prop · GC038 · 1988-12-31 00:00:00 — Under arbetet på har det därför ansetts lämpligtatt den myndighet som prövar ansökan om verkställighet av ett avgörande omumgänge har möjlighet att jämka vad som därigenom har bestämts om umgängeteller att göra tillägg till detta avgörande, så att det bringas iöverensstämmelse med den ordning som normalt gäller i den stat där ansökningenprövas. I förevarande paragraf har rätten därför fått befogenhetatt besluta om villkoren och tiden för utövandet av umgänget. Vid sin prövningbör rätten ta särskild hänsyn till åtaganden som parterna kan ha gjort. Enligtkommentaren till bör rätten också beakta lokalaförhållanden, t. ex. skolferierna inträder. Överflyttning av barn enligt Barn som olovligen har förts hit fill landet eller somolovligen hålls kvar här skall på ansökan överflyttas till den från vilkenbarnet undanhålls, om barnet före bortförandet eller kvarhållandethade hemvist i en stat som har tillträtt . Ett bortförande eller kvarhällande är olovligt, ombortförandet eller kvarhållandet strider mot den rätt att ta vård om barnet somdess vårdnadshavare eller någon annan har i den stat där barnet hade sitthemvist före bortförandet eller kvarhållandet och denna rätt ocksåutövades vid den fidpunkt då barnet bortfördes eller kvarhölls eller skulle hautövats om inte bortförandet eller kvarhållandet hade ägtrum. (Jfr art. 3, 4 och 12 första stycket i ) Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna förtillämpning en av . Utgångspunkten för bestämmelserna är att det 39 har varitfråga om ett olovligt bortförande eller kvarhällande. Ett bortförande eller kvarhällande anses olovligt, om detstrider mot den rätt att ta vård om barnet som tillkommer en vårdnadshavareeller någon annan i den stat där barnet hade sitt hemvist förebortförandet eller kvarhållandet. I konventionen har den rätt som skall hakränkts betecknats som "rights of custody" (art. 3 a). Enligt art. 5innefattar denna rätt sådana rätfigheter som hänför sig till vården om barnet,bl. a. rätten att bestämma var barnet skall bo. Enligt svensk lag är det vanUgenbarnets vårdnadshavare som har denna rätt. Har vården om barnet anförtrotts åtnågon annan, är det emellertid dennes rätt att ta vård om barnet som åsyftas ilagtexten. Den som har anförtrotts enbart ansvaret för barnets ekonomiskaförhållanden - en förmyndare - omfattas inte av beskrivningen. Inte heller densom enbart har rätt till umgänge med barnet berörs av denna paragraf. För prövningen av frågan huruvida det har förelegat ettolovligt bortförande resp. kvarhällande eller ej är det alltså av betydelsevem som var barnets vårdnadshavare eller som i annan egenskap hade rätt att tavård om barnet vid fiden för bortförandet eller kvarhållandet. Vidare krävs attden som sålunda var ansvarig för barnets person också faktiskt utövade sin rättatt ta vård om barnet. Säväl frågan vem som har varit vårdnadshavare e.d. somfrågan huruvida det har varit ett olovligt bortförande resp. kvarhällandebestäms, som nämnts, efter vad som gällde i den stat där barnet hade sitthemvist ("habitual ", "habituelle") närbortförandet eller kvarhållandet ägde rum. I fråga om tolkningen av begreppethemvist se specialmotiveringen till 6 S 3. Paragrafen är tillämplig vare sig vårdnadshavaren e.d.vårdade barnet ensam eller tillsammans med någon annan behörig person. Omexempelvis ett barns föräldrar har gemensam vårdnad om barnet och den ene utanden andres samtycke för bort barnet ur landet, kan det vara frågan om ettolovligt bortförande i lagens mening. Den som har vård om barnet kan vara enfysisk eller juridisk person. Även en barnavårdsinstitution som har anförtrottsvården om barnet kan alltså komma i fråga vid en tillämpning av paragrafen. Den rätt som vårdnadshavaren e.d. har kan vara grundaddirekt på lagen i den stat där barnet hade sitt hemvist förebortförandet eller kvarhållandet. Denna rätt kan också ha fastställts genom ettavgörande som har meddelats i denna stat av behörig judiciell elleradministrativ myndighet eller genom en överenskommelse som har giltighet i denstaten. Rätten kan vidare vara grundad på lagen i någon annan stat, om denlagen skall gälla enligt lagvalsreglerna i barnets hemvistland, eller på ettavgörande som har meddelats i någon annan stat och som har giltighet i den nyssnämnda staten. Över huvud taget skall man enligt paragrafen som barnetsvårdnadshavare e.d. betrakta den som i barnets hemvistland anses ha en sådanfunktion. Det avgörande är alltså vad som följer av den statens interna lageller den utländska lag som utpekas av den statens lagvalsregler. Som framgår av 2 § gäller lagen endast i fråga om barn somännu inte har fyllt . Till skillnad från vad som gäller vid en prövning av en ansökan med stöd av finns det inte enligt förevarande paragraf något undantag för det fall att barnet har rätt att självt bestämma 40 var detskall bo. Men enligt 12 S 3 kan överflyttning av barnet vägras, om Prop.1988/89:8 barnet motsätter sig överflyttningen och barnet har nått en sådanålder och mognad att dess vilja bör beaktas. Ett syfte med konventionen är att söka skydda barn frånatt utan vidare bli uppryckta från sin invanda miljö där de har haft en socialoch känslomässig förankring. Detta återspeglas bl. a. i kravet på attvårdnadshavaren e.d. också faktiskt skall ha utövat vårdnaden och tagit vård ombarnet då barnet fördes bort eller hölls kvar. Det föreliggeren presumtion för att den som var vårdnadshavare för barnet eller som av annatskäl hade rätt att ta vård om barnet också utövade själva vården. Att vården avett barn utövas behöver inte nödvändigtvis innebära att barnet ochvårdnadshavaren också bor ihop. Att barnet exempelvis för sin utbildning ellerpå grund av sjukdom eller av något annat giltigt skäl bor utanför hemmet medförinte att vårdnadshavarna ej kan anses ha tagit vård om barnet. Kravet på att vårdnadshavaren e.d. också faktiskt hartagit vård om barnet gäller självfallet inte, om han eller hon har utestängtsfrån vården just genom bortförandet eller kvarhållandet. Om exempelvis ett barnmed vårdnadshavarens medgivande vistas i ett annat land men senare inte lämnastillbaka när vårdnadshavaren begär det eller när umgängestiden har gått ut, kanett olovligt kvarhällande föreligga trots att vårdnadshavaren inte omedelbartföre kvarhållandet har haft hand om barnet. Ett annat exempel är att barnet harbott hos en vårdnadshavare när domstolen bestämmer att vårdnaden skallanförtros åt någon annan. Om den som då har haft vårdnaden om barnet vägraratt lämna det ifrån sig till den som i stället har tillerkänts vårdnaden, kanförevarande paragraf bli fillämplig. Ansökan om överflyttning görs enligt 13 S hos länsrätten.Rätten kan vägra att besluta om överflyttning av barnet i de fall som anges i12 S. Begäran om överflyttning av barnet skall handläggas skyndsamt, se 15 S.Om ett barn olovligen har förts hit till landet eller olovligen hålls kvar häroch det inte finns grund för att vägra att överflytta barnet, skall rättenbesluta om överflyttning av barnet. Avsikten med bestämmelserna är att ett barnsnabbt skall få komma tillbaka till sin hemvanda miljö. Om det har förflutitkortare tid än mellan tidpunkten för det olovliga bortförandet ellerkvarhållandet och tidpunkten för ansökan om överflyttning, skall barnet genastflyttas över (jfr 12 S 1 samt art. 12 första stycket). Även i detta fall kanöverflyttning dock vägras på någon av de grunder som anges i 12 § 2-A. Någon prövning av frågan vem som bör ha vårdnaden om ellervården av barnet skall rätten inte göra (jfr art. 19). I den inofficiellakommentar som rapportören från för internationell privaträtthar upprättat uttalas att, om en sådan prövning behöver göras, den bör ske idet land där barnet har sitt hemvist. Kravet i konventionen att barnet omedelbartskall lämnas tillbaka innebär ocksä att frågan om vårdnaden eller vården kanbli prövad i det landet. Att någon prövning i själva frågan om vårdnaden ellervården inte skall göras i den stat där man prövar om