prop · GC0390 · 1988-12-31 00:00:00 — Jagräknar vidare med att tre befintliga ettåriga utbildningar VVS-teknik i Gävlesamt elektroteknik i och ersätts av följande nyaettåriga utbildningar inom ramen för försöksverksamheten : Dettaföranleder en minskning, i förhållande till förslaget i årets budgetproposition,av beräknat antal årselevplatser på gymnasieskolans direktram. Antaletintagningsplatser (ipl) och årselevplatser (åepl) budgetåren 1989/90-1991/92bör sålunda vara följande: Förslagtill slutliga ramar för budgetåren 1989/90 och 1990/91 på grundskoleanknutnastudievägar (direktramen) enligt denna prop. 1989/90 1990/91 125000 302 570 123000 297800 Förslagtill planeringsram för /92 Prop. ingår enligt BP enligt denna prop. ipl åepl ipl åepl 1991/92 105200 119000 288700 119000 288 100 5 Fortbildning och vidareutbildning av lärare m.m. Jaghar i det föregående berört behovet av särskilda insatser dels för att underlättaförde lärare inom ingenjörsutbildningen som saknar forskarutbildning attgenomgå sådan, dels för fortbildning och vidareutbildning över huvud taget förlärarna inom ingenjörsutbildningen. Jag delar den åsikt som framförts av ettflertal remissinstanser att sådana särskilda insatser är helt nödvändiga förett lyckosamt genomförande av reformen. Underanslaget D 28. Vissa särskilda utgifter för forskningsändamål har under desenaste åren anvisats medel avsedda för bl. a. stöd till forskarutbildning avlärare vid de mindre och medelstora högskolorna. Dessa medel fördelas av UHÄ tillde skilda högskoleenheterna. Jag beräknar nu ytterligare medel under dellaanslag för stöd till forskarutbildning av lärare inom ingenjörsutbildningenunder /90 (-h ). - Jag beräknar vidare medel förfortbildning och vidareutbildning av lärare inom ingenjörsutbildningen samt förvissa övriga utvecklingsinsatser under /90 (-H4000000 kr.). Iavvaktan på underlag för en närmare planering av användningen av dessa medelbör de ställas till regeringens disposition under anslaget D 7. Utbildning förtekniska yrken. Sammanlagt utgår jag från att 5 milj. kr. kan avsättas för deändamål jag nu angivit under vart och ett av budgetåren 1989/90 1993/94. Jaghar vid beräkningen av dessa medel också tagit hänsyn till behovet avutvärdering av den fortsalla försöksverksamheten. Genomförandet av försöksverksamhetenbör kontinuerligt följas och utvärderas av UHÄ och SÖ saml redovisas iverkens anslagsframställningar, så att erfarenheterna från uppbyggnaden av dennya ingenjörsutbildningen fortlöpande återförs lill verksamheten. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen delsföreslår att 1. godkänna vad jag har förordatom ny ingenjörsutbildning (avsnitt 3.1), 2. godkänna vad jag har förordatom lokalisering av utbildningen (avsnitt3.8), 29 3. besluta om /90 enligt vad Prop. 1988/89:90 jag har förordat (avsnitt 4), 4. lill Utbildning för tekniskayrken för /90 under åttonde huvudtiteln utöver vad som harföreslagils i prop. 1988/89:100 bil. 10 anvisa ett reservationsanslag om , 5. lill Vissa särskilda utgifterför forskningsändamål för /90 under åttonde huvudtiteln utövervad som har föreslagits i prop. 1988/89:100 bil. 10 anvisa ett reservationsanslagom , 6. med ändring av vad somföreslagits i prop. 1988/89:100 bil. 10 till Bidrag lill driften avgymnasieskolor för /90 anvisa ett förslagsanslag om 5 626910 000kr., 7. godkänna förslaget om ramar förelevplatser i gymnasieskolan för /90, 8. godkänna förslaget om ramar förelevplalser i gymnasieskolan för /91, 9. godkänna förslaget omplaneringsramar för elevplatser i gymnasieskolan för /92, delsbereder tillfälle att ta del av vad jag har anfört om inriktningen avden fortsatta planeringen. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå all anta de förslag som föredraganden lagt fram. ingenjörsutbildning på mellannivå (Ds 1988:20) bilagai Nuvarande teknisk utbildning på mellannivå (kap. 2) Årskurs4 av den tekniska linjen i gymnasieskolan finns på 49 orter. Teknisk utbildningi högskola ges på 26 orter. Denna utbildning ligger i många fall på sammanivå som gymnasieutbildningen och i många fall ges denna högskoleutbildning påsamma orter som har T4-utbildning. Igymnasieskolan finns det också ettåriga påbyggnadsutbildningar som bygger på T3och/eller T4. Dessutom finns det ett försök i två län med en förlängning avteknisk linje till . Ihögskolan erbjuds försöksvis kurser på 40 poäng som bygger på T4. Kortareteknisk utbildning erbjuds således både inom gymnasieskolan och högskolan iform av ettåriga och tvååriga utbildningar, ofta lokaliserade till samma ort.Detta utbildningsutbud har gått under benämningen "den grå zonen". Under1980-talet har T-linjens maskintekniska gren och eltekniska grenensteletekniska variant mer än fördubblats. Den kemitekniska grenen och den eltekniskagrenens elkraftlekniska variant har ökat med medan den bygglekniskagrenen har minskal något. Ihögskolan finns kortare teknisk utbildning som allmänna linjer främstinom driftområdel och data- och elektronikområdet. Dessutom finns ell stortantal lokala linjer. Teknikemtbildningom 80 poäng finns som driftteknikerlinje och, , somproduktionsteknikerlinje. Dessutom finns det yrkesteknisk högskola (YTH). Huvuddelenav här nämnda utbildningar omfattar på varje ort 30 nybörjarplatser. Flertaletutbildningar ges vid små och medelstora högskolor eller är utlokaliserade tillicke högskoleorter. Några internationella jäinforelser (kap. 3) Imånga länder i erbjuds teknisk utbildning på tre olika nivåer. Nivå1 innebär en skolning för ingenjörsmässig hantering av frontlinjeteknik.Utbildningar av denna typ ligger på en hög teknisk-vetenskaplig nivå. Nivå 2 innebär en skolning för ingenjörsmässig hantering av redanetablerad teknik. Denna utbildning kan karakteriseras som teknisk-teoretisk. Nivå3 innebär en skolning för praktisk hantering av tekniska system. Utbildningarpå denna nivå utmärks av en teknisk-praktisk uppläggning. Gemensamtför de övriga nordiska länderna är attrekryteringen till ingenjörsutbildningen främst sker från treårig gymnasialutbildning utan specifikt tekniskt innehåll, atlutbildningen är två- eller treårig, attutbildningen ges i särskilda tekniska institut eller ingenjörshögskolor, - att antalet utbildadeprocentuellt sett är betydligt mindre än vad som Prop. 1988/89:90 gäller för T4-utbildningen i . Enjämförelse med tekniska utbildningar i och visar att "bachelor"-nivånsaknas i , tvåårig teknisk högskoleutbildning har ganska liten omfattningoch T4-utbildningen når inte jämförbar kvalitetsnivå. I är antalet "bachelor"-utbildademer än dubbelt så stort som antalet ""-ulbildade. Summan av""- och "bachelor"-ul-bildade utgjorde ca 1,4%av arbetskraften i . Motsvarande tal för summan av civilingenjörer och T4-utbildadei är 2,. Deslutsatser man kan dra för del av jämförelserna är att rekryteringen till högreteknisk utbildning är god, att ""-nivånär väl tillgodosedd, att nivån som närmast motsvarar"bachelor"-nivån kan bli väl tillgodosedd om den svenskaingenjörsutbildningen på mellannivå förstärks i förhållande lill dagens T4-utbildning. Behovet av en förstärkt ingenjörsutbildning på mellannivå(kap. 6) Detkommer samstämmiga signaler från ett stort anlal håll om alt den tekniskautbildningen på mellannivå är efterfrågad, men behöver förstärkas. Påregeringens uppdrag har länsstyrelserna utformat regionala teknikspridningsprogramför sitt resp. län. Dessutom har SIND, STU, SÖ och UHÄ på regeringens uppdraggjort en samlad bedömning av dessa program. Den enskilda sektor somsammantaget ges högsta prioritet i teknikspridningsprogrammen är utbildningsseklorn.Man framhåller den nyckelroll som en tvåårig ingenjörsutbildning har i dettasammanhang. IVAkommer fram till liknande slutsatser i sina studier av behovet av tekniskutbildning, vilka man genomfört på regeringens uppdrag. SAF:sstatistik över antalet civilingenjörer och utbildade från T4 som i SAF-anslutnaföretag utför ingenjörsarbete visar på en intressant förändring sedan mittenav . Då anställdes i genomsnitt