prop · GC03124 · 1988-12-31 00:00:00 — Enligt min mening är detta ett område som i likhet med överskottsinformationsfrågan lämpar sig mindre väl för lagreglering; en lagregel skulle skapa otillfredsställande materiella resultati 32 vissa fall, somdet är svårt att åstadkomma en regel som ger ett heltäckande skydd för denenskilde. Frågan bör enligt min mening liksom lösas i praxis (jfr JO:sämbetsberältelse 1982/83 s. 42; jfr även 45 kap. 7 § RB och prop. 1986/87:89 s.231). Jag vill avslutningsvissäga att det jag nu anfört säkeriigen inte är det sista ordet när det gällerfrågan om överskottsinformation. Det är angeläget att bl. a.polismyndigheterna, åklagarmyndigheterna, JK och JO har sin uppmärksamhetriktad på frågan om hur överskottsinformationen hanteras i praktiken. Jagutgår från att de nu nämnda myndigheterna anmäler om det uppstår behov avsådana förtydliganden sominte kan ske inom ramen för deras verksamhet. 3.2.4Skyddet för anonymitetsintresset m. m. Mittställningstagande: När det gäller skyddet för anonymitetsintresset föreslåsinga lagändringar utöver lagfästande av proportionalitetsprincipen (jfravsnitt 3.2.2). Inte heller föreslås någon modifiering av beslagsförbudet i 27kap. 2 § RB (jfr rättsfallet NJA .1977 s. 403). Tvångsmedelskommitténsforslag: Kommittén har eftersträvat att begränsningarna i möjligheterna att tafram uppgifter genom vittnesförhör och genom tvångsmedelsanvändning skall varai princip desamma. I förslaget kan skiljas mellan två huvudfall. Det enagäller den situationen att ett tvångsmedel tillgrips för att efterforska justden skyddade uppgiften. Det andra gäller den situationen att användningen avett tvångsmedel leder till ett oavsiktligt röjande av en sådan uppgift. I detandra huvudfallet är kommittén inte enig. Remissinstanserna: Deremissinstanser som har yttrat sig i frågan är över lag positiva till attbegränsningarna i vittnesplikten och möjligheten att få fram skyddsvärdauppgifter genom tvångsmedelsanvändning bringas i överensstämmelse med varandra.En klar majoritet intar emellertid en negativ hållning till den föreslagnaregleringen till skydd för ett oavsiktligt röjande. Man menar att skyddet motoavsiktligt röjande blivit alltför omfattande och att det finns risk för attdet uppstår ett s. k. tvångsmedels-frälse. Skälen fiir mittställningstagande: Uttrycket anonymiletsräll används i tryckfrihetsrättsligasammanhang och i fråga om den likartade radiorättsliga specialregleringen tillskydd för yttrandefriheten som en samlande beteckning för de rättsregler somsyftar till att hindra spridning av kunskaper om vem som har lämnat ettmeddelande för publicering eller medverkat till en framställning som författareeller annan upphovsman eller utgivare av en icke periodisk tryckt skrift i falldå denne utåt vill vara okänd. De föreskrifter som gäller till skydd för rättenatt förbli anonym innefattar förbud att mot författares, utgivares ellermeddelares vilja sätta ut sådana medverkandes namn på tryckta skrifter,tystnadsplikt för dem som i sin verksamhet inom massmedieföretag ochnyhetsbyråer har fått 3 1988/89. kännedom om vem den anonymitetsskyddademedverkande är, förbud att Prop. 1988/89: 124 utom i särskilt angivna fall efterforskadenne och förbud att i rättegång ställa frågor som kan leda till attanonymiteten röjs. Anonymitetsreglernai TF har sin nuvarande lydelse . Då trädde enförstärkning av anonymitetsskyddet i kraft. Den innebar bl. a. all villkorenskärptes för atl tystnadsplikten beträffande meddelares och författaresidentitet skall vika vid vittnesförhör. De grundläggande bestämmelserna iämnet finns i 3 kap. 3 och 4 §§ TF. Bestämmelser av motsvarande innehåll finnsi den radiorättsliga lagstiftningen. 1 princip gäller skyddet även för den somlämnar meddelanden för publicering i radio eller television. Enligt3 kap. 4 § TF är det förbjudet för myndigheter och andra allmänna organ att efterforskaförfattare, utgivare eller meddelare i vidare mån än som behövs för sådant åtaleller annat ingripande mot honom som ej står i strid med TF. I 3 kap. 4 § TFfinns också en föreskrift enligt vilken den i 3 § angivna tystnadsplikten skallbeaktas i fall då efterforskning får förekomma. TF för dem som har tagit del i tillkomsten av en publicering ipress, radio eller TV följs upp av en föreskrift i 36 kap. 5 § RB. Där sägs attden som har sådan tystnadsplikt får höras som vittne om förhållanden somtystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i TF eller denradiorättsliga