prop · GC0323 · 1988-12-31 00:00:00 — När det gälleren felaktigt utförd tjänst kan däremot egendom som tjänsten avsett inteåterlämnas till näringsidkaren. Egendomen, som innehavaren skall använda ocksåi flortsättningen, kan genom tjänstens utförande ha blivit försatt i sämreskick . Det kan också tänkas att den ibland kan bli i sämre skickjust genom att felaktigheten avhjälps. Föratt den som har fått tjänsten utfördskall vara benägen att avhjälpa felet kan det i ett sådant flall krävas att hanockså flår ersättning för att återställa egendomen. Ersättningen kan såledesbehöva täcka kostnaden inte bara för att avhjälpa säkerhetsfldet utan också föratt återställa egendomen i tidigare skick. Tredje stycket innehåller därför enbestämmelse om att ersättningen vid återgång, om så behövs, skall avse ävenkostnaden för att den egendom som tjänsten avsett skall återställas iursprungligt skick. Även sådan ersättning bör bestämmas schablonmässigt.Efltersom kostnader för exempelvis sanering eflter husreparationer kan varierahögst avsevärt, kan det emellertid komma att krävas en civilrättslig prövningi det enskilda flallet för att man skall nå ett riktigt resultat. 10§ Ett åläggande enligt 8 eller 9 § skall innebära att näringsidkaren är skyldigatt tillkännage erbjudandet och villkoren för detta samt skaderisken. Förtillkännagivandet tillämpas 7 § andra stycket om varningsinflormation. Enligt8 och 9 §§ kan en näringsidkare, som tillhandahållit riskabla varor ellertjänster, åläggas att erbjuda brukarna en bestämd återkallelseåtgärd. I 10 §föreskrivs att den återkallande näringsidkaren skall tillkännage sitterbjudande och villkoren för det samt den skaderisk som föranlett åläggandet.För ett sådant tillkännagivande gäller i övrigt samma regler som om varningsinflormation.Vad som sägs i 7 § om sättet för och omfattningen av varningsinflormationgäller också för ett tillkännagivande av ett erbjudande om återkallelse. Riskupplysningenskall flungera som en varning eller ett larm för brukarna och motivera dem attanta erbjudandet om återkallelse. Att informationen i fråga bör vara ägnad attuppmuntra brukarna att anta återkalldseerbjudandet innebär givetvis inte attbeskrivningen av skaderiskerna flår överdrivas utan riskupplysningen skall varakorrekt. Somanges i motiveringen till 8 och 9 §§ skall återkalldseerbjudanden enbart avsebrukarkretsen. Någon motsvarande inskränkning finns inte med avseende på denkrets som skall inflormeras om återkalldseerbjudanden. Också varuinnehavare,som innehar varan endast i avsikt att vidareförsälja den, skall inflormeras.Denna ordning, som överensstämmer med den som gäller för varningsinflormation,är betingad av önskvärdheten att även den som är återförsäljare av enåterkallad nyttighet blir informerad om återkallelsen, inte minst för att hanskall underlåta att sälja produkten vidare till konsumenter. Informationsinsatsensstorlek skall svara mot vad som skäligen erford- Prop. 1988/89:23 ras föratt förebygga skadeflall. Liksom vid åläggande om varningsinflormation måsteden behövliga omflattningen av tillkännagivandet bli beroende av bl. a.skaderiskens art, den hotade brukarkretsens storlek samt valet avinflormationsvägar. Återkalldseerbjudandenkan spridas individuellt genom direktadresserade meddelanden till var och ensom skall ha tillkännagivandet eller generellt genom annonser eller andraflramställningar av liknande typ. Den redogörelse som lämnats i motiveringentill 7 § för möjliga tillvägagångssätt att ge varningsinflormation gällerockså för inflormation om återkallelse. Meraomfattande eller uppseendeväckande återkalldser kan ofta ha ett avsevärtnyhetsvärde, något som förbättrar möjligheterna att inflormera omåterkallelserna via de allmänna nyhetsorganen. Det kan alltså ibland te sig somen adekvat åtgärd att ålägga vederbörande näringsidkare att tillställamassmedia pressmeddelanden om återkalldser. Etttillkännagivande av ett erbjudande om återkallelse skall lämnas i en omfattningsom är skälig med hänsyn till behovet att förebygga skadefall. Vad som sägs ominflormationens omflattning i motiveringen till 7 § tillämpas också i dettasammanhang. Som där sägs måste en rimlighetsavvägning göras mellan nyttan avinflormationen och kostnaderna för den. Somanges i motiveringen till 8 § första stycket kan det vid återkalldser inteunder själva återkalldseförflarandet företas någon egentlig kontroll av attobehöriga brukare inte otillbörligt utnyttjar återkalldseerbjudanden.Kontrollen eller styrningen flår i stället i viss mån utövas vid valet avinflormationsvägar för ett erbjudande om återkallelse. Vid en selektivåterkallelse flår inflormationslämnandet därför inriktas på att, så långtmöjligt, nå just den grupp av brukare som återkalldseerbjudandet avser.Individuell inflormation bör kunna innebära goda möjligheter att få erbjudandetstyrt mot den aktuella målgruppen. Möjligheterna att avgränsa informationentill enbart de berörda är givetvis mindre, om inflormationen lämnas i annonsereller andra marknadsföringsflramställningar. Även då finns emellertid vissastyrningsmöjligheter t. ex. genom urvalet av pressorgan. ellertidskrifter kan sålunda ha en spridning eller en läsekrets, som särskilt vältäcker målgruppen för en selektiv återkallelse. 4.1.3Gemensamma bestämmelser om ålägganden om varningsinformation och återkallelse Dettaavsnitt av lagen omfattar 11 14§§ och innehåller gemensamma bestämmelseromålägganden om varningsinformation och återkallelse. Avsnittetinleds med en bestämmelse om vad som krävs beträflfande skaderiskernasomflattning och den förväntade eflfekten för att ett åläggande omvarningsinflormation eller återkallelse skall få meddelas (11 §). I 12 § anges vilkakriterier som bör vara avgörande för valet av närings idkare som skall få ålägganden om varningsinformation och återkallelse. Vidare beskrivs omfattningen av åläggandena. Paragrafen innehåller även 103 en regel om möjlighetenatt ålägga näringsidkare att medverka till att Prop. 1988/89:23 genomföraålägganden som meddelats andra näringsidkare. 13 § innehåller enpreskriptionsbestämmelse för produktåterkallelse. 14 § innehåller en bestämmelse omatt en tillsynsmyndighet i vissa fall skall lämna varningsinformation när detinte går att meddela någon näringsidkare åläggande om varningsinflormationeller återkallelse. 11§ Ett åläggande enligt 7-9 § flår meddelas endast om det kan antas få enskadeförebyggande verkan som inte är obetydlig. Vid prövningen skaU beaktas ivilken omflattning varan eller den egendom som tjänsten avsett kan antas finnasi behåll och brukas, skaderisken och omständigheterna i övrigt. Ettgenomgående krav för ingripanden enligt 7, 8 eller 9 § är att varan ellertjänsten i fråga medför särskild risk för skada. Innebörden i dettafare-rekvisit redovisas i specialmotiveringen till de bestämmelserna. Iparagraflen anges vad som närmare krävs beträflfande räckvidden hos enrisksituation för att ålägganden om varningsinflormation och återkallelseskall kunna bli aktuella. Sådana ålägganden flår meddelas endast om de kanantas flå en skadeförebyggande verkan som inte är obetydlig. Det måsteföreligga en risksituation som är av viss omflattning. Omett ingripande mot en vara eUer mot en sådan tjänst som inneburit att arbeteutförts på egendom av något slag ter sig i och för sig beflogat, får detbedömas i vilken utsträckning varan eller den egendom som tjänsten avsett kanantas finnas i behåll och i bruk. Situationen kan vara den att felet påprodukten upptäckts efter det att den började produceras ochatt mycket få exemplar hunnit nå brukarna. Förhållandena kan å andra sidan varasådana att den farliga produkten inte längre tillhandahålls vid tiden för detifrågasatta ingripandet. Försäljningen av varan eller utförandet av tjänstenkan rent av ha upphört . Prövningen kan visa att sannoliktbara ett fåtal exemplar av produkten i fråga finns i behåll hos brukarna. I densist angivna situationen får bedömningen i allmänhet grundas på enuppskattning av produktens normala livslängd. Vidbedömningen