en civilingenjör på femgymnasieingenjörer. är förhållandel ca ett till ett. Detta kan tyda påatt vissa arbetsmoment som förr kunde utföras av T4-utbilda-de, harblivit för avancerade för denna yrkesgrupp. Arbetsgruppenför översyn av den gymnasiala yrkesutbildningen (ÖGY) framhöll i sin analys avteknisk-naturvetenskaplig sektor att en förstärkning av den fyraåriga nödvändig. Vidare framhålls att den förstärkning med ett femte år som prövasi och inte torde vara tillräcklig. Högskolanhar uppfattat näringslivets signaler om att det behövs en förstärkt ingenjörsutbildningpå mellannivå genom all utveckla nya tekniska utbildningar. Gymnasieskolanhar reagerat på signaler om atl T4-utbildningen behö ver förstärkas. Försöksverksamhet med förlängning av T-linjen med ett ferhte år har påbörjats och ettåriga påbyggnadsutbildningar har tagits fram. Utbudetav kortare tekniska utbildningar måste systematiseras och ren- Prop.1988/89:90 odlas. Det behövs en tvåårig ingenjörsutbildning på mellannivå. Utformningen av en ingenjörsutbildning i högskolan (kap.8) T-linjensuppdelning på olika grenar avspeglar näringslivets behov. Grenarna är byggteknisk,elteknisk, kemiteknisk, maskinteknisk, materialteknisk och VVS-leknisk gren.,Dessutom prövas i försöksverksamhet en energiteknisk och en datateknisk gren. Enförstärkt ingenjörsutbildning i högskolan skall ha målsättningen att vara enavslutad utbildning som direkt förbereder för arbetslivet. Utbildningen fårdock inte bli en "återvändsgränd" i förhållande till annan tekniskutbildning. Utan att ge avkall på utbildningens kvalitet som avslutadutbildning bör den utformas så att vissa delar av den kan"krediteras" för fortsatt utbildning. DagensT4-utbildning bygger vidare på det tekniska innehåll som ges under de treförsta årskurserna på T-linjen. De nya ingenjörsutbildningarna i högskolan somskall ersätta T4-utbildningarna skall vara utformade med samma utgångspunkt.Detta innebär bl. a. att sökande från N-linjen först måste komplettera sin utbildningi tekniska ämnen. Denya ingenjörsutbildningarna skall ge en teoretisk fördjupning av det tekniskainnehållet jämfört med T4-utbildningen. De bör organiseras i ett mindre antallinjer inriktade mot varsin bred arbetsmarknadssektor. Kostnadsjämförelser (kap. 9) Denhypotes som vi enligt våra direktiv skall pröva är att föra all tekniskutbildning på mellannivå till högskolan. Därvid skall så långt möjligtbefintliga resurser i form av lärare, lokaler och utmstning utnyttjas. Vadgäller finansieringen får enligt våra direktiv de totala kostnaderna för denoffentliga sektorn inte öka. Vidare skall eventuellt ökade kostnader förstatens del rymmas inom de resurser som faller inom utbildningsdepartementetsverksamhetsområde. Vitolkar direktiven så att de förslag vi lägger fram inte får öka kostnadernaför kommunerna. menar vi att det inte är rimligt att kommunerna skallgöra besparingar på gmnd av våra förslag, som staten tar på sig ökadekostnader för den aktuella utbildningen. Enöverföring av T4 till högskolan ger kommunkollektivet en besparing motsvarandeden interkommunala ersättningen. Kostnaden försvinner reellt för de kommunersom inte har T4-utbildning och som sänder elever till T4-kommun. Kommunersom har T4-utbildning kan tillgodogöra sig huvuddelen av besparingen endast omde finner full altemativ användning för sina lokaler och utmstning. 3 1988/89. Lärarbehov och lärartillgång i tekniska ämnen (kap. 10) Prop. Förundervisning i T4 finns tjänster som adjunkt och lektor i tekniska ämnen.För behörighet till adjunktstjänster krävs vanligen civilingenjörsexamen ellerteknisk magisterexamen samt läramtbildning. Behörigtill lektorstjänst är den som har civilingenjörsexamen samt uppvisar särskildlämplighet for tjänsten, ådagalagd genom vetenskapliga studier ochvetenskapligt författarskap samt föregående praktisk och pedagogiskverksamhet. Som alternativ till vetenskapliga studier m. m. gäller förbehörighet kvalificerad yrkesverksamhet inom tjänstens område.Dessutom