lagstiftningen eller i den mån den till vars förmån tystnadspliktengäller medger det. Denna regel får betydelse inte bara vid övervägandenangående vittnesförhör med en företrädare för massmedia utan också vidöverväganden angående tvångsmedelsanvändning mot honom. Enligt 27 kap. 2 § RBfår nämligen beslag inte läggas på skriftlig handling, om dess innehåll kanantas vara sådant att den som innehar handlingen antingen inte får höras somvittne därom på grund av tystnadsplikt eller är den till vars förmåntystnadsplikten gäller. Enligt 28 kap. I och 11 §§ RB får ej hellerhusrannsakan eller kroppsvisitation användas, eftersom bara föremål som ärunderkastat beslag får eftersökas. Tystnadspliktenenligt 3 kap. 3 § TF gäller inte.undantagslöst. Av intresse i detta sammanhangär de undantag som regleras i 3 kap. 3 § 4 och 5 TF. Enligt 3 kap. 3 § 4 TFviker tystnadsplikten för vissa brott, om rätten finner det erforderligt attvid förhandling uppgift lämnas huruvida den som är tilltalad eller skäligenmisstänkt för brottet har lämnat meddelandet eller medverkat tillframställningen. Enligt 3 kap. 3 § 5 TF, som hänför sig till mål i allmänhet,viker tystnadsplikten, om rätten av hänsyn till allmänt eller enskilt intressefinner det vara av synnerlig vikt att uppgift i saken lämnas vid vittnesförhöreller förhör med part under sanningsförsäkran. Denna föreskrift är tillämpligbl. a. vid huvudförhandling i mål om allmänt åtal. Nären erinran om tystnadsplikten enligt 3 kap. 3 § TF infördes i 36 kap. 5 § RBanfördes intet i motiven (prop. 1977/78:62) till belysning av hur det var tänktatt 27 kap. 2 § och 28 kap. I och 11 §§ RB skulle tillämpas i förhållande tilltystnadspliktsreglerna i TF. Närdet gäller direkt efterforskning genom beslag, husrannsakan eller kroppsvisitation som ett led i utredning av brott som avses i 3 kap.. 3 § 34 4 TF eller i syfte att fåfram bevisning i andra brottmål som avses i punkt 5 Prop. 1988/89:124 av sammaparagraf, har tvångsmedelskommittén i sitt slutbetänkande uttalat sig om tvåtänkbara tolkningar. Den ena är att, eftersom frågor inte får ställas till den tystnadspliktigeutom domstolsförhandling, inte heller tvångsmedel får tillgripas mot honom tillutrönande av det som han inte får röja. Den andra är att, om det när frågan omtvångsmedelsanvändning kommer upp kan förutses all rätten vid ett framlidavittnesförhör skulle komma att anse att tystnadsplikten bör vika förvittnesplikten, tvångsmedel bör kunna användas. Den tystnadspliktige skulle judå få höras som vittne om uppgiften. Förden första tolkningen talar enligt tvångsmedelskommittén att den är enkel itillämpningen. Mot den kan dock enligt kommittén anföras att i andra sammanhangskillnad görs mellan fall då aktiv medverkan från en tystnadspliktig krävs ochfall då sådan medverkan inte krävs och den tystnadspliktige inte försätts inågon inre lojalitetskonflikt. Mot den andra tolkningen talar enligttvångsmedelskommittén att den försätter polis och andra myndigheter i enomöjlig situation. Den förutsätter att en polisman skall göra ett antagande attpersonen i fråga, t. ex. en journalist, skulle ha fått höras som vittne isaken, om den kommit upp vid domstol. Han skall således sätta sig i domstolensställe och avgöra om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse kanfinnas vara av synnerlig vikt att uppgift i saken lämnas vid vittnesförhör.Kommittén förklarar sig emellertid trots detta närmast ansluta sig till densenare tolkningen. Det kan nämnas att hovrätten över och tarbestämt avstånd från den ståndpunkt i fråga om innehållet i gällande rätt somtvångsmedelskommittén har kommit fram till. Föregen del harjag den uppfattningen att någon annan tolkning än den första av detvå som tvångmeddskommittén har berört inte är rimlig. Detta anser jag följaredan av lagstiftningens utformning och ordalydelse och de uttalanden somgjorts i förarbetena till ändringarna i TF (prop. 1975/76:204). I 3 kap. 4 § TFhar ju föreskrivits att, om efterforskning får förekomma, därvid skall beaktasden i 3 § angivna tystnadsplikten. I motiven anges (s. 113) att tystnadspliktenhärigenom får sin motsvarighet i ett principiellt frågeförbud för polis ochandra myndigheter. Detta innebär också att polis och åklagare inte kan användatvångsmedel för att komma åt uppgifter hos dem för vilka tystnadsplikt gällerenligt 3 kap. 3 § 4 och 5 TF. Innehåller t.ex. en skriftlig handling en anonymitetsskyddaduppgift som är av direkt betydelse för utredningen av brottet, får