prop · GC03108 · 1988-12-31 00:00:00 — Dit hör exempelvis brott mot 18 och 19 kap. och endel specialstraffrättsliga bestämmelser om förbud mot att beträda militäraområden o. d. I vissa fall kan dock gränsdragningen vara svårare, t.ex. vidöverträdelser av straffbestämmelser i 3, 4 och 13 kap. , som inte iförsta hand är avsedda att skydda rikets säkerhet men som under vissaomständigheter kan innefatta ett sådant brott. Gränsdragningsfrågor kan ocksåaktualiseras i fall där en brottsutredning berör både brott mot riketssäkerhet och annan brottslighet. Det ankommer givetvis i sista hand på RPS attpröva om en viss brottsutredning faller inom ramen för säkerhetspolisenskompetens enligt förevarande paragraf. I regeringens befogenhet enligtparagrafen att bestämma att säkerhetspolisen skall fullgöra även annanpolisverksamhet ligger också att regeringen i ett konkret fall kan uppdra åtsäkerhetspolisen att fullgöra en viss polisuppgift. Förslaget till lagomändring i lagen (1976:600) om ojfentlig anställning Prop.1988/89:108 Enarbetstagare hos staten som är anställd med fullmakt får förflyttas till enannan statlig tjänst, som tillsätts med fullmakt. Inom försvarsmakten fårdessutom en arbetstagare, som har en militär tjänst och som är anställd medförordnande tills vidare, förflyttas till en annan militär tjänst enligt de närmareföreskrifter som regeringen meddelar. Åven en arbetstagare som är anställd vidrikspolisstyrelsen JÖr arbete i polisverksamhet för att JÖrebygga och avslöjabrott mol rikets säkerhet Jår förflyttas till en annan statlig tjänst enligt denärtnare föreskrifter som regeringen meddelar. En arbetstagare som är polisfår därvid endast förflyttas till en annan polistjänst. Förflyttningenligt första stycket till en anställning hos en myndighet inom något annatverksamhetsområde får endast ske om arbetsuppgifterna är likartade ellerarbetstagaren i allt fall med hänsyn till sin utbildning är lämpad föranställningen. Om förflyttning avden som är utnämnd till ordinarie domare föreskrives i regeringsformen. Denföreslagna bestämmelsen innebär att en arbetstagare vid säkerhetspolisen kanförflyttas till en annan tjänst inom RPS eller inom en lokal eller regionalpolismyndighet eller vid någon annan statsmyndighet. Både innehavare avpolistjänster och andra tjänster berörs. Syftet med bestämmelsen är attförflyttning skall kunna ske när det behövs av hänsyn till verksamheten vidsäkerhetspolisen. Den närmare regleringen på området bör i huvudsak ges detinnehåll som kommittén angett. För poliser torde det ipraktiken huvudsakligen bli fråga om förflyttning till en lokal polismyndighet,eftersom antalet polistjänster vid RPS är begränsat, bortsett från vidsäkerhetsavdelningen. Det innebär en särskildtrygghet från arbetstagarsynpunkt att en polis endast kan förflyttas till enannan polistjänst. Om en polis vid säkerhetstjänsten har visat sig olämpligför att inneha polistjänst över huvud taget bör problemet i första hand lösasgenom tillämpning av andra bestämmelser i eller lagen (1982:80) omanställningsskydd. För specialister utanpolisiär bakgrund torde det i praktiken ofta vara svårt att inom polisväsendethitta passande alternativ till arbetet vid säkerhetspolisen. För dessa arbetstagarefår man nog snarare tänka sig en förflyttning till en statsmyndighet utanförpolisväsendet, vilket den föreslagna regeln ger möjlighet till. Däremot bördet finnas åtskilliga befattningar både inom och utom polisväsendet somadministrativa tjänstemän kan förflyttas till. Detligger i sakens natur att anställningstryggheten inte skall kunna kringgåsgenom att en tjänsteman förflyttas till en tjänst med sämre anställningstrygghet.Detaljbestämmelser om detta bör kunna meddelas i föreskriftsform, såsom harskett i fråga om förflyttning av krigsmän (jfr 34 § AF). Över huvud taget börreglerna på området som sagts tillämpas med stort omdömeoch med all tillbörlig hänsyn till den enskilde Prop. 1988/89:108 arbetstagaren. Ävenen del ytterligare föreskrifter av administrativ karaktär kan behöva utfärdas.Föreskrifterna bör medge att undantag vid tillämpning av förflyttningsregelnfår göras från annars gällande regler om vilken myndighet som inrättar ellertillsätter tjänst samt om kungörande av ledig tjänst. Denföreslagna bestämmelsen innebär en ovillkorlig förflyttningsskyldighet inom deramar som anges. Någon särskild motivering behöver därför inte ges för atttillämpa förflyttningsregeln i ett visst fall. Givetvis måste grundlagens kravpå saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen) iakttas vid regelnstillämpning. Ett beslut om förflyttning kan angripas genom att talan väcks hosdomstol enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister (16 kap. 1 och 2§§ ). 1första hand är den föreslagna regeln givetvis avsedd att vara ett hjälpmedelför att kunna omplacera en tjänsteman som inte själv önskar bli omplacerad. 1vissa situationer bör dock regeln kunna tillämpas i samförstånd medtjänstemannen som en hjälp för denne att få en befattning utanförsäkerhetspolisen. Någrasärskilda övergångsbestämmelser bör inte knytas till den nya bestämmelsen. Detligger dock i sakens natur att bestämmelsen bör tillämpas med återhållsamhet ifråga om dem som anställts före ikraftträdandet. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen 1. föreslår att antaförslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387), 2. föreslår att antaförslaget till lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning, 3. föreslår att godkännade riktlinjer som jag i det föregående har förordat i fråga om säkerhetspolisenbeträffande dels ledning och parlamentarisk insyn, dels personalpolitik, 4. föreslår att tillPolisverksamheten rörande brott mol rikets säkerhet m. m. för budgetåret1989/90 under trettonde huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag på 257 158 000kr., 5. bereder tillfälle attta del av vad jag i det föregående har anfört i fråga om säkerhetspolisensorganisatoriska hemvist, arbetsuppgifter och organisation. Jagfinner sådana synnerliga skäl som avses i 3 kap. 4 § andra stycket 3 riksdagsordningenföreligga. Ärendet bör behandlas under innevarande . 7 Beslut Prop. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden har anfört för de åtgärderoch de ändamål som han har hemställt om. översiktlig beskrivning av säkerhetspolisens nuvarandeinriktning och organisation samt en sammanfattande redogörelse för delbetänkandet(SOU1988:16) -Säkerhetspolisens inriktning och organisation Verksamhetenvid säkerhetspolisen grundar sig i första hand på ett bemyndigande i 4 §förordningen (1988:762) med instruktion för (), som ärden myndighet i vilken säkerhetpolisen organisatoriskt ingår. Bemyndigandet gerRPS rätt att leda polisverksamhet rörande brott mot rikets säkerhet. Med dettauttryck avses både den inre säkerheten för statsskickets bevarande och denyttre säkerheten för ett nationellt oberoende. Dessutom svararsäkerhetspolisen för de uppgifter som ankommer på RPS med stöd av en delspecialförfattningar till skydd för rikets säkerhet, såsomsäkerhetsskyddsförordningen (1981:421), personalkontrollkungörelsen (1969:446)och upphandlingsförordningen (1986:366). Funktionelltfaller verksamheten vid säkerhetspolisen i huvudsak inom två områden, nämligensäkerhetsunderrättelsetjänst och säkerhetsskyddstjänst. Säkerhetsunderrättelsetjänstbestår av att inhämta och bearbeta underrättelsematerial som behövs för attupptäcka och ingripa mot brott mot rikets säkerhet. Hit kan också räknasförundersökning i mål rörande sådan brottslighet.Säkerhetsunderrättelsetjänsten kan i sin tur indelas i tre grenar, nämligen kontraspionage,terrorismbekämpning och åtgärder mot subversiv (dvs. omstörtande) verksamhet. Säkerhetsskyddsljänstär en förebyggande verksamhet. Till säkerhetspolisens uppgifter hör att utövaen normgivande och kontrollerande funktion när det gäller säkerhetsskyddet hosstatsmyndigheter inom huvuddelen av det civila området av totalförsvaret. (Överbefälhavaren, , har motsvarande uppgifter