krävs i båda faflen lärarutbildning. Föratl förbättra rekryteringssituationen skapades fr. o. m. möjlighetenalt inrätta extra ordinarie tjänster som lektor i tekniska ämnen igymnasieskolan. Sådan tjänst får utlysas som ersättning för va-kant tjänst somordinarie lektor, om ingen behörig sökande finns till sistnämnda tjänst. Tillde nya tjänsterna gäller samma behörighetskrav som till ordinarie tjänstbortsett från kravet om läramtbildning. Undervisningeninom ingenjörsutbildningen i högskolan fullgörs framför allt avhögskolelektorer, högskoleadjunkter och timlärare. Behörigtill lärartjänst är den som har den vetenskapliga och den pedagogiskaskicklighet och den förmåga i övrigt som behövs för att fullgöra tjänsten väl. Utöverdetta behövs att man genomgått allmän utbildningslinje eller motsvarandegrundläggande högskoleutbildning, som är av betydelse för tjänsten, eller påannat sätt har förvärvat motsvarande kunskaper och erfarenheter. Förtjänst som högskolelektor krävs dämtöver att man har avlagt doktorsexameneller har motsvarande vetenskapliga kompetens eller har kompetens av annat slag. Vidvissa högskolor har man ansett att längre och kvalificerad, relevant erfarenhetfrån näringslivet kan utgöra en sådan "kompetens av annat slag" förtjänst som högskolelektor i ingenjörs- och teknikerutbildningar. Våruppfattning är att det för varje utbildning bör finnas en kärna avkvalificerade lärare som är huvudansvariga för kvalitet och utveckling. Vissaav dessa bör vara högskolelektorer medan andra kan vara högskoleadjunktereller limlärare. Enligtvår mening torde ett stort antal av dagens gymnasielektorer vara behöriga förtjänster som högskolelektorer. Jämför man behörighetskraven för en adjunkt igymnasieskolan med kraven på en högskoleadjunkt kan man konstatera att de ärhelt likvärdiga, bortsett från att man för som adjunkt i gymnasieskolandessutom kräver lärarutbildning. Våraslutsatser är att det uppstår ett ökat lärarbehov i storleksordningen 50"hela" tjänster per tusen elever, om dagens T4-utbildning ersätts av80-poängsulbildning i högskolan, dvs. en ökning med . Underen övergångsperiod behövs enligt vår mening speciella insatser vidtagas för atlhjälpa lärarna i deras fort- och vidareutbildning. Föreläsnings- ochseminarieserier behöver anordnas. Föratt säkerställa ett så nära samarbete som möjligt mellan gymnasie- 34 skolaoch högskola bör högskoleutbildningen i så stor omfattning som Prop.1988/89:90 möjligt integreras i gymnasieskolans lokaler och så många avgymnasiesko- Bilaga 1 lans lärare som möjligt få undervisa både inomgymnasieskolan och högskolan. Tjänstekonslruktionerna bör därför vara sådanaatt detta främjas. Dimensionering och lokalisering (kap. 11) Detsom skall styra dimensioneringen av en utbildning i högskolan är samhälletsbehov av utbildade, destuderandes efterfrågan på utbildningen, IVAhar med utgångspunkt i en jämförelse med ingenjörstätheten i och Japanuttalat att det behöver utbildas minst lika många ingenjörer på mellannivå somdet utbildas civilingenjörer, dvs. Vihar tolkat lVA:s uttalande så att det vid sidan av dagens T4-ulb)ld-ning ocksåbehövs en tvåårig ingenjörsutbildning av denna storleksordning. Ivår samrådsgrupp har dimensioneringssiffror mellan 4000 och 8000 utbildningsplatseri ingenjörsutbildning nämnts. Den lägre' siffran bygger bl. a. på resonemangetatt kraven på de elever som skall genomgå en ingenjörsutbildning kommer attvara betydligt högre än vad som gäller för T4-utbildning. Av dennaanledning kommer många av eleverna som går T4-ulbildning inte att varakvalificerade för den nya ingenjörsutbildningen. Denhögre siffran är baserad på tankegången att så många som möjligt bör få chansenall gå en ingenjörsutbildning. Dock kommer en mindre grupp av dagens T4-eleverinte att vilja binda sig för en tvåårig ingenjörsutbildning som förläggs tillhögskolan, vilket gör att dimensioneringen därför kan vara något lägre än fördagens T4-utbildning. Vimenar att del ur behovssynpunkt från samhällets