barnet skall lämnas tillbaka, innebär också att det i och för sig saknar betydelse för prövningen vem som är att 41 anse som vårdnadshavare i den staten. Även om den sombefinner sig här i Prop. landet med barnet har anförtrotts vårdnaden genom ensvensk dom eller genom ett utländskt avgörande som är giltigt här i landet,utgör detta avgörande inte i och för sig något hinder motöverflyttning av barnet. Däremot kan de skäl som ligger fill grund för avgörandetbeaktas vid prövningen av frågan om överflyttning av barnet skall ske(se art. 17). Det är rättens uppgift att pröva om bortförandet ellerkvarhållandet har varit olovligt i den mening som avses i andra stycket i dennaparagraf. Vid sin prövning skall rätten självständigt beakta lagen i den statdär barnet hade sitt hemvist (jfr art. 14). Att rätten i vissa fall kan begära att sökandeninförskaffar något slags utslag från myndigheterna i den stat där barnet hadesitt hemvist om att bortförandet eller kvarhållandet var olovligt framgår av 14S andra stycket. Ett beslut om överflyttning av barnet skall inte tolkassom ett beslut rörande själva vårdnaden (se art. 19). Om rätten beslutar om överflyttning av ett barn innebärinte detta nödvändigtvis att barnet måste lämnas tillbaka till det land därdet hade sitt hemvist före det olovliga bortförandet ellerkvarhållandet. Om sökanden har bytt bostadsort, kan det bli fråga om att barnetlämnas över till denne på den nya orten. Överflyttning av barn enligt 11 S får dock vägras, om 1. det när ansökanom överflyttning gjordes har förflutit från det olovligabortförandet eller kvarhållandet och barnet har funnit sig till rätta i sin nyamiljö, 2. det finns enallvarlig risk för att överflyttningen skadar barnets kroppsliga ellersjälsliga hälsa eller i övrigt försätter barnet i en ohållbar situation, 3. barnet självtmotsätter sig överflyttningen och barnet har nått en sådan ålder och mognad attdess vilja bör beaktas, eller 4. det inte ärförenligt med grundläggande principer här i landet om skyddet för mänskligafri- och rättigheter att besluta om överflyttning. (Jfr art. 12 andra stycket, 13 och 20 i ) Av 11 S andra stycket följer att ett olovligt bortförandeeller kvarhällande i princip kan föreligga endast om den som har rätt att tavård om barnet också fakfiskt har utövat denna rätt. Är denna förutsättninginte uppfylld, får beslut om överflyttning av barnet i princip inte meddelas.Detsamma gäller om det skulle visa sig att den som hade rätt att ta vård ombarnet har samtyckt till att barnet fördes bort eller hölls kvar eller iefterhand har godtagit situationen (se art. 13 första stycket a). Ättbortförandet eller kvarhållandet då inte är olovligt är självklart. Någonsärskild föreskrift om detta har därför inte tagits in i lagen. Ändrad lydelse i propositionsförslaget. Punkt 1 Prop. 1988/89: Bestämmelsen ger rätten en möjlighet att vägra att beslutaom överflyttning av barnet, om barnet har funnit sig till rätta i sin nyamiljö. Bestämmelsen är fillämplig endast i fall då det har förflutit minst ettår från det att det olovliga bortförandet eller kvarhållandet ägde rum. Tidenräknas från denna dag till den dag då ansökan om barnets överflyttning gjordes(alltså inte till den dag då rätten meddelar sitt beslut). Har ett barnolovligen hållits kvar, bör tiden räknas från den dag då barnet skulle haåterlämnats till sin vårdnadshavare. Skulle vårdnadshavaren ha gått med på enförlängning av den tid under vilken barnet får vistas utomlands, får tidenräknas frän den dag barnet därefter skulle ha återlämnats. har skyldighet att bistå rätten iundersökningen av barnets nuvarande förhållanden. Detta följer av nämndensallmänna åligganden att tillhandahålla rätten den utredning som begärs. En grund för att vägra överflyttning av ett barn är attöverflyttningen skulle medföra en allvarlig risk för att barnets kroppsligaeller själsliga hälsa skadas. Att det föreligger en sådan risk skall framgå avobjekfiva omständigheter. Det måste dock inte vara fråga om en omedelbar