prop · GC0376 · 1988-12-31 00:00:00 — 1 tredjestycket följer så konklusionen alt varan skall anses felaktig, om den avvikerfrån vad som föreskrivs i första eller andra stycket. Av specialmoliveringentill paragrafen framgår otvedtydigt, att paragrafens andra stycke ej är avsettatt vara en uttömmande beskrivning (jfr allmänna motiveringens avsnitt 2.2.sjunde stycket). Det förutsätts m.a.o. att del kan förekomma andraofullkomligheler än de särskilt uppräknade som skall kunna ge grund för omdömetall varan är felaktig (med alla de rättsföljder som detta utlöser). Detmåste anses lagtekniskt olyckligt att lagtexten inte antyder att 17 § andrastycket är tänkt som en icke heltäckande uppräkning utan som exemplifiering.Paragrafens tredje stycket ger fastmer intrycket att felbegreppet är striktanknutet till första och andra styckenas bestämningar. Intrycket förstärks avingressen till 18 §, vari markeras att där följer något som utgör entilläggsfålla till 17 §:s avgränsade tillämpningsfält. Ord behöver inte spillaspå argumentation för att lagtext, när så är möjligt, skall avspegla denverkliga tanken bakom lagtexten. Den bakomliggande tanken kan härlagtexlmässig signaleras på följande sätt. Bestämmelseni 17 § tredje stycket ges lydelsen: "Om varan avviker från vad somföreskrivs i första eller andra stycket eller eljest i något väsentligtavseende avviker frän vad köparen med fog kunnat fömtsätta, är varan att ansesom felaktig". Även med en omformuleringav 17 § synes det lämpligt att man i svensk köplag anknyter till den finländskalagens ordval i 18 §:s ingress och låter denna paragraf få inledningen:"Fel föreligger även om (eller hellre: när) varan inte överensstämmer "I paragrafens andra stycke kan ordet "även" utbytasmot "vidare", om man vill undvika upprepning. I anslutning till 17 och18 §§ må ytterligare anmärkas, att lagförslaget i sig laborerar med en feltypsom tydligen anses falla utanför 17 och 18 §§:s räckvidd, nämligen rättsligtfel. Lagrådet behandlar den frågan under 41 §. Vad särskilt angår 17 §kan slutligen som en tilläggsaspekt påpekas, att fel i varan kan tänkasföreligga på den grunden att varan är "för fin". Som exempel kan tasdet fallet alt på köparsidan finns en företagare som bedriver en industri avmåhända tämligen blygsam omfattning. För att rationalisera driften önskar hananlita datorteknik i produktionsförloppet och vänder sig till ettspecialistföretag i den branschen med förtroende för att detta är bäst väpnatatt erbjuda honom en datortyp som är lämplig för Antag sedanatt datorfirman då erbjuder och levererar en dator med konstmktion ochfunktioner som vida överstiger vad småföretagaren egentligen har behov ochnytta av, med i motsvarande mån ett onödigt överpris. En sådan företeelse synesvara att hänföra till felområdet. Någon tvekan kan man hysa i frågan om felethör hemma i 17 § andra stycket punkt 2 eller bör ses som en avvikelse från vadsom som tolkningsvis måste anses följa av avtalet. 1988/89:76 Lagrådet Enligtparagrafens första stycke andra meningen är säljaren inte skyldig att fullgöraköpet, om det föreligger ett hinder som han inte kan övervinna eller omfullgörelsen skulle fömtsätta uppoffringar som inte är rimliga med hänsyn tilldet intresse köparen har av alt säljaren fullgör köpet. Köparen får dock,enligt andra stycket, kräva att säljaren fullgör köpet, om hindret ellermissförhållandet upphör inom rimlig tid. Bestämmelseni andra stycket hör sakligt sett ihop med bestämmelsen i första stycket andrameningen. Enligt lagrådets mening skulle lagtexten vinna i tydlighet om de bådabestämmelserna inte var styckeåtskilda. Fråganom säljarens skyldighet att fullgöra köpet bygger på en intresseavvägning, därman jämför de insatser som köpet skulle kräva av säljaren med det intresse somköparen har av att säljaren fullgör köpet. Om en föreliggande disproportionmellan säljarens och köparens intressen upphör, får köparen kräva att säljarenfullgör köpet. Att kalla denna disproportion