av om ett åläggande skall meddelas måste också skaderisken beaktas.Den rent kvantitativa aspekten, dvs. kvarvarande produktmängd, får därvidbetydelse. Även andra faktorer, såsom beräknad skadefrekvens och förväntadeslag av skador, måste emellertid vägas in. Det flår göras en totalbedömning avriskbilden. Artenav flel kan också ha betydelse för bedömningen. Vid konstruktionsfld ochsådana flabrikationsfld som vidlåder en hel produktserie torde den totalaskaderisken ofta kunna vara ansenlig. I andra flall av flabrikationsfld, dåendast ett fåtal exemplar av en produkt kan tänkas ha en defekt, bör ofta typenav förväntad skada ges stor betydelse vid prövningen. Ett ingripande lärsällan vara påkallat vid säkerhetsfld hos endast några enstaka exemplar av enprodukt ("måndagsexemplar"). Ettåläggande skall meddelas om åtgärden kan förväntas flå en inte obetydligskadepreventiv eflfekt. Det är enbart i flall då den totala skaderi- sken är obetydlig ochalltså ett ingripande knappast skulle kunna leda till Prop. 1988/89:23någon beaktansvärt ökad säkerhet som en åtgärd bör kunna underlåtas. Förutomproduktmängden och skaderisken skall också omständigheterna i övrigt beaktas.En omständighet som kan vara av betydelse är sammansättningen av brukarkretsen.Vissa konsumenter flår anses ha ett särskilt stort skyddsbehov. ex. för barn samt för gamla och sjuka människor. I den mån en nyttighet inågon omflattning brukas av just sådana grupper kan ett säkerhetsingripandevara motiverat även då skaderisken är liten. Om en produkt kan vålla mycketsvåra skador eller t. o. m. dödsflall, bör ett ingripande också kunna göras,även om risken för att skadeflall verkligen inträflfar är ringa. Försådana tjänster som inte inneburit att arbete utförts på någon egendom saknarflrågan om kvarstående produktmängd aktualitet. Ändamålsenligheten får fördessa tjänster bedömas utifrån den föreliggande skaderisken ochomständigheterna i övrigt. Ombedömningen av skaderiskens omfattning mynnar ut i ett beslut om åläggande avvarningsinformation eller återkallelse, skall åtgärden omfatta alla exemplar avprodukten som finns i behåll, oavsett när de förvärvats. Denna flråga berörsytterligare i motiveringen till 13 §. 12§ Ett åläggande enligt 7-9 § som kan avse flera näringsidkare flår begränsastill att gälla någon eller några av dem. Vid prövningen av vem som skallmeddelas åläggande bör hänsyn tas till vem eller vilka som har de bästaförutsättningarna att uppflylla ändamålet med det, vem eller vilka som förstfört in varan eller tjänsten på marknaden samt åläggandets verkan för den motvilken det meddelas. Ettåläggande att återkalla en vara eller en tjänst gäller alla exemplar av varaneller tjänsten, om det inte beträflfande ett visst exemplar flramgår att det ejhar tillhandahållits av den näringsidkare som flått åläggandet. Ennäringsidkare som kan meddelas åläggande enligt 7-9 § kan i stället åläggas avmarknadsdomstolen att medverka till att genomföra ett sådant åläggande, som harmeddelats en annan näringsidkare. Dåen produkt marknadsförs för att slutligen nå ut till brukarkretsen medverkaroflta ett stort antal näringsidkare i processen. Distributionskedjorna kanomfatta tillverkare eller importörer, grossister och detaljister. Varjenäringsidkare som tillhandahåller eller tillhandahållit en farlig produkt kankomma i fråga för åläggande eller förbud, oavsett i vilket säljled han verkar.När säkerhetsåtgärder är aktuella kan det därför finnas ett stort antalnäringsidkare som det är möjligt att rikta ett åläggande mot. 1 många flallmåste man dock räkna med att varken en förhandling eller en process imarknadsdomstolen kan komma att omfatta samtliga berörda företag. Av praktiskaskäl flår därför ett åläggande eller förbud riktas mot endast någon eller någranäringsidkare. Det ankommer i första hand på tillsynsmyndigheten att i samrådmed konsumentombudsmannen överväga mot vilken eller vilka näringsidkare som entalan om åläggande eller förbud (eller föreläggande enligt 22 §) bör