt anger varans slag, skall det ingå ett Prop. 1988/89:68beskrivande uttryck i vambeteckningen. Jag stöder dessa förslag. De föreslagnaändringarna innebär minskad risk att konsumenten missleds av vambeteckningen. Livsmedelsverketföreslår också regler för frivillig användning av uttrycken "lätt","mager" och "lättsockrad". I livsmedelslagstiftningen finnsföreskrifter som reglerar användningen av denna typ av uttryck för t. ex.mjölk, köttfärs och vissa korvar. För övriga varor föreslås nu att uttryckenlätt och mager får användas om fetthalten sänks med jämfört med motsvarandenormalprodukt. Enligt förslaget får uttrycket lättsockrad användas omsockerhalten sänks med jämfört med motsvarande normalprodukter. Iingrediensförteckningen på förpackningar redovisas ingående ingredienser ifallande storleksordning efter vikt. krävs kvantitetsdeklaration förflertalet råvaror. Av utrymmesskäl kombinerar många producenteringrediensförteckning och kvantitetsdeklaration. Deklarationerna innehåller mängd information och blir därigenom onödigt komplicerade förkonsumenten. Genom att endast kräva kvantitetsdeklaration av den för livsmedletviktigaste råvaran, kommer denna märkningsuppgift att framgå tydligare än vadsom är fallet. Därmed förbättras konsumentens möjligheter attenkelt kunna göra en ekonomisk bedömning av produkten. Deklarationav olika tillsatser och berikningsmedel är svårförståelig för denvanlige konsumenten. Tillsatsemas namn säger inte heller något om derasfunktion i livsmedlet. Genom att tillsatserna i stället deklareras med detgmppnamn som bäst beskriver funktionen, följt av antingen E-nummer ellervedertaget namn, ges konsumenten ökad möjlighet att bedöma tillsatsen. För attgöra det lättare för konsumenten att förstå vad ett berikningsmedel består avbör det tillåtas att dessa medel deklareras med namnen på motsvarandenäringsämnen. Kostensbetydelse för hälsan hår betonats allt starkare. Man har särskiltpekat på vikten av att det genomsnittliga fettintaget sänks. En minskning av intagetav socker och salt samt en ökning av kostfiberintaget är även önskvärd. Ett avde viktigaste medlen för att förändra kostvanorna är ökad information, t. ex.genom förbättrad märkning av livsmedlen, där bl. a. fetthalten framgårtydligt. Såvälmejeriprodukter som olika köttprodukter är väsentliga källor för fettintaget.En tydlig fetthaltsdeklaration för dessa produkter är därför särskiltbetydelsefull. Fetthalten i viktprocent bör anges som en del av vambeteckningenför mjölk, grädde och motsvarande syrade produkter samt smör och margarin. Förköttprodukter och köttfärs samt för ost, margarinost och mesvara bör införasobligatorisk fetthaltsdeklaration uttryckt i viktprocent. Dessa ändringar bördels underlätta för konsumenten att välja önskad produkt, dels kunna medverkatill ett lägre fettintag och en mer hälsosam kosthållning. Ökadekunskaper om kostens betydelse ur hälsosynpunkt har lett till ett ökat intresse för symbolmärkning för nyttiga livsmedel. Symbolmärkning av livsmedel med syfte att underlätta för konsumenten att välja närings- 45 mässigt bra livsmedel ärett märkningssystem som väsentligt avviker från traditionell märkning. En sådanmärkning kan självfallet inte ersätta de obligatoriska märkningsuppgifternaeftersom den endast ger en liten del av den nödvändiga informationen omlivsmedlet. Som komplement kan dock symbolmärkning vara värdefull eftersom denpå ett iögonfallande sätt ger snabb information om livsmedlets värde urnäringssynpunkt. Livsmedelsverketsutredning har endast omfattat märkning av färdigförpackade livsmedel. Då detgäller oförpackade livsmedel har, på mitt initiativ, handelns organisationeråtagit sig att informera konsumentema om urspmngsland för frukt och grönsakersom säljs i lösvikt. Färdigförpackade livsmedelskall, enligt livsmedelslagen, märkas med förpackarens eller