för "missförhållande"är språkligt sett mindre tillfredsställande; jfr lagutskottspromemoria angående prop. 1987/88:155 om skydd för företagshemligheter (prot.1988/89:6), i vilken promemoria ordet missförhållande förekommer i denvanligaste betydelsen (se 2 §). Lagrådet förbiser i detta sammanhang inte attordet missförhållande i betydelsen disproportion förekommer i avtalslagens 31 §och 9 kap. 5 §, men där är satsbyggnaden sådan att betydelsenblir självklar. Den nu särskiltuppmärksammade föreskriften kan med hänsyn till det anförda ges följandelydelse: "Om hindret eller annat förhållande som nämnts upphör inomrimlig tid, får köparen dock kräva att säljaren fullgör köpet. "Alternativt kan lagrådet väl tänka sig att använda ordet "disproportion"i lagtexten. Sistnämnda lösning är till fördel med tanke på att åsyftadföreteelse återkommer i 24 och 53 §§ och dessa bestämmelser blir merlättillgängliga om läsaren genast får klart för sig att det är ett disproportionsförhållandesom är i fråga. Varför skulle man för övrigt väja för det i och för siglatinklingande ordet disproportion, när remissförslaget i sin mbrik före 60 §och i texten till samma paragraf använder det egentligen mer svårtillgängligaordet "specifikation"? Ianslutning till de i paragrafen omnämnda reklamationsfristema bör noteras den idoktrin och rällsstillämpning uppmärksammade frågan i vad mån en säljare vidreklamation från en köpare i anledning av felaktig vara genom sitt uppträdandeutom rätta går förlustig möjligheten att åberopa eventuella brister i köparensreklamation. Rättspraxis synes ha intagit den ståndpunkten att, om säljarenutan att rikta anmärkning mot en sådan reklamation inlåtit sig i förhandlingarmed köparen, säljaren i allmänhet sedermera inte kan göra gällande att denblivit för sent framställd eller av annan anledning skulle vara utan verkan. Ianslutning till paragrafens andra stycke vill lagrådet erinra om vad somanförts ovan beträffande 23 §, där lagrådet väckt tanken att utbyta ordet"missförhållande" mot "disproportion". Dennabestämmelse, som gäller påföljder vid rättsligt fel, står under avdelningsrubriken(före 30 §). Beträffande de tidigareparagrafema vet läsaren att, när i dessa paragrafer (30 40 §§) talas om feleller felaktig vara, så är det fråga om sådana bristfälligheter som lagentidigare har beskrivit och i övrigt berört i 17-21 §§. I 41 § ställs läsareninför nyheten att det utanför ramen för 17 21 §§ finns en ytterligare feltyp,det rättsliga felet. Detta fel får inte sin beskrivning, förrän man haravverkat felbegreppet och är framme i påföljdsdelen. 1 den logiska uppbyggnadenav lagen kan detta sägas vara en onöjaktighet (tydligen observerad under lagförfattandet,eftersom man sett sig föranlåten alt uppräkna ett antal paragrafer frånfel-avsnittet som skall tilllämpas också vid rättsligt fel). Lagrådet anserdock att förhållandet inte ger anledning till jämkningspropåer; utrymme måstefinnas för vissa tekniska genvägar. Av paragrafenframgår att om priset inte följer av avtalet är det säljarens sak att avgöravilket pris han skall begära. Köparen är dock inte skyldig betala mer änskäligt pris, vilket får bestämmas med hänsyn till varans art och beskaffenhet,gängse pris vid liden för köpet samt omständigheterna i övrigt. Enligt 5 § 1905års lag skall köparen, då köp ingåtts utan att pris blivit bestämt, betala vadsäljaren fordrar där det ej kan anses oskäligt. Inom doktrinen har sistnämndaparagrafs formulering varit föremål för en del diskussioner. Rättspraxis synesha givit paragrafen en tolkning som ansluter till den gmndtanke som kommertill uttryck i lagförslaget. För sin del finner lagrådet att omformuleringen ärändamålsenlig och ger uttryck för en lämplig avvägning mellan partsintressena. Isista stycket av specialmotiveringen till paragrafens punkt 1 görs ellkategoriskt uttalande om att en köpares sidoförpliktelser (underförstått i vad dessa uttrycks i ettavtal som är att vid en helhetssyn