riktas.När konsumentombudsmannen väckt talan i flår domstolendäreflter pröva om det är lämpligt attmeddela åläggande eller förbud mot den eller de Prop. 1988/89:23näringsidkare som konsumentombudsmannen valt att föra talan mot. första stycket anges vilka kriterier som bör vara avgörande för valet avnäringsidkare som i första hand bör flå ett åläggande. Valet bör i första handske med hänsyn till vem eller vilka som har de bästa förutsättningarna attuppflylla ändamålet med åtgärden. Hänsyn bör emellertid också tas till vemeller vilka som har fört in varan eller tjänsten på marknaden och därigenom bäransvaret för den uppkomna situationen. Slutligen skall hänsyn också tas tillden verkan som åläggandet kan flå för den mot vilken det riktas. Med dettaavses att hänsyn skall tas till det rimliga i att bara någon eller vissa av denäringsidkare som överlåtit produkten flår bära de kostnader som efterlevnadenav åläggandet ger upphov till. Här måste bl. a. vägas in vilka konsekvensernakan bli i konkurrenshänseende för de näringsidkare som väljs ut i förhållandetill andra näringsidkare som också bidragit till att risksituationen haruppstått. Regelns innebörd har närmare utvecklats i den allmänna motiveringen. Omdet är flråga om en farlig produkt, som fortfarande marknadsförs, kan åtgärderkrävas för att bemästra såväl det pågående produktflödet som den risk som deprodukter utgör som finns hos bmkarkretsen. Är det fråga om ett krav påsäkerhetsinflormation kan åtgärder behöva vidtas av såväl tillverkaren ellerimportören som t. ex. någon större detaljist. Det kan finnas skäl att låtaflormerna för inflormationen växla beroende på vilket säljled det gäller. Såkan det t. ex. te sig lämpligt att tillverkaren eller importören lämnarinflormation genom bruksanvisningar som medföljer produkten, medan det kan bliflråga om att detaljisten skall tillhandahålla samma inflormation påsäljställena. Regelni 12 § första stycket innebär att det är naturligt att tillsynsmyndighetenundersöker vem som är tillverkare eller importör av produkten i flråga. Ärprodukten en märkesvara bör ansvaret i första hand läggas på tillverkaren ellerimportören. Många generalagenter som flormellt står som importörer tordeemellertid sakna ekonomiska resurser att genomföra en stor inflormations- elleråterkalldsekampanj. Ansvaret flår då i stället läggas på ett senare led isäljkedjan. Detsamma kan oflta gälla mera anonyma produkter. Förhållandet kan iflråga om såväl svenska som importerade varor vara att dessa sålts genom detaljistkedjor,som själva lämnat specifikationer för tillverkningen eller av andra skälflramstår som de reella importörerna. Det är inte ovanligt att en sådandetaljist anbringar sitt namn eller varumärke på produkten. Sådanadetaljistkedjor kan oflta ha bättre möjligheter att genomföra ensäkerhetsåtgärd än tillverkaren eller den flormella importören. Åläggandet böri så fall i första hand riktas mot dem. k. grå import av märkesvaror som inte motsvarar de svenska säkerhetskravenkan ansvaret i regel inte läggas på den svenska märkesinnehavaren, som ju iallmänhet inte kan anses ha tillhandahållit varan. Åläggandet måste i dettafall i första hand riktas mot importören eller säljaren. Somflramhållits i den allmänna motiveringen kan ett åläggande om en säkerhetsåtgärd som meddelats en näringsidkare i princip inte omflatta 106 andra exemplar avprodukten än dem han själv tillhandahållit. Om pro- Prop. 1988/89:23 duktemamärkts med ursprungsbeteckning, som firma eller annan tillver-karangivelse, varumärkeeller annat särskiljande kännetecken, och näringsidkaren genom sådan märkningpå produkten eller genom flrånvaro av märkning som han själv brukar försesina produkter med kan visa att ett visst exemplar inte har tillhandahållitsav honom, bör hans ansvar inte omfatta det exemplaret. Oflta kan det emellertidvara ovisst vem som tillhandahållit ett visst exemplar. Andra stycketinnehåller en regel som innebär att ett åläggande om återkallelse gäller allaexemplar av varan eller