risk. Ytterligare en grund för att vägra överflyttning av ettbarn är att barnet genom överflyttningen skulle försättas i en ohållbarsituation. Detta uttryck utgör en översättning av konventionens uttryck"intolerable situation", "situation intolerable". Som exempelpå fall av detta slag har under remissbehandlingen nämnts att en överflyttningskulle medföra att barnet hamnar i en krigszon eller i ett flykfingläger undersvåra yttre förhållanden. Även andra situationer kan tänkas där förhållandenainte är fullt så extrema som i det nämnda fallet. Bestämmelsen motsvarar i sak vad som följer av 21 kap. 5 Sföräldrabalken. Bestämmelsen har sin motsvarighet i art. 20 iHaagkonventionen. Denna artikel antogs i konventionsarbetets allra sista skedesom en kompromiss sedan det hade visat sig omöjligt att nå enighet i fråganhuruvida konvenfionen borde innehålla en sedvanlig ordre public-klausul ellerej. Artikeln och förevarande punkt kan i och för sig ses som en alldelesspeciell sådan klausul, men med starkt begränsad räckvidd. Den är sålundaavsedd att komma fill användning i rena undantagsfall. För att överflyttning skall kunna vägras med stöd av dennabestämmelse krävs att det är oförenligt med de grundläggande principer här i landet som avser skyddet för mänskliga fri- och rättigheter att besluta om överflyttning. 1 första hand avses sådana konventioner om fri- och rättigheter som har anslutit sig till. Vidare kan det bli fråga om att pröva vad som följer av2 43 kap.regeringsformen, dvs. kapitlet om de grundläggande fri-och rättig- Prop.1988/89:8 heterna. Även annan lagstiftning om de mänskliga fri- ochrättigheterna kan emellertid få betydelse i detta sammanhang. Ansökan om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 §eller om överflyttning av barn enligt 11 S görs hos länsrätten. I denna och följande paragrafer ges gemensammabestämmelser om förfarandet i mål som gäller tillämpningen avEuroparådskonvenfionen och . Behörig att göra ansökan enligt denna lag är den som sakenrör. Vid tillämpningen av kan det vara den som är vårdnadshavareför barnet eller som annars är ansvarig för vården av barnet eller har rätttill umgänge med barnet. Är det som åberopas kan det vara densom hävdar att barnet hålls undan från honom eller henne i strid mot 11 S. Ävenen juridisk person, t. ex. en barnavårdsinstitution, kan vara behörig att göraansökan enligt denna paragraf. Om ett barn vistas i ett fosterhem får man iförsta hand avgöra vilken rätt fosterföräldrarna enligt den internalagstiftningen har att ta vård om barnet. Normalt torde man kunna utgå frånatt, om barnet är omhändertaget för vård genom samhällets försorg, det är denbarnavårdande institution som är ansvarig för vården som får göra ansökanenligt förevarande paragraf även om barnet faktiskt vårdas avfosterföräldrarna. Frågan om vilken länsrätt som är behörig avgörs eftersamma kriterier som gäller för inhemska verkställighetsmål. Det innebär attansökan alltid kan göras hos länsrätten i det län där den som har hand ombarnet är bosatt. Skulle denne tillfälligt ha tagit med barnet till annat län.t. ex. för en tids semester, får även länsrätten i det länet anses behörig.Fall kan också tänkas när barnet och den som har det i sin vård vistas påskilda orter i olika län. Sökanden torde i en sådan situation kunna vända sigtill länsrätten i det län där barnet finns eller till länsrätten i det län därmotparten i saken bor eller vistas (jfr , , 4 uppl., s.475). Om man vet att barnet vistas i men inte känner till var och densom har hand om barnet inte är bosatt här och hans uppehållsort inte heller ärkänd, bör ansökan kunna göras hos länsrätten i . I de flesta fall torde den svenska centralmyndigheten havarit inkopplad innan ansökan görs enligt denna lag. Genom myndighetens försorgkan nödvändiga översättningar göras av de handlingar som skall ges in tillrätten. Om sökanden själv vänder sig direkt fill domstolen utan att ha anlitatcentralmyndigheten, blir det sökandens sak att se fill att de