beteckna som ett köpeavtal) faller utanförbestämmelsen och därmed utanför påföljdssystemet. Lagrådet vill i detsammanhanget erinra om vad som sagts under 2 § i fråga om sidoförpliktelser påsäljarsidan, nämligen att, när fråga är om avtal som i följd av 2 § andrastycket faller under lagen, starka skäl talar för en analogitillämpning avlagens sanktionsbestämmelser vid eftersättande av sidoförpliktelsen.Motsvarande synsätt bör i princip anläggas, om det är på köparsidan som en i ettköpeavtal fastslagen sidoförpliktelse gäller. erkänns gärna att dettorde vara ett ganska opraktiskt fall att sidoförpliktelser av nu åsyftad artåvilar köparen. Prop.1988/89:76 Lagrådet I motsats till vadsom gäller enligt lag innehåller förslaget till ny köplag regler omavbeställning. Dessa regler gmndas på en av departementschefen gjord avvägningmellan hänsynen till å ena sidan avtalssäkerheten och å andra sidansamhällsekonomin. Till stöd för att införa de nya reglerna anfördepartementschefen, att principen om att avtalet skall hållas enligt sittinnehåll i ökad utsträckning fått ge vika som exempel näms bl. 36 §avtalslagen och vidare att det från allmän ekonomisk synpunkt måste anses somolämpligt om en tillverkning som inte är önskad av beställaren och som intekan nyttiggöras ändå kommer till stånd. Enligt lagrådets mening är det enriktig bedömning att köplagens regler inte skall bidra till en icke önskvärdförstörelse av ekonomiska värden och att det därför är befogat att påföreslaget sätt frångå principen om avtalsbundenhet. Vad departementschefen iövrigt föreslår om säljarens fortsatta arbete på att fullgöra avtalet, närköparen avbeställer varan, och på vilket sätt säljaren skall ersättas om fullgörelseninte kommer till stånd har lagrådet inte heller någon erinran mot. Påsamma sätt som lagrådet gjort vid 34 § hänvisar lagrådet till vad som anförtsbeträffande 23 §, där tanken väckts att utbyta ordet "missförhållande"mot "disproportion". Lagrådet noterar att,enligt vad som kan utläsas av remissprotokollet, undantaget i paragrafensförsta stycke andra meningen inte innebär, att där avsett förhållande skullefalla utanför avtalsbrottens krets utan endast att avtalsbrottet ej utlöser denrättsföljd som paragrafen handlar om. Konstaterandet får betydelse förförståendet av att även i hindersfallen hävning och skadestånd enligt deföljande paragrafema kan förekomma som rättsföljder. Sammanhanget i sakenframgår klart vid läsning av specialmotiveringen till 23 §. Iparagrafens fjärde stycke anges två fall, då säljaren får häva köpet trots attvaran har kommit i köparens besittning. Enligt vad som uttalas ispecialmotiveringen till 63 § fjärde stycket innebär det lagmmmel, attytterligare fall föreligger där säljaren har hävningsrätt trots att varankommit i köparens besittning. I klarhetens intresse synes detta ytterligarefall böra anges i lagtexten, exempelvis på följande sätt: "Harvaran_ förbehållit sig rätt till detta eller om köparen avvisar varan eller om sådant fallföreligger som avses i 63 § Qärde stycket." 1988/89:76 Lagrådet Iparagrafen används orden post och poster i olika betydelser. I det ena falletliktydigt med delleverans och i det andra synonymt med delbetalning. Därförföreslår lagrådet, att man på de tre sista ställena i paragrafen där ordet postförekommer i stället använder ordet delleverans. Detta ord anknyter närmaretill det norska ordvalet i motsvarande paragraf och ansluter också till ordvaleti 44 §. På gmnd av det anförda förordar lagrådet att paragrafen får följandelydelse: "Skallbetalning ske efter hand i särskilda poster allteftersom avlämnande sker ochföreligger det dröjsmål med betalningen för någon delleverans, får säljarenhäva köpet i fråga om denna delleverans enligt de bestämmelser som i övrigtgäller för hävning. Säljarenfår häva köpet även i fråga om en senare delleverans, om det inte saknasanledning att anta att dröjsmål med betalningen som ger rätt lill hävningkommer att upprepas." Enligt