tillverkarens namneller firma samt hemort. Hemorten får dock utelämnas om namnet på firman ärallmänt känt. finns inget generellt krav att importerade livsmedel skallmärkas med uppgift om det land där livsmedlet producerats. Inom PermanentaNordiska utskottet för livsmedelsfrågor (PNUN) avser en projektgmpp under våren1989 lägga fram en rapport med förslag till gemensamma nordiska märkningsbestämmelser.I förslaget behandlas även frågan om märkning med urspmngsland. Jag anser attuppgift om urspmngsland är en uppgift som konsumenterna bör ha tillgång till.Märkningsbestämmelserna bör därför ändras så att livsmedlets urspmngslandtydligt framgår. Urspmngslandet skall anges om utelämnandet kan vilseledakonsumenten om livsmedlets urspmng. I praktiken innebär detta att förimporterade produkter skall urspmngslandet alltid framgå. En sådan ändringinnebär en harmonisering med övriga , EG samt Codexalimentarius' märkningsstandard. En förbättrad märkning avlivsmedel är utan tvekan ett starkt instmment för att öka konsumenternasmöjligheter att välja önskad produkt. Förändringar i de svenskamärkningsbestämmelserna bör, så långt det är möjligt, genomföras med hänsyntagen till intemationella bestämmelser. De exempel på ändrademärkningsbestämmelser som jagnämnt innebär till övervägande del ett närmandetill eller en harmonisering med bestämmelser i och Codex'märkningsstandarder. Inom ramen för detnordiska samarbetet pågår en rad harmonise-ringsprojekt i syfte att utökasamarbetet på livsmedelsområdet. Som jag nämnt avser PNUN att under våren1989 lägga fram ett förslag till gemensamma nordiska regler för märkning avfärdigförpackade livsmedel. Mittställningstagande: Tillsynsmyndigheterna bör intensifiera informations- ochrådgivningsverksamheten. Åtgärder på kostområdet har stor vikt för attförbättra folkhälsan. Utredningen föreslårliksom jag att tillsynsmyndigheterna bör intensifiera informations- ochrådgivningsverksamheten. Remissinstanserna: De somyttrat sig är positiva till att informationen och rådgivningen intensifieras. Skälen för mittställningstagande: En förutsättning för att livsmedelslag- Prop. 1988/89:68stiftningens mål skall uppfyllas är bl. a. att de företagare och den personalsom tillverkar och hanterar livsmedel är förtrogna med de olika författningsbestämmelsernaoch anledningen till att dessa kommit till. Som jag tidigare påpekat liggergivetvis ansvaret för att livsmedlen håller den erforderliga kvaliteten iförsta hand på företagarna. En av huvuduppgifterna i den framtidalivsmedelskontrollen bör därför vara att utbilda och informera företagare ochpersonal. Goda möjligheter till information och rådgivning bör finnas inomramen för den inspektions- och provtagningsverksamhet som myndigheternagenomför. Dessa möjligheter till aktiv rådgivning bör enligt min mening tastill vara i större utsträckning'. Detfinns också ett stort behov av ökad information till konsumenterna omlivsmedlen. Det är viktigt att myndigheter och företag underlättar förkonsumenterna att välja livsmedel och sätta samman en fullvärdig kost.Konsumenterna bör också ges fömtsättningar att bedöma en vara i förhållandetill priset och i förhållande till andra väsentliga faktorer. Konsumenternahar också en funktion när det gäller att rent allmänt bedöma och kontrolleralivsmedlen, som förutsätter tillgång till information. Genom de förenklingarsom jag föreslagit i det föregående ger märkningen en mer konsumentanpassadinformation än . ,och har ett samarbete för samordnadinformation om livsmedel. har också antagit ett handlingsprogrammed åtgärder på kostområdet för att förbättra folkhälsan. En viktig deli programmet är ökad information och utbildning. Förutsättningar finns såledesnu för en intensifierad information och rådgivning. hartillsammans med inrättat en expertgmpp för frågor på kost- ochhälsoområdet. Handlingsprogrammetför