prop · GC038 · 1988-12-31 00:00:00 — Slutsatsenav det anförda är alltså att bör ansluta sig till både och . Som har sagts bör därvid reservera sig mot när det gäller möjligheterna att vägra erkännande och verkställighet av vårdnadsavgöran den e.d. Också på någon punkt i övrigt bör de reservationsmöjligheter som 20 konventionerna erbjuder utnyttjas (se avsnitt 3.12). Även omSverige genom att tillträda dessa konventioner kan komma med i ett brettinternationellt samarbete för att motverka kidnappning av barn över gränsernamåste man, som har nämnts i avsnitt 3.2, räkna med att en del stater kommer attstå utanför detta samarbete. Det är emellerfid angeläget att verkarför att få till stånd ett sådant samarbete även med stater som inte haranslutit sig fill konventionerna. För det fall att förhandlingar med sådanaicke konventionsbundna stater skulle leda till ett positivt resultat börregeringen kunna träffa avtal med dem med samma innehåll som gäller enligtnågon av konventionerna. Regeringen bör för dessa fall ges möjlighet attföreskriva att motsvarande bestämmelser skall tillämpas även i förhållande sådan stat. Prop.1988/89: 3.6 Hur skall konventionerna införlivas med svensk rätt? Mittförslag: De delar av konventionerna som blir tillämpliga för del skallomarbetas till svensk lagtext (s. k. transformafion) och sammanföras till en gemensamlag. Promemorians förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sepromemorian s. 413). Remissinstanserna: Familjelagssakkunniga är den endaremissinstans som har ifrågasatt lämpligheten av att konventionerna införlivasmed svensk rätt genom transformation. Skälen för mitt förslag: När innehållet i eninternationell överenskommelse som tillträder skall införlivas med densvenska rättsordningen, sker det enligt huvudregeln genom s. k. transformation.Det innebär att de delar av den internationella överenskommelsen som behöverinförlivas med svensk rätt omarbetas till svensk författningstext. Därvidanvänds den teknik i fråga om systematik och språkbruk som normalt tillämpasvid rent intern lagstiftning. Ett alternativt förfarande är att en konventionstextsom är avfattad enbart på främmande språk tas in i en svensk författning i enmer eller mindre ordagrann översättning. En annanmöjlighet är att bestämmelserna i en konvention införlivas med svensk rättgenom s. k. inkorporation, dvs. att det i lag eller annan författningföreskrivs att konventionsbestämmelserna gäller direkt i . I dessa fallkan alltså en utländsk text bli gällande inhemsk rätt. Denna metod kan användasnär särskilda skäl talar för det, t. ex. att reglerna huvudsakligen riktar sigtill myndigheter eller särskilda grupper av enskilda för vilka det inte kanantas innebära några svårigheter att ta del av konventions-texten. Metodenförutsätter i regel att en omsorgsfullt utarbetad officiell översättning avkonventionstexten utges parallellt med författningen (se LU 1984/85:17 s. 5-7). När detgäller frågan vilken metod som skall användas för att införliva Europaråds- ochHaagkonventionerna med svensk rätt konstateras i promemorian att det intefinns några sådana särskilda skäl som kan föranleda avstegfrån huvudregeln om transformafion. I likhet med praktiskt taget allaremissinstanser instämmer jag i den bedömningen, I själva verket synes dettalagstiftningsärende utgöra ett typexempel på sådana fall då trans-formationsmetodenbör användas. Vid de nordiska överläggningar som har nämnts i avsnitt 1 har detrått enighet om detta. Slutsatsen är därför attde delar av Europaråds- och Haagkonventionerna som behöver införlivas medsvensk rätt bör omarbetas till svensk lagtext. Självfallet förutsätter dettaatt de svenska lagreglerna överensstämmer med innehållet i konventionerna.Genom den granskning, som har skett under remissbehandlingen och vid denordiska överläggningarna finns enligt min mening tillräckliga garantier för ensådan överensstämmelse. Det kan tillläggas att konvenfionerna med tillhörandekommentarer bör kunna användas