andra styckethar säljaren rätt till skadestånd för den skada han lider genom att köpareninte medverkar till köpet enligt 50 § I eller inte i rätt tid hämtar eller taremot varan "i fall då det framgår av avtalet eller omständigheterna attsäljaren har ett särskilt intresse av att bli av med det som han harsålt". För att det klarare skall framgå att den citerade satsen tar sikteenbart på det fallet att köparen inte i rätt tid hämtar eller tar emot varan(jfr avfatlningen av 55 § första och andra styckena) bör orden "genom attköparen" inskjutas mellan "50 § 1 eller" och "inte i rätttid". Denrätt som föreligger för köpare eller säljare att för sin del inställafullgörelsen och hålla inne sin prestation föreligger enligt 61 § förstastycket när det efter köpet visar sig att en motparts handlingssätt ellerekonomiska förhållanden är sådana att det finns starka skäl att anta att haninte kommer att fullgöra sina förpliktelser. Fråga uppkommer när detskall anses föreligga "starka skäl" för antagande om bristandefullgörelse. I remissprotokollet har lämnats en del exempelpå när så bör anses vara fallet. Av dessa exempel framgår att köparens ellersäljarens slutsats skall grundas på de föreliggande objektiva omständigheterna.Den bedömning parten gör sker på hans egen risk och är den felaktig blir hanskadeståndsskyldig för såväl den direkta som den indirekta skada motpartenlider till följd av hans åtgärd. Fråga är i dettasammanhang om en beviskravsregel av specifik natur: rätten skall i efterhand bedöma om vederbörande part i förfluten tid byggde sin bedömning på acceptabelt underlag. Kravet på partens underlag ullrycks på andra håll i förslaget med att parten "medfog kunnat räkna med (förutsätta, kunde beräkna)"; se 19§ första stycket 1 och 2 samt 79 §, jfr lagrådets förslag under 17§. I annat sammanhang ligger kravet högre än på sistnämnda ställen, nämligen i 62 §, där det sägs "Står det klart all det kommer att inträffa ett avtalsbrott ".Avfatl ningen av 63 § lär få uppfattas så, alt beviskravet avsetts ligga något högre än i "med-fog-fallen" men lägre än i "det-slår-klart-fallet". Det kan verkligen ifrågasättas om man inte genom denna mellannivå har hamnat i en språklig övernyansering utan egentligt värde för rättstillämparna (jfr , Rättegång IV, 1982, s. 87 fdär del förordas användning av ettfåtal standardiserade uttryck i beviskravsfrågor). Eftersom det svenska förslaget i behandlad del anknyter till övriga nordiska lagars uttryckssätt, finner sig dock lagrådet inte ha tillräcklig anledning att framföra någon ändringspro på. Enligt61 § Jjärde stycket, 62 § och 64 § andra stycket kan part ställa"godtagbar säkerhet" för att uppnå vissa i paragraferna närmareangivna rättsverkningar och enligt 63 § andra stycket kan part kräva sådansäkerhet när konkursbos prestation skall ske . I dessa paragrafer användsalltså orden "godtagbar säkerhet" medan det lag och i dennorska lagen talas om "betryggande säkerhet". Även i exempelvis 4kap. 23 § jordabalken, 2 kap. 13 § bankrörelselagen och 11 § lagen om tryggandeav pensionsutfästelser återfinns orden "betryggande säkerhet". I de situationer som avsesi den föreslagna svenska köplagen ankommer del på säljare och köpare all utanmyndighetsprövning söka nå en överenskommelse om säkerheten. Enligt lagrådetsmening bör för sådant fall ullrycket "godtagbar säkerhet" kunnaanvändas. Detta uttryck används också i en motsvarande situation enligt 11 kap.9 § (se prop. 1986/87:1 s. 182). Vadsom avses med "godtagbar säkerhet" berörs i specialmotiveringen till61 § fjärde stycket och 63 § andra stycket. Detanförda äger tillämpning också beträffande 75 §. 