inom försvarsdepartementetsområde.) Liknande uppgifter ankommer på säkerhetspolisen när det gäller det avtalsmässigtgrundade säkerhetsskyddet vid företag, hos vilka statsmyndigheter gör beställningarsom bör hemlighållas av hänsyn till rikets säkerhet. Säkerhetspolisen harockså uppgifter inom ramen för personalkontrollsystemet, dvs. prövningen avpålitligheten från säkerhetssynpunkt beträffande sökande eller innehavare avtjänster som är av betydelse för rikets säkerhet. Tillsäkerhetsskydd i vid mening hör också personskydd. Säkerhetspolisens uppgiftär bl.a. att genom livvakter skydda statschefen och andra personer inom dencentrala statsledningen. Kommitténhar framhållit att säkerhetspolisen har haft framgångar ifråga om kontraspionaget, särskilt när det gäller att avslöja främmandeunderrättelseverksamhet som riktar sig mot försvarsindustrin. Däremot är detenligt kommittén svårt att bedöma effekten av det arbete som läggs ned inomterrorismbekämpningen. Enverksamhet som, enligt vad kommittén funnit, inte fungerar tillfreds- 1988/89:108Bilaga 1 Antalet livvakter inom säkerhetspolisen sva- Prop.1988/89:108 rar enligt kommittén inte alls mot behovet, och brist på medel göratt Bilaga 1 utbildning och träning av livvakterna försummas. En följd avbristen på livvakter är att annan säkerhetspersonal kommenderas somförstärkning till livvaktsverksamheten i en sådan utsträckning att andrafunktioner inom säkerhetsskyddet blir lidande. mening bör säkerhetsunderrättelsetjänst och säkerhetsskydd även ifortsättningen vara viktiga uppgifter för säkerhetspolisen. Beträffandekontraspionaget, som är säkerhetspolisens "klassiska" arbetsuppgift,är slutsatsen enligt kommittén självklar. Inte heller när det gällerterrorismbekämpning eller åtgärder mot subversiv verksamhet finns det enligtkommitténs mening något realistiskt alternativ till att låta uppgifternaskötas av säkerhetspolisen; detta med hänsyn bl. a. till de arbetsmetoder ochdet sekretesskydd som krävs för verksamheten. När det gäller terrorismbekämpningentillkommer att verksamheten sker som ett led i ett internationellt gmndatsamarbete mot terrorism. Att svara för del i detta internationellasamarbete kan enligt kommittén inte överlåtas på den lokalapolisorganisationen, vilket föreslagits från en del håll. Kommittén anslutersig här till den uppfattning som framförts av bl. a. juristkommissionen medanledning av mordet på (jfr SOU 1987:14 s. 125). Olikaåsikter har framförts beträffande frågan om huvudmannaskapet förlivvaktsverksamheten. svarar säkerhetspolisen för livvaktsverksamhet iallmänhet med anknytning till rikets säkerhet. Livvaktsskydd av främmandestaters representanter ankommer däremot på den lokala polisorganisationen,främst polismyndigheten i . Kommittén anser att livvakterna ifortsättningen som huvudregel bör tillhöra säkerhetspolisen med hänsyn tilllivvaktsverksamhetens nära anknytning till terrorismbekämpningen.Säkerhetspolisen måste tillföras både betydligt fler livvakter än man har och dessutom medel så att livvakterna kan utbildas och tränas. Med hänsyn tillde stora krav i fråga om vakenhet och spänst som ställs på en livvakt anserkommittén att tjänstgöringstiden i den verksamheten som huvudregel börbegränsas till omkring . Detanförda hindrar enligt kommittén inte att det kan finnas behov av ett mindreantal livvaktsutbildade polismän även i den lokala polisorganisationen förandra livvaktsuppdrag än dem som säkerhetspolisen primärt svarar för.Säkerhetspolisen bör dock svara för utbildningen även av dessa livvakter. Närdet gäller befogenheten att leda livvaktsarbetet anser kommittén att det alltidbör ankomma på säkerhetspolisen att bestämma en miniminivå för livvaktsskyddoch annat närskydd så snart personskydd behövs i anledning av ett terrorhoteller annars för att avvärja brott mot rikets säkerhet. Också den direktaledningen av säkerhetspolisens egna livvakter bör som huvudregel ankomma påsäkerhetspolisen. Den lokala polischefen bör dock ha befogenhet att utöva