kost- och hälsofrågor har börjat genomföras. Olika aktiviteter förmåltidema på arbetsplatsen och inom förskolan och daghemmen planeras.Livsmedelsverket utarbetar i samarbete med miljö- ochhälsoskyddsnämnderna metoder för att informera och instmera storhushållen omfettsnåla matlagningsmetoder. Diskussioner förs med jordbmksnämnden ochrepresentanter för näringslivet om olika tillvägagångssätt för att minskafettkonsumtionen. a. har åtgärder för att förändra livsmedlenssammansättning förberetts. Jag ser positivt på att ett handlingsprogram fördessa frågor har upprättats. Det är angeläget att verkningsfulla åtgärdervidtas på kostområdet för att förbättra folkhälsan. Denprojektinriktade livsmedelskontrollen är enligt min mening en lämplig form föratt följa upp utvecklingen på området. Det kan gälla näringskvaliteten päutbudet av maträtter i exempelvis storhushåll, lunchrestauranger ellergatukök. Här har gästerna själva ofta mycket svårt att bedöma kvaliteten. Andraexempel är kontroller riktade mot bageribranschen avseende kvaliteten påfullkornsbröd och mot charkuterisektorn beträffande fettinnehållet i en radprodukter. Finansieringenav ökad information behandlar jag i ett senare sammanhang. Mittställningstagande: Miljö- och hälsoskyddsinspektörerna bör ges möjlighet att fåytterligare kunskaper inom livsmedelsområdet, bl. a. i livsmedelsteknik. Utredningensförslag: Miljö- och hälsoskyddsinspektörerna skall ges möjlighet attkomplettera sin utbildning för att få ytterligare kunskaper i livsmedelsteknik.Möjligheterna att införa livsmedelsteknik som en särskild kurs vid miljö- ochhälsoskyddslinjen bör övervägas. Remissinstanserna:Många remissinstanser är positiva. Miljö-och hälso-skyddstjänstemannaförbundetmotsätter sig livsmedelsteknik som ämne, eftersom avsikten med miljö- ochhälsoskyddslinjen är att ge en mycket bred kunskap. Skälenför mitt ställningstagande: ansvarar för utbildningen avmiljö- och hälsoskyddsinspektörer. har även ansvar förfortbildnings- och vidareutbildningskurserna för yrkesverksamma inspektörer.Livsmedelsverket erbjuder inspektörema utbildning i bl. a. kemisklivsmedelskontroll. genomför via sina länsavdelningaren omfattande konferensverksamhet för miljö- och hälsoskyddsnämnder. Livsmedelsproduktionenhar i många avseenden blivit mer komplicerad än tidigare och mer teknisktavancerad. Det är därför angeläget att miljö-och hälsoskyddsinspektörerna gestillräckliga kunskaper i livsmedelsteknik. Jag har erfarit att chefen förutbildningsdepartementet avser att i annat sammanhang återkomma till regeringenmed förslag om en översyn av utbildningen i miljö- och hälsoskydd vid Umeåuniversitet, en utbildning som har bedrivits . Därvid kommerockså frågan om vilken vikt ämnet livsmedelsteknik skall ges i den fortsattautbildningen att kunna behandlas. Mittställningstagande: Ett rapporteringssystem som ger tillsynsmyndigheternainformation om tillståndet inom livsmedelshanteringen bör införas. Utredningensförslag överensstämmer med mitt ställningstagande. Remissinstanserna: Mångaremissinstanser är positiva. anser att det finns riskför att det förordade rapporteringssystemet blir alltför styrande i den lokalaverksamheten. Hanteringen av data mellan myndighetema bör enligt förbundetkunna ske i mer flexibla former. Skälen för mittställningstagande: behöver för sin verksamhet få informationom hur framför allt den lokala livsmedelskontrollen bedrivs och vilkeninriktning och omfattning den har. om hur livsmedelslagstiftningenefterlevs har stor betydelse för verket när det gäller att t. ex. utarbetastyrande föreskrifter. En viktig uppgift i det sammanhanget är som jag tidigarenämnt att åstadkomma en likartad tillämpning i landet av lagstiftningen.Tillsynsmyndighetema behöver också ha kännedom om utfallet avlivsmedelskontrollen genom bl. a. sammanställningar och