som hjälpmedel vid tolkningen och fillämpningenav de svenska reglerna. En särskild fråga är omkonventionerna bör tas in i en gemensam lag eller om separata lagar börutfärdas för var och en av konvenfionerna. Eftersom förutsättningarna förverkställighet resp. överflyttning av barn är så olika enligt de bådakonventionerna är de lagtekniska vinsterna av att föra ihop dem till en enda laginte särskilt stora. En sådan lagstiftningsteknik har dock vissa fördelar.Framför allt är det av värde om de som vill begagna sig av konventionerna kanfinna alla bestämmelser samlade i en lag. Slutsatsenblir därför att innehållet i konventionerna bör regleras i en gemensam lag. Föratt markera att lagen gäller båda konventionerna kan den lämpligen kallas lagom erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och omöverflyttning av barn. 3.7 Behövs särskilda regler i nordiska förhållanden? Minbedömning: Det skall alltjämt finnas särskilda regler om erkännande ochverkställighet av nordiska vårdnadsavgöranden. Den gällande regleringen böremellerfid ses över . 1 den månsärskilda regler gäller mellan de nordiska länderna skall inteEuroparådskonventionen tillämpas. skall däremot tillämpas vidsidan av den särskilda nordiska regleringen. Promemoriansbedömning: Överensstämmer med min bedömning (se promemorian s. 43-44). Remissinstanserna:Delar den bedömning som har gjorts i promemorian. Skälen för min bedömning:För närvarande gäller särskilda regler i fråga om erkännande och verkställighetav nordiska avgöranden rörande vårdnaden om eller umgänge med barn. Dennareglering innebär i huvudsak att ett avgörande av detta slag som har meddelatsi ett nordiskt land har samma verkan i ett annat nordiskt land som om det hademeddelats i det landet. Den nordiska regleringenhar emellertid vissa brister. Sålunda är det bara vissa avgöranden som erkänns;utanför regleringen i denna del faller bl. a. avgöranden rörande vårdnaden ombarn till ogifta föräldrar. reglerna om erkännande och verkställighet inte samordnadei sak. Regleringen behöver därför ses över. Enmöjlighet skulle visserligen kunna vara att i stället ersätta den nordiskaregleringen med eller regler. När detgäller är det emellerfid, som tidigare nämnts, intesannolikt att alla nordiska länder kommer att tillträda den konventionen. Redanav detta skäl är,det inte någon lämplig lösning att i fortsättningen litaenbart till regler i förhållandet mellan de nordiskaländerna. Och beträffande Haagkonvenfionen kan erinras om att den inte ärnågon renodlad konvention om erkännande och verkställighet avvårdnadsavgöranden e.d. Denna konvention utgör därför inte någon fullgodersättning till den nordiska reglering som gäller i dettahänseende. Slutsatsen av det anförda är att man inte kan undvarasärskilda regler om erkännande och verkställighet av nordiskavårdnadsavgöranden e.d. Den översyn av den gällande regleringen som enligt vadnyss har sagts är önskvärd bör emellertid genomföras . En annan frågaär om Europaråds- och Haagkonventionerna över huvud taget bör gälla i nordiskaförhållanden vid sidan av den särskilda nordiska regleringen. När det gällerEuroparådskonventionen skulle ett sådant "dubbelt" system knappastinnebära några fördelar utan kunna ge upphov till komplikationer ivissa fall när ett nordiskt och ett utomnordiskt vårdnadsavgörande e.d. stårmot varandra. medger också att sådana konventionsstatersom har ett särskilt system för erkännande och verkställighet avvårdnadsavgöranden e.d. tillämpar detta system i stället för konventionensbestämmelser. Slutsatsen av det anförda är att inte börtillämpas i nordiska förhållanden i den mån särskilda regler gäller mellan denordiska länderna. Till skillnad från Europarådskonvenfionen medger inteHaagkonventionen att vissa konventionsstater tillämpar något annat system änkonventionens bestämmelser. Eftersom den konventionen inte gäller erkännandeoch verkställighet av vårdnadsavgöranden e.d. uppkommer emellertid inte någonegentlig konkurrens med den särskilda nordiska regleringen. Slutsatsen ärdärför att bör tillämpas vid sidan av den särskilda nordiskaregleringen. Vid de nordiska överläggningar som har hållits i dettalagstiftningsärende har man varit överens om de slutsatser som haråtergetts. 