denledning som behövs för att närskyddet skall kunna samordnas med den lokalapolisens verksamhet. Motbakgmnd av vad kommittén anfört om det ansträngda läget i fråga 3 1988/89. om livvaktsverksamhetenhar regeringen bemyndigat Prop. 1988/89: 108 RPS att förstärka denna del av verksamheten. Enverksamhet med nära anknytning till terrorismbekämpning och personskydd är densamordning av bevaknings- och säkerhetsarbetet vid statsbesök och liknandehändelser, som ankommer på RPS enligt myndighetens instruktion. Uppgifternahandläggs vid den s.k. bevakningssektionen, som är en enhet inommyndighetens öppna del. Samordningsarbetet kan sägas innebära att dehotbildsanalyser som utarbetats inom säkerhetspolisens terrorismbekämpningsfunktionomsätts i praktiken i form av direktiv till den regionala och lokala polisen.Den nuvarande organisationen har enligt kommittén visat sig tungrodd.Kommittén föreslår att samordningsfunktionen förs över från RPS öppna del tillsäkerhetspolisen. Därigenom skapas förutsättningar för en enhetlig ledning avterrorismbekämpningen, vilket är en förutsättning för att resurserna skallkunna samordnas och användas på det mest effektiva sättet. Inomramen för säkerhetsunderrättelsetjänsten bedriver säkerhetspolisensignalspaning, bl. a. mot radiotrafik till främmande makters hemliga agenter iSverige. Inom den svenska underrättelsetjänsten bedrivs signalspaning ocksåvid (), som är en fristående myndighet inomförsvarsmakten. Kommittén har övervägt om säkerhetspolisens signalspaning börföras över till FRA för att kunna tillgodogöra sig den myndighetens störreresurser på området. Mot bakgmnd bl. a. av att polisiär kompetens saknas inom FRAhar dock kommittén avstått från att föreslå en sådan lösning. ett ökat samarbete mellan säkerhetspolisen och FRA i teknik- ochmetodfrågor. Närdet gäller säkerhetsskyddstjänsten anser kommittén att säkerhetspolisen börbehålla sitt övergripande ansvar för den civila delen av totalförsvaret och,jämte ÖB, för försvarsindustrin. är dock säkerhetspolisens arbetepå området enligt kommitténs mening i alltför hög grad inriktat påpolistekniska frågor såsom lås och larm. För att ge ett bättre utbyte i form avökat säkerhetsskydd vid myndigheter och företag bör säkerhetspolisen enligtkommittén i fortsättningen inrikta sig mera på rådgivning i fråga ommyndigheternas och företagens säkerhetspolicy. En sådan kvalificerad rådgivningmåste förläggas på hög nivå inom myndigheter och företag, vilket ställer kravpå förstärkning av säkerhetspolisens organisation med expertis inom exempelvisdet juridiska, tekniska och militära området. Det är också nödvändigt attverksamheten läggs upp så att den samlade kompetensen hos de berördamyndigheterna säkerhetspolisen, ÖB, m. fl. Säkerhetspolisenhar även vissa uppgifter när det gäller beredskapsplanering och tekniskservice, t. ex. fotolaboratorieverksamhet, för hela polisväsendet. Kommitténföreslår inga ändringar beträffande de uppgifterna har ändrats sedan verksamhe ten tog sin början . Under bedrevs den civila 34 säkerhetstjänsteninom en fristående organisation, benämnd allmänna Prop. 1988/89:108säkerhetstjänsten, med personal från både polisen och andra myndigheter. Bilaga 1 Därefter övertogs verksamheten av den vanliga kommunala polisorganisationen,med statspolisen som bl. a. samordnande instans. Sedanår 1965 är polisen i sin helhet statlig. Huvuddelen av polisverksamhetenbedrivs vid de 118 lokala polismyndighetema. Den centrala myndigheten påpolisområdet är RPS, som själv bedriver polisverksamhet i den utsträckningregeringen bestämmer. Säkerhetspolisenutgör organisatoriskt en avdelning inom RPS (avdelningen JÖr säkerhetsfrågor).Under avdelningschefen finns en central organisation i samt enfältorganisation med regions- och länssektioner på olika orter. Även regions-och länssektionerna ingår alltså i RPS och är fristående från de regionala ochlokala polismyndigheterna inom den öppna polisen. Säkerhetspolisenfungerar som en riksomfattande polismyndighet. I de flesta avseenden ärsäkerhetspolisen självständig och har egen personal-och ekonomiadministration,egen utbildningsorganisation, egen ADB-verksamhet osv. Detta beror på behovetav att hålla verksamheten hemlig. Huvuddelen av säkerhetspolisens personal ärpoliser som rekryteras från den öppna polisorganisationen. Säkerhetspolisensamverkar operativt med den öppna polisen i olika avseenden. 