prop · GC0378 · 1988-12-31 00:00:00 — Ianslutning till det nu sagda finns anledning att erinra om remissprotokolletssynpunkt att det kan förekomma att det är något till sakförhållandena hänförligtproblem som står i fokus såsom det prejudikatintressanta. Ipraktiken blir del nog så, att ovisshet eller omprövningsbehov beträffandesakförhållandena kommer all föreligga endast i en minoritet av fallen.Lagrådets syfte med det nu anförda är att poängtera att enligt föreliggandelagtextförslag HD vid sin prövning av prejudikatspörsmål både på dispensstadieloch vid senare knackning skulle vara fri i förhållande till vad som måuppfattas såsom hovrättens bedömning av sakförhållandena. Parentetisktbör här i förtydligande syfte inskjutas att, när och i det följande talasom att HD är fri i sin bedömning av sakmaterialet i målet (eller liknandeformuleringar), självfallet icke inbegrips sådant material eller sådanaprövningsteman som i följd av övergripande processrättsliga regler fallerutanför domstolens prövningsrayon. "Frihet" i angiven bemärkelseföreligger givetvis inte när det gäller omständigheter som ej utgör processmaterialeller ej åberopats när så behövs och ej heller när tilltrosparagrafen läggerhinder i vägen. När dispens ges bara för ena parten, kan förhållandet ocksåföranleda vissa begränsningar. Lagrådet är på det klaramed att lagrådets nu redovisade uppfattning inte Prop. 1988/89:78 står isamklang med vissa grundtankar som ligger bakom remissförslaget. I protokolletsresonemang har man med undantag för fall där prejudikatfrågans formulering idispensbeslutet direkt visar hän på att sakförhållandena utgör ett element isjälva predjukatfrågan tydligen utgått från att HD:s prövning av den ställdaprejudikatfrågan skulle vara att göra utifrån hovrättens bedömning avsakförhållandena. Lagrådethar emellertid som framgått inte kunnat finna, att det framlagdalagtextförslaget skulle berättiga till en gmndsyn av denna innebörd. Enbart detförhållandet att i lagtexten introduceras den nya legaltermen prejudikatfråga(med därtill hörande definition) utsäger inte ett dugg om på vilket sakmaterialprejudikatfrågan är att bedöma; i prejudikatfrågebegreppet innebor inte någonmagisk kraft av beskaffenhet att ge utslag beträffande tillåtligt eller icke tillåtligtsakunderlag för prejudikatfrågans besvarande. I avsaknad av annat lagtextbeskedfår man därför fömtsätta all allt till prejudikatfrågan relaterat sakmaterialfår läggas till gmnd för HD:s knackning i prejudikalfrågan. Attdetta förhållande ingalunda är önskvärt för att reformen skall få sin avseddaverkan är en annan och givetvis högst väsentlig fråga. Lagrådet återkommer ipunkt 2 och 3 till hur man, rättslig sett, kan nå fram till att del kommer tillstånd en i regel önskvärd begränsning i fråga om det sakmaterial som skallläggas till gmnd vid prejudikatfrågans prövning. Isammanhanget finns anledning att ha i minnet att utredningen och remissförslaget på goda grunder tagit avstånd från tanken alt man skulle söka begreppsmässigtrenodla rättsfråga såsom något särskiljbart från sakfrågan. Ytterligare är attnotera att uttrycket rättstillämpningsfråga i och för sig har en vidareinnebörd än rättsfråga. Men det remitterade förslaget utsäger ingalunda att denfråga som HD släpper fram skall i sig vara en rättstillämpningsfråga bara altden framsläppta frågans lösning kan vara av vikt för ledning avrättstillämpningen (hos domstolarna i allmänhet för framtiden), vilket är någothelt annat. Tillbelysning av det sist anförda kan nämnas följande. Ett beträffande sakförhållandenarisigt mål (risigt också i HD) kan mycket väl som slutprodukt ge en viktigtes, värd att förmedlas till domstolarna. Men detta utvisar ju inte attprimärmålet skulle ha gällt bara rättstillämpning. Förekomsten av ordeträttstillämpning i 54:1 l:s definition av prejudikatfrågebegreppet utsägeralltså inte alls något om att den av HD dispenserade frågan skulle behöva varaen renodlad rättstiflämpningsfråga. (Företeelsen rällstillämpningsfråga har idet förflutna inte varit okänd för svensk processrätt. 