översättningarsom kan vara erforderliga finns. Avsikten är att närmare föreskrifter om vad ansökan skallinnehålla skall tas in i en verkställighetsförordning. Vilka handlingar somskall ges in fillsammans med ansökan framgår av 14 S. 14 S Prop. 1988/89: Till ansökan om verkställighet av ett avgörande som avsesi 5 S skall fogas bestyrkt kopia av avgörandet samt, om det framgår attavgörandet har meddelats i svarandens utevaro, en handling som visar huruvidadenne har delgetts stämning eller motsvarande handling. Sökanden skall även gein en handling som visar att avgörandet kan utgöra grund för verkställighet iursprungsstaten samt lämna uppgift om var barnet kan antas befinna sig här ilandet och förslag till hur vården av barnet skall återställas. I mål om överflyttning av barn enligt 11 S skall sökanden,om rätten begär det, förete ett sådant avgörande av någon myndighet i den statdär barnet hade sitt hemvist före bortförandet eller kvarhållandetsom utvisar att bortförandet eller kvarhållandet var olovligt. Detta gällerdock endast om ett sådant avgörande kan erhållas i den staten. (Jfr art. 13 p. 1 b-f i och art. 15i Haagkonvenfionen) I denna paragraf finns bestämmelser om vilka handlingarsom skall fogas fill en ansökan som avses enligt lagen. Vid sidan av dessabestämmelser gäller de föreskrifter som finns i förvaltningsprocesslagen(1971:291). Bestämmelserna anger vilka handlingar som skall fogas ansökan om verkställighet med stöd av . Bestämmelserna anger vilka handlingar som skall fogas ansökan om överflyttning av barn enligt . Rätten kan ha anledning att begära in ett avgörande somvisar att ett bortförande eller ett kvarhällande var olovligt, om rätten finnerdet osäkert hur lagen i det land där barnet hade sitt hemvist förebortförandet eller kvarhållandet skall tillämpas i ett särskilt fall. försorg bör sökanden kunna få hjälp att skaffa fram ettsådant avgörande (jfr art. 8 tredje stycket f i ). Någonsärskild påföljd gäller inte för det fall att sökanden inte iakttar en sådanbegäran. Ansökningen kan alltså inte avslås enbart därför att sökanden inteföreter det avgörande som rätten har begärt. Mål om verkställighet av ett avgörande som avses i 5 Sskall handläggas skyndsamt. Också mål om överflyttning av barn enligt 11 S skallhandläggas skyndsamt. Har ett sådant mål inte avgjorts fråndet att ansökan gjordes om överflyttningen, är rätten på sökandens begäranskyldig att redogöra för orsaken till dröjsmålet. (Jfr art. 14 i och art. 2 och 11 iHaagkonventionen) Enligtandra stycket andra meningen är domstolen skyldig att på begäran Prop.1988/89:8 upplysa sökanden om orsaken till att målet inte har avgjorts inom sexveckor från det att ansökningen gjordes. Om centralmyndigheten företrädersökanden i målet, har även centralmyndigheten rätt att på begäran få en sådanredogörelse. Innan rätten avgör ett mål om verkställighet av ettavgörande som avses i 5 S eller om överflyttning av barn enligt 11 S skallrätten inhämta barnets mening, om det inte är omöjligt med hänsyn särskilt tillbarnets ålder och mognad. (Jfr art. 15 p. 1 a i Europarådskonvenfionen och art. 13andra stycket i ) Av 8 S förvaltningsprocesslagen framgår att rätten har ettansvar för att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Normaltformedlas barnets mening genom någon av parterna i målet. Men också i sambandmed ett uppdrag enligt 21 kap. 2 S eller genom utredningen iövrigt i målet kan barnets inställning till sökandens yrkande komma fram. Föratt markera att rätten även i mål av nu aktuellt slag skall försöka inhämtabarnets mening har en uttrycklig bestämmelse om detta tagits in i dennaparagraf. Beträffande innebörden av denna bestämmelse kan hänvisas till prop.1981/82:168 s. 56 f och 66. Att rätten i vissa fall kan höra barnet vid enmuntlig förhandling framgår av hänvisningen i 17 S fill 21 kap. 12 S andrastycket . Av lagtexten framgår att barnets mening skall inhämtas, omdet inte är omöjligt med hänsyn till barnets låga ålder eller bristande mognad.Ett