3.8Behövs särskilda regler i förhållande till ? Minbedömning: Förhandlingar bör tas upp med angående behovet av fortsattsärskild reglering mellan och i fråga om erkännande ochverkställighet av vårdnadsavgöranden e.d. Tills vidare skall Europaråds- ochHaagkonventionerna gälla vid sidan om den särskilda regleringen mellan Sverigeoch . Promemoriansbedömning: Överensstämmer med min bedömning (se promemorian s. 45) Remissinstanserna:Har inte redovisat någon annan åsikt. Skälenför min bedömning: Även i förhållande till gäller för närvarandesärskilda regler i fråga om erkännande och verkställighet av vårdnadsavgörandene.d. Dessa regler innebär att ett avgörande av detta slag som har meddelats iSchweiz gäller här i landet under vissa förutsättningar. För att avgörandetskall kunna verkställas här krävs vidare att ansökan om det görs hos hovrätt.Om en sådan ansökan bifalls, går domen i verkställighet på samma sätt som ensvensk dom som har vunnit laga kraft. Motsvarande regler gäller i Schweizbeträffande svenska vårdnadsavgöranden e.d. Som nämnts i avsnitt 3.2har ratificerat både och . Omockså ansluter sig till dessa konventioner, kan det ifrågasättas om detfinns något behov av den särskilda reglering som gäller mellan ochSchweiz i den del den rör erkännande och verkställighet av vårdnadsavgörandene.d. Förhandlingar bör därför tas upp med om denna fråga. Slutsatsenav det anförda är att Europaråds- och Haagkonventionerna åtminstone tillsvidare bör gälla i förhållande till vid sidan av den särskilda regleringsom finns mellan och detta land. 1988/89: 3.9 Vilken myndighet skall vara centralmyndighet? Mitt förslag:Utrikesdepartementet skall vara centralmyndighet. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 457) Remissinstanserna:Tillstyrker promemorians förslag. Skälenför mitt förslag: För det fall att ansluter sig till Europaråds- ochHaagkonventionerna, eller någon av dem, måste en svensk centralmyndighet utsessom kan samarbeta med centralmyndigheterna i de andra konventionsstaterna.Centralmyndigheternas uppgift är att ta emot och förmedla ansökningar omåtgärder enligt konventionerna. De skall vidare hjälpa till med att leta efterbarn som olovligen har förts till det egna landet eller som olovligen hållskvar där och att söka få fill stånd lösningar på frivillighetens väg.Centralmyndigheterna skall också stå till tjänst med upplysningar om gällandelagstiftning om vårdnad m.m. i det egna landet. Som framhållits i avsnitt3.1 lämnar redan nu viss hjälp till föräldrar som harfråntagits sina barn. Departementet fullgör också uppgiften somcentralmyndighet i andra internationella förhållanden. Utrikesdepartementetbör därför anförtros uppgiften att vara centralmyndighet även när det gäller deärenden som det nu är fråga om. Detbiträde som en centralmyndighet skall lämna enligt konvenfionerna kan bestå iatt hjälpa dem som vänder sig till centralmyndigheten att väcka talan viddomstol i det land där myndigbeten finns om erkännande och verkställighet av ettutländskt vårdnadsavgörande e.d. eller om överflyttning av barn. Vid behovskall centralmyndigheten också hjälpa till med att väcka talan om självavårdnaden om eller umgänget med ett barn. Denna medverkan kan ske genom attmyndigheten hänvisar sökanden till någon advokat som är erfaren på dettaområde. Myndigheten kan också, med stöd av fullmakt från sökanden, själv föraen talan av det slag som har nämnts. I praktiken torde myndigheten dock, ivarje fall när det gäller det svenska , i denna situationböra uppdra åt en erfaren advokat att föra denna talan, I sina strävanden att fåett barn som har rövats bort från en förälder återiämnat till denne börutrikesdepartementet kunna få god hjälp av socialnämnderna. Inom ramen försocialtjänsten åligger det varje socialnämnd att se till att barn som vistas ikommunen inte far illa. Ett utflöde av denna princip är den skyldighet somledamöter och suppleanter i socialnämnderna eller tjänstemän inomsocialtjänsten har att på uppdrag av länsrätt verka för att den som olovligenhar hand om ett barn frivilligt lämnar ifrån sig barnet (se 21 kap. 2 §föräldrabalken). Motsvarande skyldighet bör gälla även i fråga om ärendenenligt konventionerna. 