1 saken kan hänvisastill m. fl. Nya s. 767 som gäller ett numera försvunnetstadgande i 50:21). gjorda iakttagelsen att det prejudikatvärda i HD:s primärmål kan haframvuxit ur ett allmänt sett risigt mål såvitt angår sakförhållandena belysesav att den dömande HD-avdelningen i den mbrikskrivning som sedan inflyter i NJAej sällan framhåller, att den uttryckta prejudikattesen ehum av allmäntintresse anknyter till "visst fall"; som illustra-lionsexempel kannämnas "fråga huruvida i visst fall ställningsfullmakt skall ansesföreligga". Lagrådethar väsentligen slumpmässigt tagit i betraktande några exem- c)j pel på i praktikentänkbara prejudikatfrågebestämningar, utvalda med Prop. 1988/89:78 tanke påatt det för involverad part måste vara oerhört viktigt att få klart för sig omhan skulle fortsätta att kämpa beträffande sakförhållandena eller inte. Detantages att HD:s prejudikatfrågedispens beskriver den för prövningutkristalliserade frågan med angivelsen att under prövning kommer: a) huruvida fordringen ärpreskriberad, b)huruvida ställnigsfullmakl harförelegat, c) huruvida (i köpförhållande)reklamation har skett /och i så fall om den skett inom laga tid/, d) huruvida(i hyresförhållande) laga grund för deposition enligt 12:21 JB förelegat /och i så fall om den skett tillräckligt tidigt för althyresrätten skall vara återvunnen/, e) huruvidaA:s handlingssätt innefattar culpa, i)humvida adekvat kausalitet föreligger mellan A:s handlingssätt och B:s skada, g)huruvida (vid förmögenhetsbrotl) förmögenhetsöverföring skett, h)huruvida A:s skadegörande åtgärd varit täckt av uppsåt, i)huruvida A handlat i nödvärn. Detta fall är av särskilt intresse närhovrättens domskäl inte utsäger mer än att A:s invändning om nödvärn lämnasutan avseende.) Exemplentorde illustrera att parten försätts i en närmast omöjlig situation om haninte efter någon av de modeller som lagrådet anger i punkterna 2 och 3 nedan får klart besked om han skall fortsätta att argumentera i sakfrågorna ellerom dessa för HD:s vidkommande ligger oryggligen fast i vad hovrätten uttalatdärom. I den anförda problemställningen ligger en i lagrådets tankegångarsynnerligen framträdande fråga: hur skall parten - utifrån remissförslagetsuppläggning - begripa när det slår honom fritt att argumentera vidare isakfrågorna resp när han skall utgå från att sakförhållandena är ointressantadärför att hovrättsdomen i det avseendet ger det för HD avgörande beskedet. 2)Om man härefter tar särskilt i blickfånget hur situationen kan gestalta sig,sedan HD stannat för all meddela prövningstillstånd i en prejudikatfråga, blirdel första tillämpningsproblemet vad som bör vara att iaktta beträffandehandläggningen närmast efter dispensen; därtill ansluter synpunkter angåendemöjligheten och lämpligheten alt begränsa utrymmet för en omprövning i HD avdet sakunderlag som är relevant för HD vid prejudikalfrågans lösning. Dettorde få förutsättas att det närmaste handläggningsledet normalt blir attparterna bereds tillfälle till ytterligare skriftväxling för att de skall kunnaframföra alla sina synpunkter i den dispenserade prejudikatfrågan (55:15 jfdmed 50:22 och 51:22). Vadsom förut sagts om HD:s frihet i förhållande till hovrättens bedöm ning angående sakförhållandena kan i en del enskilda fall leda till att det vore av värde för HD om ytterligare ventilering och måhända ytterligare skriftlig bevisning förekommer även i avseende på sakförhållandena. Uppenbarligen kommer det emellertid all i regel förhålla sig alldeles tvär tom: HD vill inte alls i och för sin prejudikatfråga belastas med ytteriigare material som angår sakförhållandena. För att värja sig mot sådan process- föring synes det oftast var ett HD- intresse att det inför kommande skrift växling slås fast att underliggande sakförhållanden inte kommer att bli fö- 92 remål för omprövning i HD.Ett sätt att uppnå detta är att HD i dispensbe- Prop. 1988/89:78 slutettillägger en