annat fall när barnets mening inte kan inhämtas är då barnet hålls gömt häri landet. Beträffande förfarandet i övrigt i mål om verkställighetav ett avgörande som avses i 5 S eller om överflyttning av barn enligt 11 Stillämpas 21 kap. 2 och 3 §§, 4 § första och andra styckena samt 9-16 §§föräldrabalken. Förevarande paragraf innebär att bestämmelserna i 21 kap.föräldrabalken i stora delar gäller även i mål om verkställighet elleröverflyttning av barn enligt denna lag. Rätten har sålunda möjlighet att även i mål enligt dennalag lämna medlingsuppdrag som avses i 21 kap. 2 S (jfr åven 21kap. 4 S första stycket). I fråga om möjligheten att förordna om tvångsmedelgäller 21 kap. 3 S . Om det finns särskilda skäl, kan rätten föratt underlätta att barnet överflyttas föreskriva att barnet tillfälligt skalltas om hand på lämpligt sätt (se 21 kap. 4 S andra stycket ). Rätten har också möjlighet att meddela villkor beträffandeumgänge med barnet. Detta framgår av 10 S. Att barnets egen mening har betydelse för rättens prövning följer av 6 S 2 jämfört med 16 S och av 12 § 3. I fråga om möjligheten av vägra verkställighet eller beslut om överflyttning av barnet 46 finnsbestämmelser i 6-8 och 12 S§. Att beslut kan meddelas om över- Prop.1988/89: flyttning av ett barn även i fall då vårdnadshavaren eller den somannars har rätt att ta vård om barnet eller att få umgås med barnet stöder sinrätt direkt på lag följer av 11 S och, under särskild förutsättning, 5 S andrastycket. För rättens handläggning gäller i övrigt bestämmelserna i21 kap. 10-16 S§ . Av 21 kap. 12 S framgår att länsrättenskall hålla muntlig förhandling om det inte är uppenbart obehövligt. Någonanledning för länsrätten att i dessa mål förelägga en sökande som vistasutomlands att inställa sig personligen kan inte föreligga annat änundantagsvis. Även de bestämmelser i 21 kap. som riktarsig till polismyndigheten gäller i fall som avses i denna lag. Om hämtning harbeslutats, blir alltså 21 kap. 9 S tillämplig. Enligt 21 kap. 10 § andrastycket kan polismyndigheten - oavsett om det pågår något mål eller inte -vidta sådana omedelbara åtgärder som kan ske utan skada för barnet. Med stöd avdenna bestämmelse kan polismyndigheten exempelvis stoppa utresan för ett barnsom en förälder eller någon annan avser att olovligen ta med sig utomlands.Polismyndigheten kan också ta hand om barn som olovligen har tagits från sinvårdnadshavare e.d. och som ankommer hit. Om det i ett mål om vårdnad om barn eller i ett mål omvård av barn enligt lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av ungaframkommer att ansökan har gjorts om överflyttning av barnet enligt 11 Sförsta stycket, får rätten inte besluta i frågan om vårdnaden eller vårdenförrän denna ansökan har prövats. Får rätten i ett mål som avses i första stycketunderrättelse av centralmyndigheten om att ett barn, på sätt som sägs i 11 stycket, olovligen har förts hit till landet eller olovligen hålls kvarhär utan att ansökan har gjorts om överflyttning av barnet enligt 11 S förstastycket, får rätten inte besluta i frågan om vårdnaden eller vården förrän dethar förflutit en rimlig tid för att göra en sådan ansökan. (Jfr art. 16 i ) Att domstolen inte får besluta om vårdnaden om ellervården av barnet, om ansökan har gjorts om överflyttning av barnet enligtHaagkonventionen, innebär att domstolen inte heller får meddela någotinterimistiskt beslut i saken. Finns det ett behov av att ta hand om barnet ochpågår det ett mål om överflyttning av barnet, kan länsrätten i det målet medstöd av 17 S jämfört med 21 kap. 10 S första stycket eller 4 S andra stycketföräldrabalken förordna att barnet skall tas om hand. 1988/89: Skulle domstolen meddela beslut om vårdnaden om ellervården av barnet i fall dä ansökan om överflyttning av barnet inte har gjortsinom rimlig tid, utgör detta avgörande inte i sig något hinder mot att ansökandärefter görs och beslut meddelas om överflyttning av barnet med stöd av 11 §(se specialmotiveringen till den paragrafen).