1 61 § fjärde stycket och63 § andra stycket talas om att part "ställer godtagbar säkerhet för sinfullgörelse" medan i 62 § saken uttrycks så, att motparten "ställergodtagbar säkerhet för att han kommer all fullgöra köpet". Sistnämnda textbör ändras så alt den överensstämmer med den först angivna lydelsen. Vad särskilt angår 63 §behandlas däri de spörsmål som ur en köplags perspektiv uppkommer, när enavtalspart kommer i konkurs. Lagförslagels huvudprincip är därvid allkonkursboet får inträda i avtalet. Då den föreslagna liksom den gällandeköplagen är i allo dispositiv ges i denna lagstiftning inte någotsvar på frågan om avtalsparterna i ett köpförhållande kan avtala bort den i 63§ angivna befogenheten för konkursbo att inträda som part i avtalsförhållandet,dvs. ta med en avlalsklausul som är till nackdel för tredje man. Svaret på denfrågan är i stället alt söka inom ett vidsträcktare avtalsrättsligt rättsområdeän del nu aktuella, varvid är att beakta att här spelar in ävenkonkursrättsliga och i övrigt exekutions-rättsliga aspekter (jfr 2 kap. 3 §konkurslagen och 5 kap. 5 § ulsökningsbalken). Det lagförslag lagrådet nu haratt granska väcker alltså i sig inte något nytt problem i berört avseende, ettförhållnade som gör det ganska naturligt att remissprotokollet lämnar fråganutan behandling. Lagrådet konstaterar,att spörsmålet är föremål för uppmärksamhet inom ramen för denrättsvetenskapliga debatten, då det behandlats i en ganska färskdoktorsavhandling (, Konkurs och kontrakt, särskilt s. 58 fl'och92 ff, som i den delen, enligt vad lagrådet erfarit, inte förblev oemotsagd viddisputationen). En del uttalanden i ämnet förekommer i den norska propostionen(s. 113 f). Från språklig synpunktförefaller det riktigare att i 63 § fjärde stycket tala om att "köpesumman"ännu inte har förfallit till betalning än att så är förhållandet beträffande"priset". Även på annat håll (71 §) förekommer termen"pris" där man hellre borde ha använt "köpesumma", menordvalet är därvid inte lika störande som i förevarande paragraf Enligt förslagetgäller som huvudregel att köparen får häva köpet eller kräva omleverans endastom han kan lämna tillbaka varan väsentligen oförändrad eller oförminskad(första stycket). Köparens rätt går dock inte förlorad om varan har förstörts,försämrats eller minskat till följd av en åtgärd som har varit nödvändig föratt undersöka om varan är felfri (andra stycket punkt 2). Enligt motiven tillförslaget förutsätts att de åtgärder köparen har vidtagit vid undersökningenhar varit nödvändiga eller i vart fall försvarliga med hänsyn tillomständigheterna. För att nå bättre överensstämmelse mellan lagtext och motivbör i lagtexten talan om "åtgärd som har varit behövlig för att undersökaom varan är felfri" (jfr norska lagförslagels uttryckssätt "handlingsom trengs "). Iförsta stycket anges i en första mening den omfattning ett på avtalsbrottgrundat skadestånd skall ha. I andra meningen följer så ett undantag som går utpå att produktskador inte ersätts, underförstått: enligt den föreliggandelagen. Bakom ligger tanken, att såsom närmare utvecklas i motiven, sistnämndaskador avses bli ersatta enligt andra grunder. Det torde vara en fördelom lagtexlläsaren fick en antydan om den bakomliggande tanken, så att han ej kan vilseledas att tro att andra meningens fall överhuvudtaget inte är ersättningsgilla. Tillräcklig antydan synes bli given om andra meningen inleds med orden "Skadestånd enligt denna lag omfattar dock inte ." I specialmotiveringen tillförsta stycket berörs s.k. ingrediensskador, Prop. 1988/89:76 beträffandevilka remissförslagets avsikt är att de i princip inte längre skall Lagrådet bedömas enligt köprättsliga regler. I anslutning härtill behandlas delfallet 75 § att en skadad produkt har satts samman av skilda beståndsdelar,varav en är den köpta varan som är behäftad med fel. Utslagsgivande i densituationen sägs böra vara om det finns "identitet" mellan denbeståndsdel som utgör den köpta varan och slutprodukten, i vilket fallersättningsfrågan ofta vore att bedöma enligt köprättsliga regler. Identitetborde anses föreligga, om den köpta varan utgör "den helt dominerandedelen av slutprodukten". Ettexempel på identiletsfall kan måhända vara att en bagare förvärvat mjöl somsenare visat sig otjänligt, med effekten att slutprodukten, brödet, blevmisslyckat; brödels ingredienser vid sidan av mjölet kunde ofta betraktas somförsumbara i en helhetsbedömning. Detkan ifrågasättas om det köpta behöver vara det kvantitativt helt dominerande.Dominansen kan ju tänkas ligga i att den köpta varan är det värdemässigt ochfunktionellt centrala för slutprodukten (t. ex. doftämnet vidparfymtillverkning). 