prop · GC03136 · 1988-12-31 00:00:00 — Tydligen har 14 § lagen(1984:81) om fastighetsmäklare varit mönster för de föreslagna bestämmelserna.Det kan emellertid i varje fall för försäkringsmäklares del ifrågasättas omreglerna är helt lämpliga. början är att märka att bestämmelsen i första meningen inte omfattar ansvarmot försäkrade eller andra ersättningsberättigade som inte är uppdragsgivare,trots att meningen synes vara att också dessa skall skyddas; åtminstone för deförsäkrades del torde ett ansvar ha praktisk betydelse. Detframstår vidare som anmärkningsvärt att det inte av andra mening en framgår atl nedsättning av skadeståndet bara skall ske undantagsvis, trots all della med tanke på den vikt som skadeståndsskyldigheten tillmäts (bet. s. 128) och den omständigheten att skadeståndet normall täcks av ansvarsförsäkring (bet. s. 180) rimligen får antas vara mening en. Att en mäklare underlåter att hålla föreskriven försäkring bör i affärs- 112 mässiga sammanhang somdessa inte medföra att det anses skäligt alt Prop. 1988/89:13 nedsättaskadeståndet. Jämkningen bör enligt vår mening komma i fråga Bilaga 3 endastnär antingen medvållande föreligger på den skadelidandes sida eller skadeståndetöverskrider det föreskrivna försäkringsbeloppet. Det finns skäl att klargöradetta i lagtexten. Såsomkommitlén anfört kommer mäklarna att överta en stor del av försäkringsbolagensansvar mol försäkringstagaren i civilrätlsligt hänseende. Reglerna härom måsteutformas på sådant sätt atl försäkringstagarens trygghet inte försätnras.Kommittén har på anförda skäl funnit att mäklarens ansvarsförsäkring kanbegränsas till 600 basbelopp. har kommittén framhållit att det intebör möta hinder mol att mäklaren frivilligt försäkrar sig med högre belopp bl.a. för att minska risken för att drabbas av personligt betalningsansvar. Detvalda beloppet måste för vissa risker anses vara alltför lågt. Riksförbundetvill därför ifrågasätta om inte ansvarsförsäkringens storlek skall stå irelation till de försäkringssummor som mäklaren hanterar. I vart fall börfinnas en entydig regel som fastslår mäklarens skyldighet att upplysa uppdragsgivarenom de förlustrisker som kan föreligga i det enskilda fallet. att lagen bör innehålla krav att alt sådan ansvarsförsäkringskall meddelas av försäkringsgivare med koncession i . Uppdragsgivarenstrygghet riskerar eljest att bli svårbedömbar. En upplysningsskyldighetgentemot uppdragsgivaren om vem som är försäkringsgivare kan inte råda bot pådenna brist. Betänkandethar inskränkts till frågan om mäklare och besvarat frågan med ja. Andradistributionsformer har diskuterats i belänkandet, men utelämnats ilagregleringen. saknas gällande överenskommelse mellan bolagenoch djup oenighet råder om begreppen, egna ombud, flerbolagsombud, mäklare. Detvore enligt UFF:s uppfattning lämpligt att poänglera mäklarens fristående ochsjälvständiga roll i förhållande till såväl försäkringsgivare som försäkrad.Detta förtydligande kan exempelvis ske om § 13 kompletterades som följer:"Försäkringsmäklare svarar självständigt för vållad skada till skillnadfrån försäkringsombudet för vilken principalansvaret tillämpas". Denföreslagna bestämmelsen i I3§ om möjligheten lill nedsättning av mäklarens skadeståndsskyldighel "om det är skäligt" har utformats påett sätt som inte överensstämmer med den restriktiva tillämpning som avses enligt specialmoliveringen (s. 180). Bestämmelsen bör därför formuleras om. Enligt förbundets mening bör jämkning av mäklarens skadestånds skyldighet endast komma i fråga när medvållande föreligger på den skade lidandes sida. Att en mäklare underlåter att hålla föreskriven försäkring bör självfallet inte medföra att det anses skäligt att sätta ned skadeståndet. 