1den allmänna debatten har ibland höjts röster för att bryta ut säkerhetspolisenur RPS och göra den till en fristående myndighet. Som motiv för en sådanförändring har anförts möjligheten att förstärka säkerhetspolisens ledning ochatt höja kompetensen inom verksamheten genom att rekrytera personalen utanförpolisväsendet. Kommitténtar avstånd från tanken på att skilja säkerhetspolisen från RPS. Friståendesäkerhetstjänster förekommer på sina håll utomlands, men det finns enligtkommittén knappast grund för en slutsats att den organisationsformen i sigskulle vara överlägsen en inompolisiär säkerhetstjänst. De förstärkningar somkan behövas i fråga om säkerhetspolisens ledning och kompetens på olikaspecialområden bör man kunna uppnå utan att gå över till en nyorganisationsform. Man bör också hålla i minnet att säkerhetspolisens uppgiftär att förebygga och avslöja brott, vilket enligt svenskt synsätt i första handankommer på polisen. Om man skulle skapa en ny, icke-polisiärsäkerhetsmyndighet, vore det nödvändigt att komplettera den med polisiära organför spaning, brottsutredning och annat polisiärt arbete. 1 detta ligger ett frötill problem i fråga öm ledning och gränsdragningar, förutom att det säkertskulle innebära att verksamheten totalt sett blev dyrare. Också det nödvändigasamarbetet mellan säkerhetspolisen och den öppna polisen i olika frågor underiättasenligt kommittén, om bägge verksamheterna har en gemensam ledning på central nivå. Motbakgrund av detta anser kommittén att säkerhetspolisen även i fortsättningenbör vara organisatoriskt knuten till RPS. funnit att det kan finnas skäl att göra vissa förändringar i fråga om säkerhetspolisens inre organisation. består säkerhetspolisens centrala del i av tre huvudenheter, nämligen 35 ett sekretariat och tvåbyråer. Sekretariatet är ett stabsorgan med övergri- Prop. 1988/89:108 pandeuppgifter. Av byråerna är den ena inriktad på säkerhetsunderrättel- Bilaga 1 setjänst.Den andra byrån har hand om säkerhetsskydd och administration. Kommitténförordar att de administrativa funktionerna bryts ut ur den sistnämnda byrån ochbildar en egen huvudenhet. Det finns också skäl att omfördela ärendena mellanbyråerna så att frågor som har att göra med terrorismbekämpning,livvaktsverksamhet o. d. handläggs vid en och samma byrå. I övrigt bör detenligt kommittén ankomma på verksledningen att fortlöpande beakta de behov avförändringar av säkerhetspolisens inre organisation som kan uppkomma. Säkerhetsavdelningenvid RPS förestås av en avdelningschef, med en av byråcheferna vid avdelningensom ställföreträdare. På verksledningsnivå leds säkerhetspolisen av RPSstyrelse och av rikspolischefen. I styrelsen ingår vid handläggningen avsäkerhetsärenden rikspolischefen, chefen för säkerhetsavdelningen och sex avregeringen utsedda lekmannarepresen-tanter, i praktiken riksdagsledamöter.Dessutom är chefen för () politiska avdelning knuten tillstyrelsen i ärenden som rör säkerhetsavdelningen. Personalföreträdarförordningen(1987:1101) tillämpas på RPS. Rikspolischefen och avdelningschefen förordnas avregeringen. Inomregeringskansliet handläggs frågor med anknytning till säkerhetspolisen inomflera olika departement. Administrativt hörde säkerhetspolisen, liksom poliseni övrigt, tiirjustitiedepartementets område från polisväsendets förstatligandeår till utgången av , då ansvaret för polisen fördes över tillcivildepartementet. Det ansvariga statsrådet håller sig informerad omverksamheten vid säkerhetspolisen genom särskilda sammanträffanden varje månadmed rikspolischefen och chefen för säkerhetsavdelningen. Inomcivildepartementet handläggs