mening med exempelvis följande lokution: "Prejudikatfrågankommer att prövas på gmndval av sakläget sådant det har fastslagits ihovrättens domskäl." Lagrådet kan inte finna något formellt eller sakligthinder att HD på prövningsavdelning gör en sådan begränsning (jfrremissförslagets uppläggning i 55:12 a). En alternativ metod till en schablonmässigformulering av angiven typ är givetvis att varje gång en prejudikatfrågamåste preciseras i ett dispensbeslut HD i sagda beslut också skall ge beskedom vad som i det individuella fallet skall, såvitt angår sakförhållandena, fåkomma under omprövning (respektive bedömnings-mässigt vara att behandla heltutifrån hovrättens i dom redovisade syn på sakförhållandena). Lagrådet ställersig tveksamt till sistnämnda metod. Risken finns att på en dispensavdelning iHD meningarna kommer att bryta sig och föranleda åsiktsutbyten beträffandespörsmålet om i det enskilda fallet någon speciell omständighet bör få ståöppen för omprövning eller inte. Enuttrycklig begränsning i ett dispensbeslut när behov därav föreligger torde med föreliggande lagtextförslag vara ofrånkomlig, om HD vill avskärasakförhållandena från ytterligare prövning. Enligt vad förut sagts kan enbegränsning till viss prejudikatfråga inte definitionsmässigt leda till altenbart rättsliga överväganden kommer under HD:s prövning. Enytterst viktig aspekt i sammanhanget är också den redan antydda frågan hurparten (resp partsombudet) skall se på sina argumenteringsmöjligheter efter enprejudikatfrågedispens. Om inte ett begränsande besked ges beträffande omprövningsmöjlighelernaav de underliggande sakförhållandena, måste förutses att parten/ombudet sersig föranlåten att fördjupa sig också i de underliggande sakförhållandena. Harhovrättens bedömning i avseende på de faktiska omständigheterna gått honomemot, kommer han naturligen att vilja fortsätta att slåss för sin ståndpunktockså i fråga om sakläget. 3) Vadsom sagts under punkt 2 om alt HD i sitt dispensbeslut skulle ge särskilt besked om alt i det föreliggande fallet begränsning beträffande sakunderlaget för prejudikatfrågans prövning skall gälla, kan synas oprak tisk utifrån synpunkten all besked av angiven art skulle behöva ges i troligen det övervägande antalet prejudikatfrågemål. Lagrådetvill därför påpeka, att man med ett enkelt grepp kan genom ett tillägg ilagtexten åstadkomma att den angivna begränsningen skall gälla såsomhuvudregel. Sålunda kan exempelvis i ell tillägg till 54:11 första stycketföreskrivas följande: "Meddelas prövningstillstånd i prejudikatfråga,sker prövningen på grundval av hovrättens bedömning av sakförhållandena imålet, om inte av högsta domstolens beslut framgår all även på prejudikatfråganinverkande sakförhållanden kan bli föremål för omprövning." Under nyssangivet lagrum kommer lagrådet att anföra särskilda synpunkter i frågan omberörd tilläggsbestämmelse bör anses höra hemma i 54:11 eller bör få en egenparagraf 4) Varesig en begränsning av faktaunderlaget för HD:s prövning av en prejudikatfråga kommer till stånd genom särskild beslutsformulering en ligt punkt 2 ovan eller ex lege enligt punkt 3 kan det tänkas att i mål med officialprövningsinslag det i HD framkommer någon ny omständighet av 93 sådanbeskaffenhet att den måste få beaktas vid HD-prövningen. Lagrådet Prop.1988/89:78 har härvid särskilt faslighetsbildningsmål och vattenmål i tankarna.Om det i sådana fall först i HD dyker upp exempelvis en ny i saken relevant miljöfareaspeklsom ej skymtar i hovrättens bedömningsunderlag måste den självfallet kunnainbegripas i HD:s prövning. Metoden får därvid bli att HD genom ell nytt,jämkat dispensbeslut ser till att ifrågakommet förhållande blir omfattat avprövningsramen. Prövningen beträffande utvidgningen kommer att ligga på enfemmansavdelning enligt förslagets 3:6 4 st 3 meningen. 