8 1988/89. Pågrunder som närmare utvecklas i remissvar är Grossistförbundetkritiskt till reglerna för nedsättning av skadeståndsskyldighet för mäklarna. I3 § 2 p lagförslaget föreskrivs att mäklaren skall teckna en ansvarsförsäkring.Kommittén har enligt Handelskammaren på ett ofullständigt sätt atrett dennafråga och Handelskammaren ställer sig på ett flertal punkter frågande till dennärmare innebörden av bestämmelsen. Det måste av agtexten eller på annat sättklart framgå när risken är placerad, det vill >äga när risken övergår frånuppdragsgivaren till försäkringsbolaget. I ipecialmotiveringen (s. 169) angesatt "med skadefall avses här sådana ikador som på grund av en och sammaförsumlighet av mäklaren drabbar tn viss uppdragsgivare ellerförsäkringsgivare". Handelskammaren anser itt inte endast fall avförsumlighet skall föranleda ansvar för mäklaren. Uppdragsgivaren respektiveförsäkringsgivaren och mäklaren måste vara jverens om när och hur enförsäkringsrisk vandrar mellan parterna och lär ansvaret går över från den ena tillden andra parten. Handelskammaren ställer sig också frågande till i vilketbolag ansvarsförsäkringen ska ecknas. Obehagliga jävsituationer kan uppstå ochmäklarna kan tvingas orsäkra sig utomlands. Till Handelskammaren har framförtssynpunkten Ut ansvarsförsäkringen bör kunna tecknas i en försäkrings-poolbildad av lera bolag. Handelskammaren anser alltså att frågan om ansvarsförsäkringenoch dess vidare innebörd bör belysas grundligare. S. 10 () rCOanser dessutom att garantibeloppet för en försäkringsmäklares skade-ilåndsskyldighet(600 basbelopp) är satt på en för låg nivå med tanke på de isker denne står. S. 11 () LRFdelar kommitténs förslag att en försäkringsmäklare skall kunna åläggas skadeståndsskyldigheläven om oaktsamhet inte är grov eller på annat iätt kvalificerad. 1 annat fallskulle mäklarens ansvar bli alltför begränsat, jenom all åläggaförsäkringsmäklaren skadeståndsansvar, och kräva att lan tecknaransvarsförsäkring, går del att uppnå en viss trygghet för Tiäklarkunderna.Vidare så måste mäklaren alltid upplysa den försäkrings-sökande om att ingenersättning utgår för skada som uppkommer under tid då upphandling pågår. Enligt§ 13 i förslaget till lag om försäkringsmäklare m.m. skall mäklaren irsätta skada som förorsakas av att han uppsåtligen eller av oaktsamhet isidosatt sina förpliktelser. Vidare anges som en andra mening: "Om del ir skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort". Samfundet anser att denna andra mening bör utgå ur förslaget. I specialmotiveringen s.154 f. hänvisas till motsvarande lagregel i lagen Prop. 1988/89:136 om fastighetsmäklare (14 § i lag 1984:81). Vidtillkomsten av denna lag angav departementschefen i specialmotiveringen (prop.1983/84:16 s. 143): "Vid bedömningen bör i första hand beaktas sådanaomständigheter som enligt allmänna principer kan föranleda jämkning avskadestånd, t. ex. att den skadelidande har ett medansvar för skadans uppkomsteller storlek. Framför allt det förhållande att mäklaren är skyldig atl haansvarsförsäkring föranleder emellertid alt jämkningsregeln bör ges enrestriktiv tillämpning". Uttrycket"i första hand" antyder att något annat än vad som följer av allmännaprinciper skulle kunna åberopas av mäklaren som jämknings-grund. Samfundetanser inte att det finns sakliga skäl alt frångå de allmänna skadeslåndsrättsligaprinciperna om jämkning av skadestånd, dvs. införa en regel om jämkning somgår utöver dessa principer. Vadför övrigt angår mäklarens försäkring, vill samfundet uppmärksamma följandefrågor. Delkan i praktiken förekomma att förflyter från det att en försummelseinträffar till dess den och skadan upptäcks. kan mäklaren haupphört med sin verksamhet eller verksamheten till och med ha upplösts genomlikvidation eller konkurs. Det är därför önskvärt, att skadelidande gesmöjlighet att vända sig direkt till försäkringsgivaren med krav på ersättning. Avsamma skäl bör preskriptionstiden börja löpa från tidpunkten då försummelsenupptäcks och ej då försummelsen inträffade. Samfundetföreslår, att försäkringsinspektionen som tillsynsmyndighet ges i uppgift attverka för att den försäkring som avses i punkl 2 i 3 och 4 §§ ges en sådanutformning att ovan angivna önskemål tillgodoses. Närdet gäller urformningen av ansvarsförsäkringen måste