3.10 Vilka domstolar skall pröva ansökningar omverkställighet och överflyttning av barn? Mitt förslag:Ansökan om verkställighet av ett vårdnadsavgörande e.d. enligtEuroparådskonventionen eller om överflyttning av barn enligt Haagkonventionenskall prövas av länsrätten i första instans. Promemorians förslag:Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 478). Remissinstanserna:Har ingen erinran mot promemorians förslag. Skälen för mitt förslag:Ett vårdnadsavgörande e.d. som har meddelats i en stat som har anslutit sigtill bör gälla här i landet utan någon särskildstadfästelse eller annan prövning i särskild ordning. För att avgörandet skallkunna verkställas här bör dock, på samma sätt som gäller i fråga om inhemskaavgöranden, krävas att en domstol konstaterar att verkställighet får ske. Ocksåen ansökan om överflyttning av barn enligt bör prövas avdomstol. Frågan blir då vilka domstolar som skall göra denna prövning. De ärenden som det ärfråga om kräver särskilda kunskaper om innehållet i konventionerna och iutländsk rätt. Det är vidare angeläget att fillämpningen av konventionerna blirså likartad som möjligt. Detta talar för att uppgiften att pröva ansökningarenligt konventionerna läggs på en enda domstol, på samma sätt som gäller ifråga om stadfästelse av utländska äktenskapsskillnadsdomar enligt 8 § lagen(1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskapoch förmynderskap liksom beträffande erkännande av utländskafaderskapsavgöranden m.m. enligt 9 § lagen(1985:367) om internationella faderskapsfrågor. En lämplig sådan Prop.1988/89:8 domstol skulle i så fall vara en kammarrätt. En annan ordning än den som gäller normalt i fråga omverkställighet av vårdnadsavgöranden e.d, skulle emellertid kunna medförakomplikationer. Den som har vårdnaden om ett barn på grund av lag kan nämligenmed stöd av 21 kap. 7 eller 8 § begära hos länsrätt att barnetflyttas över till honom eller henne. Om vårdnadshavaren dessutom vill åberopabestämmelserna i eller , skulle problem uppkommaför det fall atf detta kunde ske endast vid en för hela landet gemensamdomstol. Särskilt bekymmersam skulle situationen kunna bli i nordiskaförhållanden. Där gäller nämligen att en ansökan i om verkställighet avett avgörande om vårdnad eller umgänge alltid skall göras vid länsrätt. Slutsatsen av det anförda är att även en ansökan omverkställighet av ett vårdnadsavgörande e.d, enligt Europarådskonventioneneller om överflyttning av barn enligt bör prövas av länsrätti första instans. För denna slutsats talar vidare att sökandena därigenom kanvända sig till en domstol som ofta är mer närbelägen än en för hela landetgemensam domstol. Enligt konventionerna får centralmyndigheten inte begäraersättning av sökanden för sitt arbete. Kostnader för advokat eller annan rådgivare som bistår sökanden i ärendet får inte heller tas ut av sökanden. Enligt konventionen gäller även att avgifter inte får tas ut av sökanden med anledning av ansökningar som har getts in enligt den konventionen. I konventionen anges särskilt att detta innebär att sökanden inte får avkrävas betalning för kostnader och utgifter för förfaranden eller som uppkommer genom att en jurist eller någon annan rådgivare medverkar. Sistnämnda regel i är dock försedd med en reservationsmöjlighet. En konventionsstat kan förklara att den inte skall vara förpliktad att bära några kostnader som har uppkommit med anledning av en advokats eller annan rådgivares medverkan eller med anledning av ett domstolsförfaran de, utom