5) Lagrådet övergår härefter lill att granska situationen när, efterdispens i prejudikatfrågan och en kompletterande skriftväxling,prejudikatfrågan är mogen för prövning. Remissförslagetskiljer härvid på två typfall, här döpta till typfall A och B. TypJallAinnebär att HD i prejudikalfrågan i sak ansluter sig till hovrättens bedömningoch meddelar särskilt avgörande om prejudikatfrågans ulfall, varvid HD skiljermålet ifrån sig med besked att ansökningen om prövningstillstånd i övriga delarav målet lämnas utan bifall. Lägen kan tänkas där HD vill anföra andra skäl förden relevanta slutsatsen i hovrättens domsmotivering men ändå i inte villavvika från sagda slutsats. Att hovrättens resonemang på vägen dit kan behövaskrivas om i större eller mindre omfattning får inte någon som helst betydelse.Formuleringstekniska problem kan uppkomma i fall av antydd art men dettarubbar inte att målet skall följa typfall A:s mönster. Förtypfall B anvisar remissförslaget två handlingsalternativ för HD. Detena innebär att HD återförvisar målet förutom i prejudikatfrågedelen också ifrågor som legat utanför prejudikalfrågans ram. Ett sådant avgörande måstegivetvis innefatta dels ell uttömmande besked om utfallet av HD:s prövning avprejudikatfrågan, dels ett bifall till dittills vilandeförklarade delar avdispensansökningen, dels ett förordnande om återförvisningen, förenat med ettundanröjande av hovrättsdomen. Lagrådet ser inga problem i remissförslagetsuppbyggnad i denna del. Det må anmärkas, att lagrådet sympatiserar med den iremissprotokollet uttryckta uppfattningen att återförvisning bör undvikas, omläget är sådant att HD ulan större möda kan döma över tilläggsdelen. I lagskrivningsmässigtavseende är endast att, såsom också skett i remissprotokollet, notera att detegentligen är onödigt att i förslagets 55:12 a nämna återförvisningsmöjligheten;den gäller ju ändå enligt stadgad praxis. Detandra handlingsahernativet som anvisas är all HD efter sin bedömning i prejudikalfrågansjälv lar hand om föreliggande lilläggsfrågors prövning efter en utvidgning avdispensbeslutel respektive en omprövning av beslutet att begränsa prövningenenligt 54:11 a. Kontentan av remissförslaget är beträffande det alternativetatt HD med vissa lättnader i handläggningsavseende skall i ett enda samlatavgörande ge besked, dels angående prejudikatfrågans utfall, dels angåendebedömningen i tilläggsfrågorna, dels slutligen vilken domslutsmässigkonklusion som förut nämnda delöverväganden leder fram till. dettilltänkta mönstret finner lagrådet anledning till delvis kritiska synpunk- Prop. 1988/89:78 ter, vilka redovisas nedan under sifferbeteckningama 6 9. 6) Inledningsoperationenavser att HD, i följd av sin från hovrättens avvikande bedömning av prejudikatfrågan och sitt därav föranledda beslut att utvidga prövningstillståndet, ställs inför att (utom i återförvisningsfall) ta ståndpunkt till sin fortsatta handläggningsform beträffande målet i övrigt. Enligt förslaget är lakmuspappret för att HD då skall kunna döma på handlingarna att HD helt gmndar sitt avgörande på hovrättens bedöm ning (55:12 I st 2). Så mycket argumentering torde inte behöva ödas för att belägga att förslaget i denna del är onödigt snävt. Redan "helt gmndar" framkallar visionen av en meningslös diskussion inom HD humvida varje ledamot "helt" bygger på vad hovrätten sagt. För att ta ett enkeltkonkret exempel: först i HD framkommer en upplysning om att en social rehabili- teringsplan utformats för den tilltalade. Det nämnda exemplet som kan mångfaldigas på både brottmåls- och tvistemålssidan - tar sikte på att först i HD på ett tillåtligt sätt framkommer någon ny omständighet. Det nu sagda torde ge tillräcklig antydan om att gmndrekvisitet i 55:12 1 st 2 ("helt grundar sitt avgörande") inte är väl valt. För ytterligareexempel må hänvisas till remissprotokollet avsnitt 2.2 under mbriken Reformens när mare innebörd och konsekvenser för handläggningen, stycke nr 6 och specialmotiveringen till 55:12 a stycke nr 4. Enbättre lösning måste anses vara att det är själva lilläggsdelens problemställningoch beskaffenhet i övrigt som skall bli avgörande för om handläggningen i HDskall få ske på handlingarna. Motanförd bakgmnd vill lagrådet förorda att 55:12 I st punkt 2 utformas på ettannat sätt än det som remissförslaget framför. Den närmare utformningen somlagrådet tänker sig framgår av vad som sägs under 55:12 i del följande. Där tasockså upp en mer vittutseende fråga om en radikal omgestaltning av nämndaparagraf. 