1andra stycket sker en uppräkning av de fyra fallen som konstitulerar indirektföriusl. Uppräkningen avslutas i punkt 4 med "annan liknandesvårförutsebar förlust". Uttryckssättet ger intrycket att lagstiftarenbetraktat även punkterna 1 3 som "svårförutsägbara". Emellertidkan dessa punkters fall ibland ha varit klart förutsebara vid tiden för detersättnings-utlösande avtalsbrottet (jfr remissprotokollets uttalanden ispecialmotiveringen till 70§). Med fördel kan därför punkt 4 ges lydelsen"annan liknande förlust, om den varit svår att förutse". Beträffandetredje stycket måste en reflexion inställa sig. Remissprotokollet laborerar ianslutning till andra och tredje styckena med konstruktionen att allaförlustfall som ej faller under andra styckets uttömmande uppräkning av deindirekta skadefallen är att betrakta som direkta förluster; något tredjegives inte i det resonemanget. Mot nu angiven bakgrund synes tredje stycketkunna formuleras enligt följande: "Somindirekt förlust-- haft för att begränsa en direkt förlust." Beträffandebegreppet "godtagbar säkerhet" hänvisas till vad lagrådet uttalatunder 61-64 §§. Förslag till lag om ändring i räntelagen (1975:635) Förslaget lämnas ulan erinran. Slutprotokoll Utdrag urprotokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , ,, S. , , , , , ,, , G. , , , , Freivaldsoch Proposition om ny köplag 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till 1. köplag, 2. lagom ändring i räntelagen (1975:635). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådethar i allt väsentligt godtagit den föreslagna lagstiftningen. På några punkterhar lagrådet dock fört fram synpunkter och förslag till ändringar av lagtexten.Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till de uppfattningar som lagrådetdärvid gett uttryck för och också, med ett par undantag, biträda lagrådetsändringsförslag, även om jag på några punkter förordar en delvis annorlundaformulering av lagtexten. Idet följande uppehåller jag mig endast vid de delar av lagrådets yttrande därlagrådets uttalanden föranleder särskilda kommentarer från min sida. Förstvill jag ta upp ett par frågor beträffande vilka lagrådet har gjort vissaprincipiella uttalanden. En sådan rör parternas sidoförpliktelser, t. ex.skyldighet för säljaren att montera en köpt vara. I1905 års lag, liksom i de danska och norska lagarna från , reglerasendast parternas huvudförpliklelser på gmnd av köpet och påföljderna avavtalsbrott mot sådana förpliktelser. 1 övrigt lämnas öppet vad som skallgälla. Med undantag för vissa regler om köparens medverkan bygger detföreliggande förslaget till ny köplag på samma princip. Detsamma gäller ifråga om den finska köplagen och torde komma att gälla i fråga om en ny danskköplag. Den nya norska köplagen innehåller däremot en bredare reglering, somtar sikte även på sidoförpliktelser. Lagrådethar i anslutning till 2 och 50 §§ utförligt uppehållit sig vid frågan omsidoförpliktelser. Lagrådet har därvid gjort vissa uttalanden om vad som börgälla när ett avtal i enlighet med den föreslagna regleringen i 2 §andra stycket skall i sin helhet anses som ett köp trots att det innehåller moment av tjänstekaraktär. Närdet gäller sidoförpliktelser rör man sig på ett område där variatio nen och mångfalden av de olika situationer som kan tänkas förekomma är 235 betydande.Det går knappast att i en enkel och för alla fall verkande formel fånga inlämpliga påföljder. Som lagrådet har anfört bör i de flesta situationer köplagensprinciper kunna bli vägledande även för bedömningen av sådana avtalsbrott somhar lämnats oreglerade.