tjänsten, om det inte beträflfande ett visst exemplarframgår att det ej tillhandahållits av den näringsidkare som fått åläggandet.Regeln skall beaktas vid tillämpningen av åläggandet och kan aUtså flåbetydelse vid en prövning av flrågan om förelagt vite skall dömas ut eller ej. Enligttredje stycket kan varje näringsidkare som tillhandahållit en flarlig produkt,men som inte enligt 7, 8 eller 9 § meddelas åläggande att lämnavarningsinflormation eller att återkalla produkten, av marknadsdomstolenåläggas att medverka till att genomföra ett sådant åläggande som en annannäringsidkare har flått. Såkan en importör som skall lämna brukarkretsen ett bestämt återkalldseerbjudandeexempelvis behöva hjälp av detaljisterna med att ta emot den återkallade varanför rättelse, utbyte eller återgång. På motsvarande sätt kan en detaljist somflått ett åläggande av samma innebörd behöva hjälp av andra detaljister för attverkställa åläggandet. Också för inflormation om återkallelse eller förvarningsinformation enligt 7 § kan t. ex. ett nät av återförsäljare behöva tasi anspråk. Åtgärderatt medverka i ett återkalldseförfarande kan självflallet medföra kostnaderför den som utför den. Hur ansvaret för kostnaderna skall fördelas reglerasinte i lagen. Frågan flår regleras genom branschvisa avtal eller särskildaöverenskommelser mellan berörda näringsidkare. Ensamverkan mellan olika näringsidkare som ålagts att lämna varningsinformationeller att återkalla en produkt, eller mellan sådana näringsidkare och övriganäringsidkare som tillhandahållit en flarlig produkt, lär oflta kunna uppnåsutan att behöver ta ställning tiU flrågan. Om en vara t. ex.i realiteten importerats av tre stora detaljistkedjor, synes det vara lämpligtatt, om ett åläggande om återkallelse behövs, rikta det mot alla tre kedjorna.Dessa är då i princip skyldiga att återkalla de exemplar de självatillhandahållit. Saknas märkning flår de ta emot alla exemplar som lämnas in avbrukarna. Men även om märkning finns skulle det vara uppenbart opraktiskt omvaije kedja bara tog emot sina exemplar. För att minska kostnaderna synes detlämpligt att de tre kedjorna träffar avtal om att ta emot varandras exemplaroch att reglera kostnaderna . genom ett clearingförfarande. Om en grossistskall återkalla en vara som sålts av ett stort antal detaljhandlare i helalandet, torde kostnaderna bli minst om han träffar avtal med detaljhandlarnaatt de mot ersättning av grossisten tar emot exemplar av varan, oberoende av omde själv sålt just de exemplar som lämnas in. Över huvud taget kan förutsättasatt seriösa företag är så engagerade i produktsäkerhetsfrågor att de kommer attgenom branschvisaöverenskommelser reglera hur samarbetet skall bedrivas mel- Prop.1988/89:23 lan olika näringsidkare i en inflormations- elleråterkalldsekampanj. 13§ Har förflutit sedan näringsidkaren upphörde att tillhandahållavaran eller tjänsten flår, ett åläggande om återkallelse meddelas honom endastom tillsynsmyndigheten eller en sådan sammanslutning som avses i 17 § andrastycket före tioårsflristens utgång har flramställt skriftligt krav pååterkallelse. Paragrafleninnehåller en bestämmelse om preskription såvitt gäller återkallelse. Fråganom preskriptionsfrister saknar aktualitet för åläggande om säkerhetsinformationoch säljförbud men uppkommer vid varningsinflormation och återkallelse. Lagenupptar ingen preskriptionsflrist för åläggande om varningsinflormation.Däremot anger den att en preskriptionsflrist skall gälla föråterkalldser. Detbör påpekas att stadgandet i 11 § till viss del har samma verkan som enpreskriptionsregel. Den bestämmelsen innebär att åläggande enligt 7, 8 eller 9§ skall underlåtas om åtgärden i flråga inte flår annat än obetydligskadeförebyggande verkan. Så kan vara flallet bl.a. till följd av att mycketlång tid förflutit sedan marknadsföringen av en flarlig produkt upphörde. Behovetav säkerhetsåtgärder kan flalla bort med tiden även av det skälet att en varaär försedd med tydlig märkning om dess hållbarhet. Om