resultatanalyser. Former för en rapporteringsom ger tillsynsmyndighetema information om tillståndet inomlivsmedelshanteringen bör mot den bakgmnd jag nu redovisat utarbetas avlivsmedelsverket. En viss bearbetning av resultaten av kontrollen kan medfördel ske vid alla tillsynsmyndigheter. Inte minst bör länsstyrelsema som länkmellan övriga tillsynsrriyndigheter ha en viktig roll i rapporteringen. Ensådan uppläggning bör innebära att rapporteringen blir effektiv både i frågaom insamling av data och återföring av resultat. Avgörande för vilket värderapporteringen kommer att få för livsmedelskontrollen är enligt min meningsådana faktorer som enkelhet och koncentration till väsentligheter. Det böringå som ett led i livsmedelsverkets ordinarie verksamhet att utforma ettsådant rapporteringssystem. 2.4 Vidgad avgiftsfinansiering inom livmedelskontrollen Mitt forslag:Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas meddelaföreskrifter om avgifter för en myndighets verksamhet enligt livsmedelslageneller med stöd av livsmedelslagen meddelade föreskrifter. En fast årlig avgiftskall tas ut från i princip alla livsmedelsföretag. Utredningens förslag:Utredningen föreslår ett ändrat avgiftssystem för livsmedelskontrollen som gerkommunerna bättre fömtsättningar att bedriva en effektiv tillsyn.-En fastårlig kontrollavgift bör tas ut av i princip alla företag som sysslar medlivsmedelshantering. Likaså bör en fast avgift tas ut vid godkännande avlivsmedelslokal och vid fastställande av kontrollprogram. Avgifterna bördifferentieras med hänsyn till företagens karaktär och storlek. Uppbörden börskötas av kommunema. En del av den årliga avgiften bör användas för attfinansiera förstärkningen av livsmedelskontrollen på central och regionalnivå. Remissinstanserna: Ettstort antal remissinstanser har synpunkter på utformningen av förslaget. Mångaanser att underlaget är otillräckligt och att formerna för finansieringen börövervägas ytterligare. Några menar att en förändring av finaniseringsformen kanske först efter en bedömning av vad en samordning mellan offentlig kontroll ochegentillsyn innebär organisatoriskt och ekonomiskt. RRV bedömer att om mangenomför den tudelning av tillsynen som verket föreslår, så bör det varamöjligt att även överlåta finansieringen till kommunema. Ett statligtavgiftssystem bör enligt RRV då täcka endast kostnadema för den statligatillsynen av det storskaliga livsmedelssystemet. Skälenför mitt förslag: Enligt 26 § tredje stycket livsmedelslagen får regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrif- 4 1988/89. terom skyldighet att ersätta tillsynsmyndigheternas kostnader för provtag- Prop.1988/89:68 ning och undersökning av prov. Med stöd av detta bemyndigande ochett bemyndigande i livsmedelsförordningen kan livsmedelsverket meddelaföreskrifter om avgifter för provtagning och analys. I den s;k. kontrollkungörelsen(SLV FS 1981:12) har sådana föreskrifter meddelats i fråga om miljö- ochhälsoskyddsnämndernas rätt att ta ut avgifter av företagarna för provtagningoch undersökning. För annan verksamhet som livsmedelsverket och andramyndigheter bedriver enligt livsmedelslagen finns inte någon möjlighet att taut avgifter. Exempel på insatser från livsmedelsverkets sida där avgift intekan tas ut är tillstånd av olika slag, godkännande avtillsatser, medgivande av undantag från gällande bestämmelser om märkning ochlivsmedelsstandard, godkännande av livsmedelslokal inkl. ritningsgranskning iförväg, godkännande av fartyg som livsmedelslokal, godkännande och tillsyn avlaboratorium, toxikologisk bedömning av veterinärmedicinska preparat ochutfärdande av intyg. Enligtmin mening bör livsmedelslagen ge möjlighet att ta ut avgifter också för annanverksamhet än den som omnämns i 26 § tredje stycket livsmedelslagen.Fortfarande rör det sig emellertid om avgifter för myndighets