sida knappast under överskådligtid är någon risk för att vi kommer att utbilda för många eller ge för många enalltför kvalificerad utbildning inom området kortare teknisk utbildning. Slutsatsenav detta är för vår del atl alla som vill och kan bör erbjudas en tvåårigingenjörsutbildning i högskolan. Denosäkerhet som trots allt råder om hur många av ungdomarna från T3 som"vill och kan" genomgå en tvåårig ingenjörsutbildning innebär altutbildningen bör byggas ut successivt genom årliga beslut. T4-utbildningges på 49 orter. På 37 av dessa orter ges även tekniskhögskoleutbildning i någon form. Påde 38 orterna omfattar T4-utbildningen minst två utbildningsinriktningar(maskinteknik och elteknik) och minst tre klassavdelningar. På de resterande 11orterna omfattar T4-utbildningen endast en inriktning och eneller två klassavdelningar. Dessa orter/kommuner är , , ,, , , , , , ochLjungby. Högskolan har redan i dagteknisk högskoleutbildning förlagd till tre av Prop. 1988/89:90 dessa kommuner, nämligen , och . Lokaliseringav en attraktiv utbildning tifl en ort kan enligt vår mening medverka till atten stagnerad eller negaliv utvecklingstrend bryts. Vi menar att en tvåårigingenjörsutbildning i högskolan ger en kompetens som det - inte minst i en tiddå teknikutvecklingen är så utomordentligt snabb som är angeläget attnäringslivet i alla våra regioner får del av. Strävanefter en bred lokalisering måste gå hand i hand med kravet på kvalitet iutbildningen. Ansvaret för utbildningens kvalitet vilar på berörd högskola. Vårslutsats är att det är angelägel att vidmakthålla en så bred lokalisering avhögskolans ingenjörsutbildning på mellannivå som möjligt. Utbildningen bördärför, vad gäller T4-orter, erbjudas på alla de orter där högskolan kanansvara för en god kvalitet på utbildningen. Val av reformstrategi (kap. 12) Enligtvår mening finns det redan nu tiflräcklig gmnd för att ta ställning till om enreform skall genomföras eller ej. Vi vill förorda en reformstrategi som innebären successiv utbyggnad av tvåårig ingenjörsutbildning i högskola och att dennautbyggnad sker i form av försöksverksamhet. Skälen tillatt vi förordar en sådan reformstralegi är bl. a. följande: Innehålloch utformning av nya tvååriga ingenjörsutbildningar i hög skolan behöver få växa fram och bygga på lokalt utarbetade utbildningsplaner som tagits fram i nära samverkan mellan gymnasieskolan, högskolan och näringslivet. Först längre fram bör de olika utbildningarna föras samman till ett mindre antal allmänna linjer. Förutsättningarna för ochberedskapen att medverka i en reform av detta slag är mycket olika för olikakommuner och högskolor. En successiv reform tar bäst hänsyn till detta. En förstärktingenjörsutbildning kräver ökade resurser i form av lärare, lokaler ochutrustning. Dessa resurser behöver tas fram successivt. Det underlag som för närvarandeföreligger som grund för alt besluta om dimensionering och lokalisering ärmycket osäkert. En successiv reformering med årliga beslut torde därför varanödvändig. Moten successiv reformering talar bl. a. följande. Den"gråzon" som vi sagt oss vilja begränsa kommer under :.en övergångslid att bestå och i vissa avseenden bli ännu "gråare". - Denvalmöjlighet mellan T4 och 80-poängsutbildning som successivt byggs ut kommer att "sortera" eleverna. Den utbildning som iförhållande till elevintresset får det mest begränsade antalet utbildningsplatser kom mer att få elever med förhållandevis de bästa betygen. Då dimensionering en av 80-poängsutbildningen på en ort har blivit sådan att den dominerar, kan T4-utbildningen komma att framstå som ett sämre utbildningsalterna tiv. Vårallmänna uppfattning är att de framförda invändningarna mot en successiv reform bör taspå allvar men att de inte motiverar en annan Prop. 1988/89:90 reformstralegi. Organisatoriska frågor (kap. 13) Deviktigaste beslutsnivåerna när det gäller utbildningen inom de slafliga högskoleenheternautgörs av styrelse, linjenämnder och institutioner. Högskolestyrelsensvarar