det flramgår attbegränsningen är betingad av säkerhetsskäl och omständigheterna även i övrigtär sådana att det bör stå klart för brukarna att varan inte längre skallanvändas, sedan den angivna tiden gått ut, kan det förhållandet att varandäreflter får skadliga egenskaper inte anses utgöra ett flel som bör föranledaåtgärder enligt produktsäkerhetslagen. Bestämmelseni 13 § innebär att preskriptionsflristen bryts, när näringsidkaren i flrågaflår ett skriftligt krav om återkallelse av tillsynsmyndigheten. Formen ochkravet på delflående blir därmed desamma som enligt preskriptionslaggäller för preskriptionsavbrott flrån borgenärens sida. För attpreskriptionsavbrott skall inträda fordras att myndigheten i flråga framställerett bestämt krav på åtgärd avseende en speciell produkt och att åtgärden avserjust återkallelse. Utgångspunktför beräkningen av tioårsflristen är den tid punkt då näringsidkaren i flrågaupphörde att tillhandahålla den vara dier tjänst som en återkallelse skulleavse. Som anförts i den allmänna motiveringen bör man bortse flrån att enstakaexemplar flunnits kvar i lager och sålts under tioårsflristen. Tiden bör räknasfrån den dag då tillhandahållandet i praktiken kan anses vara avslutat. Detbör i princip åligga näringsidkaren att visa när så skett. Närdet i paragraflen talas om att näringsidkaren upphört att tillhanda hålla varan eller tjänsten avses just den produktmängd som återkallelsen skulle avse. Ett exempel kan illustrera förhållandet. Om flramställer krav mot en näringsidkare att han skall återkalla ett "kramdjur" för barn av viss bestämd utflormning och av bestämtflabrikat och med särskild beteckning, skall utgångspunkten för beräkningen av preskriptionsflristen inte vara den tidpunkt då näringsidkaren slutade till handahålla leksaker eller ens kramdjur, utan då han upphörde att försälja 108 justden speciella sorts kramdjur som krav avser. Prop.1988/89:23 Kravet på återkallelse kan vara än mer begränsat och gälla t. ex. endastett visst bestämt produktionsavsnitt eller serie av en produkt. Det uppställsalltså ett krav på produktidentitet. Frågan om produktidentitet berörs imotiveringen till 1 § första stycket. Omett krav på återkallelse flramstäUs flrån det att en näringsidkareupphörde att tillhandahålla en viss produkt, inträder inte någon preskription.Detta gäller också i fråga om sådana exemplar av produkten som sålts för mer , räknat från kravtidpunkten. Om en näringsidkare exempelvis tillhandahålliten farlig produkt och krav på återkallelse av denframställs , kommer sålunda ett återkalldseåläggande att omfatta ävensådana exemplar av produkten som försålts . En förutsättning ärdock som sagt att produkterna är identiska. Hänför sig samma defekt till vadsom måste anses vara olika produkter, t. ex. årsmodeller av olika utformning,flår varje produkt behandlas för sig i preskriptionshänseende. Somförut anförts skall kravet ha framställts av tillsynsmyndigheten. Ett sådantkrav får anses medföra preskriptionsavbrott även med avseende på en ansökan omåterkallelse som görs av en sammanslutning enligt 17 § andra stycket. En sådansammanslutning kan dessutom själv åstadkomma preskriptionsavbrott, men dettaflår endast betydelse för dess egen talan. Somflramhålls i motiveringen till 12 § har samtliga näringsidkare somtillhandahåller eller har tillhandahållit en produkt ett ansvar för säkerhetenhos produkten. Varje ansvarig näringsidkare skall kunna åläggas att bl. a.återkalla en flarlig vara eller tjänst. Som där vidare anges skall ingripandeni första hand riktas mot näringsidkare som har den största möjligheten attgenomföra ett åläggande och mot dem som intar en central position i distributionsbilden. Regelni förevarande paragrafl kan få till följd att i ett visst fall preskriptioninträtt visavi de naturliga adressaterna för ett återkalldseåläggande men inteför t. ex. någon mindre detaljist. I en sådan situation bör det normalt integöras något försök att flramtvinga en återkallelse flrån detaljistens sida.