särskilt uppmärksammasatt ett skadeståndsansvar i enskilda fall kan komma att aktualiseras åtskilligaår efter det att mäklartjänsten utfördes och även efter det att mäklaren harupphört med sin verksamhet. Dennäringsrättsliga delen anser väl genomtänktoch bör leda till lagstiftning om försäkringsmäklare. En föreskrift borde dockintas i författningstexten om ansvaret för skadeståndsskyldighet närförsäkringsmäklare som är juridisk person förmedlar försäkringar genomanställd personal. Det bör anges att ansvaret är striktare än ett ordinärtarbetsgivaransvar och att det är den juridiska personen, försäkringsmäklaren,som bär det ekonomiska skadeståndsansvaret och inte den anställde. 9 Ägande av mäklarbolag Kommitténuppehåller sig särskilt vid några frågor som är aktuella vid en regislreringsprövning. Sålunda diskuteras bl. a. om man bör ställa upp del kravet att juridisk person som registrerats som mäklare inte skall få ägas av 115 ett försäkringsbolag.Kommittén - som också berör frågan i avsnitt 10.14 Prop. 1988/89:136 menar atldet vid ägarbindning av sådant slag uppkommer risk för alt Bilaga 3 mäklarensobjektivitet kommer i fara. Det framhåfls därför att det inte kan ansesförenligt med god försäkringssed om en försäkringsgivare genom direkt ägandehar elt alltför stort ägande i den juridiska personen. Sammanfattningsvis ärkommitténs ståndpunkt den att något förbud för ett försäkringsbolag att varadelägare i ett mäklarbolag inte ställs upp, att en försäkringsgivare dock intefår ha för stort inflytande i mäklarbolaget samt att ägarförhållandena iutländska mäklarföretag som etablerar dotterbolag i normalt inte skallbli föremål för bedömning vid registreringen. Inspektionendelar kommittés uppfattning att det är önskvärt att mäklarna står obundna tillförsäkringsgivarintressen. Om man inte skall omöjliggöra för utländska mäklarföretag,vari försäkringsbolag kan vara delägare, atl etablera dotterbolag i Sverigekan man som kommittén påpekar dock inte införa en regel om attförsäkringsmäklare inte till någon del får ägas av försäkringsgivare, i vartfall inte om man även ska se till ägarförhållandena i det utländska mäklarbolaget.Beträffande de svenska försäkringsbolagens möjligheter atl vara delägare i ettmäklarbolag krävs inspektionens tillstånd för ägarandel som går längre än till5 % av röstetalet. Kommittén har inte närmare berört hur detta lagrum förhållersig lill kommitténs förklaring atl en riktpunkt skulle kunna vara att tillåtaägarandelar som ligger i linje med de andelar som någon maximalt skall kunnaha i ett försäkringsbolag enligt kommitténs kommande förslag. Inspektionen förslåratt t. v. får 5 %-regeln ange ramen för ett svenskt försäkringsbolags ägande iett mäklarbolag, därvid dispensmöjligheten tillämpas restriktivt, samt attfrågan om ägandet av mäklarförelagen åter tas upp i samband med att kommitténsslutbetänkande behandlas. Kommitténtar i sitt betänkande upp frågan om i vilken utsträckning försäkringsmäklareskall ha möjlighet att bedriva annan verksamhet än förmedling av försäkringaroch närliggande verksamhet. Därmed aktualiseras också frågan om i vilkenutsträckning den som bedriver annan verksamhet, t.ex. bank- ellerfinansbolagsverksamhet, skall kunna registreras som försäkringsmäklare. Deflesta svenska banker har i sina bolagsordningar verksamlietsbeskriv-ningar sommöjliggör för banken att förmedla försäkringar till allmänheten i den mån detkan anses stå i samband med bankens rörelse. Någon större omfattning harbankernas försäkringsförmedling inte fålt. haremellertid nya former utvecklats för ett mera organiserat samarbete mellan bankoch försäkringsbolag. Vissa banker förmedlar t. ex. livförsäkringar i sambandmed kreditrådgivning. Även finansbolag och fondkommissionsbolag har i sin ellernärstående bolags verksamhet börjat lämna försäkringsrådgivning m. m. i sambandmed andra finansiella tjänster. Frånde synpunkter bankinspektionen har att beakta i sin tillsynsverk samhet kan det naturiigtvis inte komma i fråga att en bank som sådan