för den övergripande och samordnande planeringen av den grundläggandehögskoleutbildningen. Styrelsen svarar också för hur själva beslutsordningeninom högskolan utformas. Linjenämndernahar var och en ansvar för en eller flera utbildningslinjer samt annanutbildning i anknytning till dessa. Linjenämnderna svarar för den närmareplaneringen av utbildningen, dess innehåll och organisation. Självautbildningen, dess genomförande och de fysiska och personella resurserna fördetta, organiseras i institutioner under ledning av institutionsstyrelser. Detankommer på de olika högskolestyrelserna att besluta om den organisation pålinjenämnds- och institutionsnivå som i varje enskilt fall kan vara den mestlämpliga för den fortsatta försöksverksamheten. Detär därför viktigt att man i den fortsatta beslutsprocessen reellt beaktar detförhållandet att de berörda kommunerna och gymnasieskolorna har mycket storaintressen i de förändringar som försöksverksamheten medför. Den medföromfattande förändringar i deras organisation, som de fömtsättssamverka med högskolan kring resurser som lärare, lokaler och utmstning. Det är.nödvändigtatt högskoloma och kommunerna geniensamt finner sådana former för dennasamverkan att den kan fungera positivt för båda parter. Behörighet och urval (kap. 14) Efterintagningen till gymnasieskolan bildar T-linjens elever vid den nya normeringenefter betygsskalan egenreferensgmpp i tekniska ämnen, tillsammansmed N-linjen egen referensgmpp i ämnena matematik, fysik, kemi och biologi, gemensamreferensgrupp med övriga treåriga linjer i övriga ämnen, egenreferensgrupp i alla ämnen som läses i T4. Dettabetyder vad gäller de tekniska ämnena i T1-T3 att betygsfördelningen för de 13500 intagna skafl vara följande: Andel(%) Antal Betyg Dennämnda procentuella fördelningen skall tillämpas oberoende av om Prop.1988/89:90 vissa elever avbryter eller tillkommer. Studieavbrotten under de tvåförsta Bilaga 1 årskurserna är , dvs. ca 1 300 elever. Man kan gissaatt en stor andel av "avbrytarna" finns bland dem med betygen I och2. Vadgäller betygssätlningen i ämnena Ma, Fy, Ke och Bi gäller /76att belygsmedelvärdel för riket skall vara 3,3. För de 13 500 intagna på T-linjenoch de 7 800 intagna på N-linjen, tillsammans 21 300, skall följandebetygsfördelning gälla: Andel (%) Antal Betyg Avbrottsfrekvensenunder de första årskurserna kan för linjerna tillsammans beräknas till 10-15%.Detta leder till att ytterligare några tusental elever av de ursprungligenintagna skall ha betyget 1 eller 2 i dessa ämnen. Detrelativa betygssystemet är framför allt konstruerat för att ge underlag förett så rättvisande urval som möjligt till fortsatta studier. Enligt vår meningfungerar också betygssystemet godtagbart som urvalsinstrument när det gälleratt bland behöriga elever välja ut de som i första hand skall antagas till enutbildning. Förnärvarande gäller att särskild behörighet till högskolan skall avse ämne igymnasieskolan, varvid betyget 3 skall ha uppnåtts. Om flera ämnen ingår i densärskilda behörigheten kan det vara tillräckligt med medelbetyget 3 i grupperav dem. Ipropositionen (prop. 1987/88:109) om urval m. m. till högskolutbildningföreslås att huvudregeln skall vara att betyget 3 skall ha uppnåtts i vart ochett av de ämnen som ingår i den särskilda behörigheten. Vidareföreslås att betygskomplettering, t. ex. genom studier i komvux, skall varatillåtna samt att man skall få tillgodoräkna sig kompletteringsbetygen fulltut vid anlagningsförfarandet till högskolan. Tillcivilingenjörsutbildning krävs normalt betygsnivån 3 i ämnena Ma, Fy och Kepå N- och T-linjen. Detta betyder att definitionsmässigt av elevema intekan nå betygsnivån 3 i vart och ett av ämnena och därför är blockerade frånmöjligheten till direktövergång till civilingenjörsutbildning. Sannoliktfinns det elever som har betyg under 3 i antingen matematik eller fysik ellerkemi, vilket betyder att det kan vara avsevärt fler än som är förhindradeatt kunna antas direkt.