verksamhetenligt lagen, varför avgiftssystemet trots det utvidgade tillämpningsområdetinte utgör någon principiell nyhet i förhållande till 26 § tredje stycketlivsmedelslagen. Lagtekniskt bör den lösningen väljas att 26 § tredje stycketersätts med en ny bestämmelse, 29a§, med ett bemyndigande som gör det möjligtatt föreskriva avgifter för en myndighets verksamhet enligt livsmedelslageneller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av livsmedelslagen. Detnuvarande avgiftssystemets konstmktion innebär att kommunerna för provtagningoch undersökning endast kan ta ut ett bestämt årligt belopp för varje enskiltföretag. Detta förhållande påverkar också kontrollens inriktning. Eftersom dekemiska analyser som krävs för kontroll av redligheten är betydligt dyrare änhygienkontrollens mikrobiologiska analyser tenderar kommunerna att inrikta sinkontroll mot just hygienbevakning. Vidare motverkar det nuvarandeavgiftssystemet att tillsynen inriktas mot företag eller branscher som avolika skäl borde omfattas av en mera intensiv kontroll. Att kommunerna i så låggrad har utnyttjat kontrollkungörelsens totala avgiftstak kan alltså till stordel förklaras av det sätt på vilket avgiftssystemet är utformat. Enannan finansieringsform som medger en förstärkt livsmedelskontroll och ökarfömtsättningarna att utföra redlighetsundersökningar bör enligt min meningväljas för framtiden. Möjligheten att utföra projektinriktade kontroller istörre omfattning än är också beroende av en ändrad finansieringsform. Atthelt överlåta finansieringsfrågorna på kommunerna för den kontroll som nämnderna utför är enligt min mening inte lämpligt. Avgifterna är ett viktigt medel för att uppnå målsättningen om en skärpt livsmedelskontroll som utförs på ett likartat sätt över hela landet. Det förhållandet att en del av kommunernas utgifter för livsmedelskontrollen finansieras genom obli gatoriska avgifter medverkar till att kontrollen blir likformig i hela landet och att den kan hållas på en hög nivå. Liksom utredningenföreslår jag att en obligatorisk årlig livsmedelskon- Prop. 1988/89:68trollavgift införs. Ett sådant system innebär att även dyrare kemiska analyserkan utföras och att omprioriteringar kan göras i kontrollen, bl. a. på så sättatt insatserna i enskilda företag kan varieras från tid till annan. Resurserkan med andra ord styras till områden med störst kontrollbehov. Utredningenhar föreslagit att den årliga avgiften bör differentieras med hänsyn tillbransch och antal.anställda vid anläggningen. Branscherna föreslås blisammanförda i ett fåtal gmpper. Denna grova indelningsgmnd är densamma somanvänds . Jag är av en annan åsikt än utredningen i den här frågan. Det kaninte vara rimligt att en anläggning med många anställda men med enkla ochokomplicerade produktionsprocesser och produkter skall betala en högre avgiftän en anläggning med ett färre antal anställda men med storaproduktionsvolymer, komplicerade processystem och sammansatta produkter.Avgiften bör anpassas efter kontrollbehovet och undersökningskostnaden. Detmåste fömtsättas att kontrollen av den senare anläggningen ofta är mer krävandeoch att produktionen i den anläggningen kan innebära en större riskkälla förkonsumenterna. Arten av processer och produkter i en anläggning bör därförenligt min mening tillmätas större betydelse när avgiften bestäms änutredningen ansett. - Liksom utredningen anser jag att en avgift också bör tasut när livsmedelslokal godkänns och när kontrollprogram fastställs. Avgiftemabör bestämmas enligt samma principer som skall gälla för den årliga avgiften.Också i andra ärenden vid livsmedelsverket bör avgift tas ut i fortsättningen. Uppbördenav den årliga avgiften bör som utredningen föreslår skötas av kommunerna.Avgiften skall till största delen användas för att bekosta kommunernasprovtagningar och undersökningar. Utredningen