också ärenden om exempelvis säkerhetspolisensbudget. Däremot handläggs ärenden med anknytning till säkerhetspolisensoperativa verksamhet ofta på andra håll inom , såsom inomstatsrådsberedningen, , UD ellerarbetsmarknadsdepartementet. För information om säkerhetsfrågor finns olika interdepartementalagrupper inom . Riksdagenutövar genom sin lagstiftningsmakt den yttersta befogenheten att lägga fastramar för säkerhetspolisens verksamhet. Genom den årliga budgetregleringenanvisar också medel särskilt för säkerhetspolisen. Riksdagensjustitieutskottutövaren insyn i säkerhetspolisens verksamhet, främst i samband medbudgetbehandlingen. En obegränsad insyn i säkerhetspolisen utövas också avriksdagens ombudsmän () och justitiekanslern (). Inomden ram som statsmakterna har dragit upp genom lagstiftning och budgetreglering handlar säkerhetspolisen i princip självständigt men med fortlöpande information till regeringen. Tyngdpunkten i beslutsfattandet inom säkerhetspolisen ligger på tjänstemannaplanet. De flesta beslut av 36 betydelse fattas avrikpolischefen och chefen för säkerhetsavdelningen i Prop. 1988/89:108samråd. Fortlöpande information ges till RPS parlamentariskt förankrade Bilaga 1 styrelse. Denna har också vissa beslutsbefogenheter, främst ianslagsfrågor och personalkontrollärenden. Ledningenav säkerhetspolisen är alltså, som kommittén påpekat, upplagd på ett ihuvudsak traditionellt sätt. Visserligen är den insyn som utövas av främstregeringen och verksstyrelsen mer omfattande än vad som är vanligt inom andraområden av den statliga förvaltningen. Men när det gäller styrningen avverksamheten utövar regeringen i princip inte något större inflytande översäkerhetspolisen än över ämbetsverk i allmänhet. Kommitténanser att regeringen bör utnyttja sina konstitutionella möjligheter attinrikta säkerhetspolisens verksamhet. Det grundläggande skälet för detta ärden stora betydelse för rikets säkerhet som verksamheten vid säkerhetspolisenhar. Regeringen har ett ansvar för rikets säkerhet som inte rimligen kanskjutas över på en förvaltningsmyndighet. Säkerhetstjänsten är ett instrumentför säkerhetspolitik i vid mening, och regeringen ansvarar införriksdagen för att säkerhetstjänsten bedrivs på ett sätt som ligger i linje medden säkerhetspolitik som statsmakterna har lagt fast. Detinnebär enligt kommittén att inriktningen av säkerhetspolisens verksamhet börbygga på övergripande bedömningar av säkerhetspolitisk art som det ankommer påstatsmakterna att göra. Sådana bedömningar kan gälla t.ex. militärstrategiskahotbilder, innebörden av den svenska neutraliteten och utvecklingen av deninternationella terrorismen. Det bör också ankomma på statsmakterna att taställning till vilket hot som kan föreligga från subversiva grupper inomlandet. Medhänsyn till detta föreslår kommittén att regeringen lägger fast vissa riktlinjerför säkerhetspolisens verksamhet. Riktlinjerna bör bl. a. innehålla uttalandenom prioriteringar av de olika grenarna av säkerhetstjänsten mot bakgrund avregeringens säkerhetspolitiska bedömningar. Därvid kan avvägningar göras t. ex.mellan kontraspionage, säkerhetsskydd, terrorismbekämpning och åtgärder mot subversivverksamhet. 1 viss utsträckning bör riktlinjerna kunna utformas så attregeringen ställer upp mål för verksamheten, som det sedan ankommer påmyndigheten att förverkliga. Ettannat ämne för regeringens riktlinjer bör enligt kommittén vara samarbetet medutländska säkerhetstjänster. Ett visst sådant samarbete är nödvändigt, inteminst för att terrorismbekämpningen skall kunna bedrivas meningsfullt. Det bördock enligt kommittén vara regeringens sak att bestämma med vilka länder densvenska säkerhetstjänsten skall samarbeta. Regeringensriktlinjer bör enligt kommittén inte vara allt för detaljerade utan koncentrerasig på de viktigaste frågorna. En lämplig form bör i regel kunna vara attutfärda riktlinjer i samband med det regleringsbrev, genom vilket regeringenvarje år ställer medel till säkerhetspolisens förfogande.