får registreras som försäkringsmäklare. Bestämmdserna i lagförslaget uteslu ter dock inte atl t.ex. en av en bank ägd juridisk person bedriver sådan mäkleriverksamhet att förutsättningar för registrering som försäkrings mäklare kan anses föreligga. Enligt bankinspektionen bör inte heller ett uttryckligt förbud mot sådana arrangemang ha sin plats i en lag om 116 försäkringsmäklare.Bankinspektionen vill emellertid framhålla att det Prop. 1988/89:136 motbakgrund av nu gällande banklagstiftning får anses olämpligt att en Bilaga 3 bankgenom en anställd eller närslående juridisk person bedriver mäkleriverksamhet.Inspektionen vill här särskilt peka på svårigheterna att bedöma om en mäklarehar erforderiig självständighet och om hans verksamhet i övrigt är heltobunden i förhållande till bankernas kreditgivnings-funktion. Bankinspektionenintar således en restriktiv hållning när det gäller bankernas möjligheter altbedriva verksamheter som inte står i samband med den direkta bankverksamheten.Inspektionen förutsätter därför att tillstånd att verka som försäkringsmäklareinte övervägs för bankanknutna fysiska eller juridiska personer förrän i vartfall resultatet av kreditmarknadskommitténs arbete föreligger. Vidare börliksom gälla att bank får förmedla försäkringar endast i den mån detstår i samband med bankens rörelse. Närdet gäller finansbolagens och fondskommissionärernas verksamhet hyserinspektionen förståelse för intresset av att kunna erbjuda försäkringsrådgivningm. Även i dessa fall är det emellertid angeläget att verksamheten bedrivsunder sådana ordnade former att obundenhet och administrativ självständighetföreligger i förhållande till den ordinarie verksamheten. Några formella hinderför att t.ex. en till ett finansbolag närstående juridisk person bedriver försäkringsmäklarverksamhetföreligger inte. Inspektionen förordar emellertid även i dessa fall restriktivitettill dess kreditmarknadskommittén redovisat sina synpunkter. 9.3 Näringsfrihetsombudmannen (NO) NOdelar kommitténs uppfattning att det är önskvärt att försäkringsmäklarna står ägarmässigtobundna av försäkringsgivarintressen. Med hänsyn till att stora utländskainternationella mäklarföretag har inslag av ägarinflytande frånförsäkringsbolag bör något förbud som hindrar dessa att vara verksamma iSverige med dotterbolag inte ställas upp. NOinstämmer i att det kan vara en lämplig riktlinje att en försäkringsmäklareshuvudsakliga verksamhet skall vara inriktad på förmedling av försäkring ochnäraliggande verksamhet. Detta får dock inte hindra att ett mäklarföretag ärdotterbolag till ett företag som bedriver annan verksamhet; dock ejförsäkringsbolag i enlighet med vad som ovan sagts. Blandövriga förhållanden som anses böra regleras med utgångspunkt i begreppet godförsäkringssed har kommmittén uppmärksammat frågan om ägarbegränsningar mellanförsäkringsgivare och försäkringsmäklare. Kommitlén har dock, i avvaktan påsitt slutbetänkande, inte preciserat vilka begränsningar som bör kunna godtas.Riksförbundet vill för sin del redan här framhålla vikten av att om ägarbegränsningaröverhuvudtaget skall förekomma, det bör föreligga reciprocitet i ägarbegränsningarna,dvs. att samma regler bör gälla för både mäklare och försäkringsbolag. 9 1988/89. 1 .saml Nr 136 1 o övriga frågor Prop. Bilaga 3 10.1 Tillsynsfrågor Detär riktigt, som framhålles av kommittén, att /KO och NO harvissa tillsynsbefogenheter i fråga om försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet.Ingripanden kan ske med tillämpning av särskilda regler ikonsumentskyddslagarna resp. i konkurrenslagstiftningen. Utmärkande för tillsynssystemetär emellertid atl försäkringsinspektionen har elt heltäckande tillsynsansvaroch således alltid kan ingripa i kraft av tillsynsmyndighet enligtförsäkringsrörelselagen. Inspektionen strävar emellertid efter att hålla närakontakt med de övriga myndigheterna så att tillsynsåtgärder kan samordnas närdel är fråga om företeelser som ligger under även annan myndighetsverksamhetsområde. Inspektionenkommer, som