7) Förframsläppta lilläggsfrågor ges i remissförslagets 55:12 a 1 st en specialföreskrifl. Denna anvisar som en utväg att HD återförvisar målet såvitt angår tilläggsfrågorna. För det fall att HD själv tar hand om tilläggs frågornas prövning anges i paragrafen att HD i den delen får "helt eller delvis grunda sitt avgörande på hovrättens bedömning". Regleringen i det avseendet är tänkt att utgöra en lättnad i HD-prövningen. I de ifrågakom na prejudikaloinlressanta frågorna skall HD sålunda inte behöva företa en egen sakprövning sas från botten, utan kunna nöja sig med ett konstate rande av vad hovrätten gjort för bedömning i lilläggsfrågorna och sedan låta den bedömningen bli utslagsgivande även för HD:s domslut i berört avseende. Det skall inte fömekas att denna ordning kan medföra en handläggningsmässig förenkling när det gäller HD:s befattning med oundvikliga tilläggsfrågor. torde få göras den troligen realistiska reflextionen all HD-ledamölerna säkerligen kommer att ingående granska allt material som ligger till gmnd för hovrättens bedömning innan de slår sig till ro med att i sitt slutliga avgörande blankt hänvisa till atthovrättsbe dömningen beträffande tilläggsfrågorna (eller någon av dem) skall vara utslagsgivande även för den totala utgången i HD. kommer nyheten i 55:12 aatt sätta sina spår i att HD kommer 95 att med stöd av nämndaparagraf kunna skriva "enligt vad hovrätten Prop. 1988/89:78 funnit" i stället för lokutionen av typen "lika med hovrätten finnerHD att "eller" HD finner ej anledning att frångå hovrättens bedömning att----- ". Lagrådet har sina tvivel om att den nya bestämmelsen egent ligen kommer att spela nämnvärd roll när det gäller måttet av HD:s arbet sinsats. Ensak för sig är att med remissförslagets uppbyggnad en blank, reservationslöshänvisning till hovrättens bedömning i lilläggsfrågorna öppnar vägen för att måletskall kunna företas på handlingama enligt 55:12 I st punkt 2 såsom denna ärutformad i remissförslaget. Den aspekten förlorar dock sin betydelse omsistnämnda lagmm jämkas i enlighet med vad lagrådet förordar avslutningsvisunder punkt 6 och nedan i anslutning tiU berört paragrafnummer. 8)Ett annat spörsmål i anslutning till den tilläggsdispenserade delen är följande.Remissförslaget synes såsom det normala fömtsätta att, sedan HD på handlingarnatagit stäflning i prejudikatfrågan, den naturliga fortgången blir endera atttilläggsdelen kan prövas av HD (i vilket fall ett samlat avgörande i hela måletkan ges varvid självfallet utgången i prejudikatfrågan kommer till uttryckskriftligen) eller att målet återförvisas till lägre rätt, varvid i återförvisningsbeslutetanges HD:s ståndpunkt i den framsläppta prejudikatfrågan. Emellertidär att uppmärksamma att i det först angivna "endera-ledet" liggervissa problem som har föranlett åtskillig diskussion under lagrådsföredragningen.Fömtsätt att HD anser sig, sedan den hört prejudikatfrågan i dess helhet, börage tilläggsdispens för "målet i övrigt" och därvid för tilläggsdelenförordnar om ytterligare skriftväxling (55:15 st 1 jämfört med 50:22 och 51:22)eller t. o. m. huvudförhandling. Huvudförhandling kan i en påföljdsfråga varaofrånkomlig när "hovrättens bedömning" inte ger otvetydigt svar.Ytterligare kan en fortsalt handläggning i HD tänkas förekomma i sådana civilprocessuellasammanhang som remissprotokollet särskilt nämner (avsnitt 2.2 under mbrikenReformens närmare innebörd och konsekvenser för handläggningen stycke nr 6). Beträffandeläget, när det på nu antytt sätt uppkommer ett tidsintervall mellan detegentliga prövningstillfället vad gäller prejudikatfrågan och prövningen avtilläggsdelen (som