såvitt dessa kostnader kan täckas genom statens rättshjälpssystem. Som har framgått av avsnitt 3.9 bör centralmyndigheten i regel uppdra åt en erfaren advokat att föra sökandens talan vid svensk domstol. Kostnader na för det juridiska biträdet får bäras av centralmyndigheten; möjligheten att få dem delvis täckta genom rättshjälpssystemet bör dock utnyttjas när det finns förutsättningar för det (jfr 8 § rättshjälpslagen). Ansökningar som avses i konventionerna skall enligt vad som har förordats i avsnitt 3.10 prövas av de allmänna förvaltningsdomstolarna. Några an sökningsavgifter uppkommer inte. Om talan väcks genom förmedling av centralmyndigheten får det antas att denna myndighet också svarar för att ta fram den utredning som behövs och att kostnaderna för det bärs av central myndigheten. I annat fall får sökanden själv svara för utredningskostnader na om dessa inte kan täckas enligt rättshjälpssystemet. I mål som avses i konventionerna skall domstolen kunnaålägga för- Prop. 1988/89:8 lorande part att ersätta motpartens kostnader imålet (jfr 21 kap. 13 § ). En sökande kan,alltså bli förpliktadatt betala motpartens rättegångskostnader. Något skäl för attcentralmyndigheten skall svara för dessa kostnader synes inte föreligga.Konventionerna får inte heller anses ha den innebörden att staten skulle varaskyldig att täcka dessa kostnader. Det kan tilläggas att motpartskostnadernainte heller täcks av det som staten betalar inom ramen för rättshjälpssystemet. Det anförda medför att i samband med anslutningtill Haagkonvenfionen bör utnyttja möjligheten att reservera sig beträffandeskyldigheten att svara för advokatkostnader och kostnader för domstolsförfarandet. Slutsatsen av det anförda blir att en anslutning tillkonvenfionerna kan medföra vissa ökade kostnader för del vilka fårbäras av centralmyndigheten. Det kan förväntas att kostnadsökningen blirblygsam med hänsyn till att antalet hjälpärenden torde bli lågt. Kostnadernabör kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. De torde för övrigt tillstor del uppvägas av att rättshjälpskostnaderna för dem som har frånhänts ettbarn här i landet och vill få fillbaka barnet hit i fortsättningen kommer attbäras av den konventionsstat till vilken barnet har förts bort. Också de kostnader som en anslutning till konventionerna iövrigt kan medföra för centralmyndigheten och domstolarna här i landet,börkunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Den ena avser grunderna för att vägra erkännande ochverkställighet av vårdnadsavgöranden e.d. (se avsnitt 2). I enlighet med vadsom har förordats i avsnitt 3.4 börSverige utnyttja denna reservationsmöjlighet fullt ut. Den andra reservationsmöjligheten enligtEuroparådskonventionen innebär att en konventionsstat kan förbehålla sig attinte bli bunden av kon-venfionens bestämmelser om att ett i efterhand meddelatavgörande, som bekräftar att ett olagligt bortförande har ägt rum, får sammaverkan som ett vårdnadsavgörande. Av vad som har sagts i det föregående (seavsnitt 3.3, 3.5 och 3.6) torde framgå att inte börutnyttja denna reservations möjlighet. Den tredjereservationsmöjligheten enligt gäl ler språket i de handlingar som ges in till centralmyndigheten. I departe mentspromemorian har föreslagits att skall utnyttja denna möjlighet och reservera sig mot att handlingarna får avfattas på franska i stället för på engelska. Enligt min mening är detta dock inte påkallat. Jag anser att det inte heller finns skäl att kräva att de handlingar som inges till central myndigheten skall åtföljas av en översättning till svenska. Utrikesdeparte mentet som föreslås bli centralmyndighet får förutsättas ha erforderliga resurser för att handlägga en ansökan som är avfattad på engelska eller franska samt se till att handlingarna om så erfordras översätts till svenska. Haagkonventioneninnehåller två reservationsmöjligheter. Den ena avser Prop. 1988/89: enkonventionsstats skyldighet aft stå för bl, a. advokatkostnader i mål