framhålles i betänkandet, alt få en mera framträdande tillsynsrolleftersom, som situationen varit , en fullständig uppslutningkring anskaffningsreglerna inte finns. Motbakgrund av att det tidigare rått en viss osäkerhet i fråga om inspektionensnärmare roll vid tillsynen av anskaffningsverksamhelen är det riktigt att det -som görs av kommittén - slås fast att inspektionen har såvältillsynsskyldigheter som tillsynsbefogenheter också på detta område. Någontvekan kan inte råda om att inspektionen kan ingripa i konkrekta fall, där enviss handling bedöms som oförenlig med god försäkringssed. Kommitténdiskuterar vidare möjligheten för inspektionen att som förutsattes imotivuttalanden i prop. 1981/82:180 om försäkringsrörelselag - meddela verkställighelsföreskriftersom lar sikte på anskaffningsverksamheten. Enligt inspektionens mening kaninspektionen emellertid inte, i vart fall inte på ett meningsfullt sätt, styraanskaffningsverksamheten via verkställighetsföreskrifter. Inspektionen anserinte heller att detta är nödvändigt. Något bemyndigande atl utfärdaföreskrifter bör inte aktualiseras. Det är enligt inspektionens uppfattningtillräckligt att inspektionen i form av allmänna råd etiska meddelanden omså behövs talar om vad som enligt inspektionens mening är förenligt elleroförenligt med god försäkringssed. I19 kap. 9 § försäkringsrörelselagen åläggs styrelsen och verkställande direktörenatl hålla kassa, övriga tillgångar, räkenskapsmalerial och andra handlingartillgängliga för granskning av befaltningshavare hos försäkringsinspektioneneller av någon annan som inspektionen har förordnat. En bestämmelse avmotsvarande innebörd finns intagen i 24 § lagen om utländskaförsäkringsföretag. Inspektionen anser att en liknande bestämmelse bör införasäven i den föreslagna lagen om försäkringsmäklare. föreslagit bör försäkringsmäklarna betala bidrag för inspektionensorganisation och verksamhet. Kommiltéförslagetutgår från alt en lagstiftning om mäklarna kan träda i kraft den 1 januari1988. Det är naturiigtvis svårt att nu närmare överblicka behovet av ökaderesurser hos inspektionen för att den på ett effektivt sätt skall kunnafullgöra de nya lillsynsuppgifler. Inspektionen utgår från att resursfråganlängre fram får tas upp i särskild ordning. Vadavser utredningens förslag till lösning av tillsynsfrågan vill verket anknyta till vad somtidigare anförts i yttrande över delbetänkandet "Soli- 1 li ditet och skälighet iförsäkringsverksamheten" (SOU 1986:8). 1988/89:136 ringsinspektionensresurser har inte varit tillräckliga för en Bilaga 3 kontinueriiggranskning av försäkringsvillkor och skadereglering på konsumentområdet.Tillsynen över försäkringsmäklare föreslås bli finansierad via avgifter tillförsäkringsinspektionen. Ett sådant system finns beträffande länsstyrelsernaoch deras tillsyn över fastighetsmäklare enligt lagen (1984:81) omfastighetsmäklare. Verkets erfarenhet är dock atl denna tillsynsverksamhetblivit lidande av att länsstyrelserna inte tilldelats tillräckliga resurser.Konsumentverket vill därför understryka vikten av att försäkringsinspektionenges sådana resurser att den verkligen kan ägna sig åt tillsyn över försäkringsmäklarnasverksamhet, särskilt i den mån mäklare arbetar inomkonsumentförsäkringsområdet. Den nya tillsynsuppgiften får inte heller minskautrymmet för annan ur konsumentsynpunkt angelägen tillsynsverksamhet. Enfråga som försäkringsinspektionen särskilt bör uppmärksamma i sin föreslagnatillsynsroll är den risk som kan finnas atl försäkringsmäklare vid förmedlingav personförsäkring kopplar den till olika erbjudanden om att låna pengar, ettförfarande som enligt uppfattning kan försvåra möjligheten atlbedöma försäkringens förmånlighet. 