alltså fömtsättes ha föranlett kompletterande skriftväxlingeller t. o. m. senare huvudförhandling), har vid föredragningen inför lagrådetupplysts följande. Detta läge skall inte mbba principen att näråterförvisningen ej är i fråga prejudikatfrågans lösning och utgången av"målet i övrigt" skall upptas i ett och samma avgörande. Dettainnebär m.a.o. att enligt remissförslaget HD-avdel-ningens på handlingarna gjordaställningstagande i prejudikatfrågan inte skulle tillkännages för partemaförrän handläggningen av tilläggsdelen slutförts, så att ett samlat avgörande ihela saken kan ges. Som skäl för denna ståndpunkt har främst anförts att HDborde förbli bibehållen vid sin handlingsfrihet till dess domstolen slutligtbinder sig i prejudikatfrågan jämte vidhängande tilläggsdel. Därtill är attnämna den i 55:12 a:s specialmotivering (fjärde stycket) anförda synpunktenatt det under den fortsatta handläggningen kanframkomma omständigheter som, om de varit kända Prop. 1988/89:78 frånbörjan, skulle ha motiverat extraordinär dispens enligt 54:10 1 st. 2. Lagrådetfinner för sin del att det ej är lämpligt eller ens godtagbart att HD i fall avsist angiven art skulle hålla inne med besked om utfallet av sin prövning av predjukatfrågan.Förutom att det saknas rationell grund till olikhet jämfört med ålerförvisningsfallen där ju HD enligt förslaget måste ge tillkänna utgången av prejudikatfrågeprövningen framstår del som utomordentligt stötande att parterna skulle, sedantilläggsdispens givits, ha att processa i blindo i avseende på prejudikalfrågansbedömning. Och även om de i anledning av tilläggsdispensen ofta kan gissa vad prejudikatknäckningeninneburit har de med den tilltänkta uppläggningen att räkna med att HD,åtminstone teoretiskt sett, kan komma att i prejudikatdelen byta uppfattning ibelysning av senare argumentering i målet; de uppmuntras till en sådanargumentering post festum. Från parts-synpunkt är också att beakta att ettfortsalt processande med anledning av tilläggsdispens kan visa sig processekonomisktolyckligt: med kännedom om HD:s ståndpunkt i prejudikatfrågan kunde fältet för föriikningeller återkallelse av revisionskärandens talan ha stått öppet:-Alt hänsynskulle behöva tas till all HD vore betjänt av alt ej behöva binda sig innan HD hörtmålet i hela dess vidd förefaller att vara en helt förfelad tanke: när HD ochfö varje annan instans måste vara beredd att i mellandomsfall och i en del deldomsfallta fulla konsekvensen av ett ställningstagande i en ännu ofullgången processvarför skulle man se en prejudikatfrågas knackning på annat sätt? Lagrådetvill för sin del bestämt förorda att, när tid måste förflyta mellan prejudikatfrågansprövning och prövningen av målet i övrigt, HD omgående somtilläggsdispens ges skall lämna besked om utgången av prejudikatfrågeprövnigen.Föreskrift härom bör inflyta i 55:12 a I st. 9) Enytterligare synpunkt må fogas till vad lagrådet anfört om det mönster som de nya bestämmelserna upplinjerar beträffande HD:s hand läggningsformer. Det är bra att 55:12 1 st 1 generellt ger utrymme för att prejudikatfråga avgörs på handlingarna. Därtill måste dock framhållas all, oavsett nämnda bestämmelse, det inte torde bli ovanligt alt HD vill hålla huvudförhandling för att ge parterna tillfälle att plädera muntligen i upp kommen prejudikalfråga. Inom HD torde råda en allmän uppfattning att muntliga pläderingar av skickliga partsföreträdare är av synnerligt värde för den rättsliga bedömningen. 10) Detär tänktbart att HD efter prejudikatdispens beträffande en viss fråga under sin fortsatta handläggning finner anledning att meddela preju dikatdispens i ytterligare någon fråga (eller kanske på annat sätt något vidga räckvidden av den först preciserade prejudikatfrågan; jfr vad som sagts under piinkl 4). Lagrådet kan inte finna att detta säkerligen ovanliga fall skulle föranleda några tillämpningsproblem. Tilläggsdispens av nu angiven art torde enligt remissförslagets 3:6 4 st ankomma på en fem mansavdelning.