har också föreslagit att denårliga avgiften även skall användas för att finansiera förstärkningen avlivsmedelskontrollen på central och regional nivå. Detta fömtsätter att enöverföring av medel sker mellan kommun och stat. Enligt mitt förslag kommerytterligare livsmedelstekniker att placeras vid livsmedelsverket och inte somutredningen föreslagit vid länsstyrelserna. En överföring av erforderligaavgiftsmedel bör ske från kommunerna till livsmedelsverket för att finansierateknikernas verksamhet. Likaså bör en överföring av avgiftsmedel ske för atttäcka vissa kostnader för bl. a. livsmedelsverkets rådgivning till kommunernaoch samordning av den offentliga livsmedelskontrollen, centralalaboratorieuppgifter och metodutveckling. Kostnadema är hänförliga tillinsatser som utgör underlag för avgiftsbeläggningen. Jagkommer att föreslå regeringen att livsmedelsverket får i uppdrag att i samrådmed RRV utarbeta ett förslag till hur avgiftssystemet närmare skall utformas.Det är angeläget att verkets förslag föreligger i sådan tid att det nyasystemet kan tillämpas från . inrättades beslutades hur nivån på de nuvarande avgifterna skulle bestämmas. Enligt beslutet skall verket vidta sådana ändringar av avgifterna som motiveras av kostnadsutvecklingen. Verket har gjort det med vissa avdrag för rationaliseringsvinster. Det kan bedömas att de nuvarande avgiftsnivåerna möjliggör ett avgiftsuttag på 51 sammanlagt ca 60 milj. kr.per år. Det faktiska uttaget av avgifter uppskattades av utredningen till baraca 25 milj. kr. Med fasta avgifter kan uttaget fömtses på ett säkraresätt. Jag bedömer att de nya årliga avgiftema bör sättas så att de tillsammansmotsvarar det uttag som är möjligt. Detta innebär enligt min mening entillräcklig ökning av resurserna för provtagning och undersökning för attkontrollen skall kunna skärpas på avsett sätt. Jag har då också räknat med attlivsmedelsverkets ökade kostnader i anledning av mina förslag skall täckas. a. kostnaderna för livsmedelstekniker, utveckling av metoder föranalys av rester av bekämpningsmedel och av veterinärmedicinska medel, förservice och rådgivning till kommunerna samt rapporteringssystem. Verkets ökadekostnader för denna verksamhet beräknar jag till 9 milj. kr. Finansieringenbör ske genom att kommunerna betalar in beloppet till livsmedelsverket.Beloppet utgör av den beräknade sammanlagda avgiftssumman. Jag har vid min bedömningav nivån på de nya avgifterna vägt in det stöd för tillsynsmyndigheterna somutnyttjandet av egentillsynen i den offentliga kontrollen innebär. Även medegentillsyn som ett gmndläggande inslag i kontrollen kommer myndigheternaenligt min mening att behöva öka sitt engagemang väsentligt för att den skärptakontrollen skall få effekt. 2.5 Bestrålning av livsmedel Mitt forslag:Bemyndigandet i 11 § livsmedelslagen (1971:511) vidgas bl. a. för attmöjliggöra att åtgärder kan vidtas mot importerade livsmedel som har bestrålatsutomlands. Skälenför mitt förslag: Enligt 5 § livsmedelslagen får livsmedel som saluhålls inteha sådan sammansättning eller beskaffenhet i övrigt att de kan antas varaskadliga att förtära, smittförande eller eljest otjänliga som livsmedel. Vid sidan av dennabestämmelse, som rent allmänt uppställer krav på att livsmedel skall varaoskadliga, finns andra regler både i livsmedelslagen och ilivsmedelsförordningen som mera konkret beskriver i vilka hänseendenkonsumenterna skall skyddas. Enligt 11 § livsmedelslagen kan regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer föreskriva villkor för hantering ellerinförsel till riket av visst slag av livsmedel, om det är påkallat från hälso-eller näringssynpunkt. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen i 10 §livsmedelsförordningen föreskrivit att livsmedel inte får behandlas medjoniserande strålning utan tillstånd av livsmedelsverket.