10.1.3Näringsfrihetsombudsmannen (NO) Kommitténpekar på att både försäkringsinspektionen och bl. NO i vissa avseenden kanutöva tillsyn över försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet. Några problemmed denna dubbla tillsyn som sker med utgångspunkt i olika lagstiftningarredovisas inte. NO vill framhålla att några sådana problem i praktiken inteheller förekommer. Innan NO lar upp en fråga av principiell vikt samråder NOmed inspektionen. Samarbetet mellan myndigheterna fungerar väl. Iövrigt anser NO det värdefullt att det klarläggs vilka tillsynsskyldigheteroch tillsynsbefogenheter försäkringsinspektionen har på della område. NOvill framhålla viklen av att tillsynsbidragel som skall betalas av de registrerademäklarna utformas på ett sätt som är konkurrensneutralt mellanförsäkringsbolagens försäljning genom ombud och försäljningen genom mäklare. Bestämmelsernaom registrering, tillsyn m. m. i 3 9 och 17 19 §§ framstår i alltväsentligt som väl avvägda och bör därför kunna läggas till grund för detfortsatta lagstiftningsarbetet. Kommitténföreslår att försäkringsinspektionen skall ha lill uppgift alt övervaka och utdöma sanktioner mot försäkringsmäklare som inte uppfyl ler uppställda krav i lagen. LRF ställer sig bakom inspektionens uppfatt ning atl kontrollfrågorna är så omfattande och viktiga atl de bör anförtros en särskild utredning. 1988/89: 136 Närdet gäller bestämmelserna i om skyldighet för bank att lämna oUaga 3 försäkringsinspektionenupplysningar anser bankföreningen atl bankinspektionens tillsyn över bankernamåste anses tillgodose de behov som avses bli täckta av den föreslagna lagen.Inget hindrar de båda inspektions-myndigheterna från all samråda när delbehövs. Detfinns här inte anledning att behandla andra institut som står under bankinspektionenstillsyn annorlunda än banker, låt vara att de kanske i mindre grad än bankernahar anledning att ta kontakt med försäkringsbolag. Avbetänkandet (s. 172 f) synes framgå, att syftet med bestämmelsen bl. a. är attjuridisk person, som registreras som försäkringsmäklare, blir skyldig att utseauktoriserad revisor även om det enligt nu gällande bestämmelser inte skulleföreligga skyldighet att över huvud taget utse någon revisor. Det framgår emellertidinte av lagtexten. I frågan om det skall vara en auktoriserad revisor synesförslaget ställa större krav än de som återfinns i jämförbar lagstiftning.Sålunda fordras exempelvis enligt försäkringsrörelselagen (1982:713) attrevisor skall vara auktoriserad endast om vissa förutsättningar föreligger (10kap. 4 §). Kommittén har inte redovisat någon motivering till att en merarigorös regel skall gälla för försäkringsmäklare. Om lagen skall innehålla enobligatorisk regel om revisor, bör lagtexten utformas förslagsvis enligtföljande: "Juridisk person, som registrerats som försäkringsmäklare,skall utse en eller flera revisorer för bestämd tid eller tills vidare. Minsten revisor skall vara auktoriserad. Även suppleant för sådan revisor skall varaauktoriserad." Omen revisor utses med stöd av lagförslaget, kommer uppdraget att vara regleratenbart genom avtal mellan den juridiska personen och revisorn saml genomallmänna uppdragsrättsliga regler (t. ex. 18 kap. handels-balken).Offentligrättslig lagstiftning, som föreskriver skyldighet atl utse revisor,innehåller även en reglering av uppdraget i fråga om revisorns arbetsuppgifter,befogenheter, skyldigheter och ansvar m.m. (jfr 10 kap. och 16 kap.försäkringsrörelselagen, 10 kap. och 15 kap. aktiebolagslagen 1975:1385, 4 kap.lagen 1980:1103 om årsredovisning m.m. i vissa företagsamt 45-51, 65-66 och106-109 §§ lagen 1951:308 om ekonomiska föreningar). Lagtexten börkompletteras med ell motsvarande regelsystem eller en hänvisning tilltillämpliga delar av något sådant. Paragrafenär uppbyggd på motsvarande sätt som 10 kap. 2 § försäkringsrörelselagen. Ibetänkandet berörs inte frågan om revisorns ställning i förhållande till försäkringsinspektionen;jfr uttalandena i förarbetena till nyssnämnda lagrum i försäkringsrörelselagen (prop.1981/82:180 s.233). Ett klargörande på denna punkl är önskvärt. Hovrättenförutsätter att i likhet med vad som är fallet beträffande försäkringsrörelselagen revisor utsedd av försäkringsinspektionen respektive försäkringsmäklaren intekan vara en och samma person.