omöverflyttning av barn. Som nämnts i avsnitt 3.11 bör utnyttja dennareservationsmöjlighet. Den andra reservationsmöjligheten enligt Haagkonventionengäller språket i de handlingar som ges in till centralmyndigheten. Lika litesom när det gäller bör utnyttja möjligheten attreservera sig mot att handlingarna får avfattas på franska i stället för påengelska. Som nämnts i avsnitt 3,1 trädde bådeEuroparådskonvenventionen och i kraft , I förhållandetill stater som därefter ratificerar konventionerna träder de i kraft en vissangiven tid efter det att ratifikationsinstrumentet har deponerats (se avsnitt2). En strävan bör vara att ratificerar konventionernaunder . Tidpunkten för ratifikation kan emellertid intefastställas . I enlighet med konstitutionell praxis vid införlivandet avinternationella överenskommelser med svensk rätt (se prop. 1985/86:119 s. 50och 53) bör därför regeringen bemyndigas att bestämma när den nya lagen skallträda i kraft. Och eftersom konvenfionerna kan komma aft träda i kraft vidskilda tidpunkter i förhållande till , bör regeringen ha möjlighet attföreskriva att lagens bestämmelser i dessa delar skall träda i kraft vid olikatidpunkter. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag omerkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och omöverflyttning av barn, 2. lag om ändringi lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 3. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100). Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 5 . 5.1 Förslaget till lag om erkännande och verkställighet avutländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn Lagen innehåller huvuddelen av de bestämmelser somföranleds av anslutning till Europaråds- och Haagkonventionerna. I 1 SS gesinledande bestämmelser om lagens tillämpningsområde och om den centralmyndighet som skall finnas enligt konventionerna. Därefter följer i 5-10 SS bestämmelser om erkännande och verkställighet av vård- 28 nadsavgöranden m.m. enligt och i 11och 12 SS Prop. 1988/89:8 bestämmelser om överflyttning av barn enligtHaagkonventionen, Gemensamma bestämmelser om förfarandet i mål omverkställighet eller om överflyttning av barn har tagits in i 13-17 SS. Lagenavslutas med vissa övriga bestämmelser i 18 och 19 SS vilka riktar sig tillsvenska domstolar och är en följd av anslutning till dessakonventioner. Lagen innehåller inte endast bestämmelser om erkännandeoch verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden. Även avgöranden som avserden faktiska vården av barn, t. ex, avgöranden som motsvarar beslut om vårdenligt lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU),omfattas av lagen. Lagen innehåller vidare bestämmelser om umgänge med barn,se 5 och 10 SS. Av konventionerna följer att centralmyndigheten på begäranskall verka för att ett fungerande umgänge med barnet kommer till stånd, Lagen utgör inte någon uttömmande reglering av frågan omerkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. eller omöverflyttning av barn. I förhållande till de andra nordiska ländema gäller särskildabestämmelser som tar över dem som grundas på men gällervid sidan av dem som grundas på (se specialmotiveringen till 1S första stycket). Även i förhållande till gäller särskildabestämmelser vid sidan av dem som grundas på dessa konventioner. Dessasärskilda bestämmelser finns i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighetav dom som meddelats i . Om det inte finns något utländskt vårdnadsavgörande e.d.som kan utgöra grund för verkställighet enligt denna lag, kan överflyttning avbarn i vissa fall komma i fråga enligt 21 kap. 7 eller 8 S . Bestämmelserna i 2-10, 13-17 och 19 SS tillämpas iförhållande till stater som har tillträtt den i den 20 maj 1980dagtecknade konventionen om erkännande och verkställighet av avgörandenrörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn(), Bestämmelserna tillämpas dock ej i förhållande tillDanmark, , eller i den mån särskilda bestämmelser gäller.