åklagaren istället för att ta handlingen i beslag försöka få rättens tillstånd till att fåfram uppgiften vid förhör inför domstol med den person som kan tänkas sittainne med informationen i fråga. Att tystnadsplikt inte gäller i vissa fall i frågaom brott mot rikets säkerhet följer av 3 kap. 3 § 3 TF. Meddenna tolkning av bestämmelserna anser jag att det skydd den enskilde har i dagmot direkt efterforskning av anonymitetsskyddade uppgifter vidtvångsmedelsanvändning har fåll en rimlig avgränsning. Jag finner därför inteanledning att föreslå någon ytterligare lagstiftning i ämnet. Konflikt med anonymitetsskyddet kan emellertid uppkomma vid 35 tvångsmedelsanvändning /andra situationer än dä sådana uppgifter direkt Prop. 1988/89: 124 efterforskas.Tvångsmedelskommitténs förslag innebär i förhållande till vad som ansesgälla främst en utvidgning av skyddet i situationer då det kan antas attintegritetskänsliga uppgifter oavsiktligt kan komma att röjas genomtvångsmedelsanvändning, de s. k. bieffektsfallen. Ilikhet med de flesta remissinstanserna anser jag att tvångsmedelskommitténsförslag om ett förstärkt skydd mol oavsiktligt röjande vid tvångsmedelsanvändninginnebär en alltför stark begränsning av möjligheterna tilltvångsmedelsanvändning. Enligtmitt förmenande är det viktigaste skyddet mot att integritetskänsligauppgifter röjs som en bieffekt av tvångsmedelsanvändningen regler somförhindrar att ett tvångsmedel avsiktligt används för andra ändamål än detformellt beslutats för. Som jag nämnt i det föregående (avsnitt 3.2.2) ger vårtvångsmedelslagstiftning på straffprocessens område klart besked att om att ettavsiktligt användande av ett tvångsmedel utöver det ändamål för vilket det harbeslutats inte får ske: Härtillkommer att proportionalitetsprincipen, som av sedvänja anses gälla vid allutövning av tvångsmedelsbefogenheter, givetvis också har betydelse ibieffektsfallen. När jag nu föreslår att den principen lagfästs för de straffprocessudlatvångsmedlen, ger detta enligt min uppfattning ett förhöjt och tillräckligtskydd mot obehörigt röjande av uppgifter, som inte är direkt efterforskade vidtvångsmedelsanvändningen. Jagvill i detta sammanhang ta upp en annan fråga som också berör den reglering somomfattas av 27 kap. 2 § RB. Denna fråga har aktualiserats genom rättsfallet NJA1977 s. 403 och gäller möjligheterna att ta skriftliga handlingar i beslag i defall där förbud mot vittnesförhör om innehållet i handlingen gäller enligtreglerna i 36 kap. 5 § RB. Det kan t. ex. vara fråga om beslag av handlingar påett advokatkontor. Rättsfallet visar att nuvarande lagreglering i 27 kap. 2 § RBi vissa speciella situationer kan medföra begränsningar i möjligheterna att tahandlingar i beslag som från saklig synpunkt kan förefalla alltför långtgående.Tvångsmedelskommittén har föreslagit att beslagsfrågan skall avgöras efter enintresseavvägning i det enskilda fallet. Förslaget har avstyrkts av flertaletremissinstanser. Jag har för min del kommit fram till att det i praktiken baratorde vara i extrema undantagsfall som nuvarande ordning ger upphov tillproblem i praktiken, som det är svårt att konstruera en vidgadmöjlighet till beslag utan att riskera att komma i konflikt medviktiga rättssäkerhets-intressen. Jag lägger alltså inget förslag i detta ämne. 3.3 Hemlig teleavlyssning 3.3.1 Inledning Telefonavlyssningär ett mycket allvarligt ingrepp i den personliga integri teten. Den innebär att avlyssnaren kan höra förtroliga samtal och medde landen mellan människor utan dessas medgivande eller vetskap. Rätten att fritt och utan obehörigt intrång använda telefonen för meddelanden ingår biand de medborgerliga fri- och rättigheterna enligt RF. bestämmelser och straffbudetmot brytande av telehemlighet skyddar tele- Prop. 1988/89: 124 kommunikationerfrån utomstående. Tilliten till att telefonhemligheten respekteras är väsentliginte bara från de enskilda medborgarnas perspektiv utan också från allmänsynpunkt. Om tilliten rubbas, uppstår misstro bland medborgarna. Den kan geupphov till en för samhällslivet skadlig otrygghet och ryktesspridning. Skalltelefonavlyssning tillåtas, måste den därför reserveras för sådana fall dåmedborgarna i gemen är beredda att godta det allvarliga ingreppet med hänsyn tilldet intresse som utgör motiv för åtgärden. Densekretess som är nödvändig för att tvångsmedlet skall kunna fungera ger det ensärställning i förhållande till de flesta andra tvångsmedel. Skyddet motmissbruk av tvångsmedel i allmänhet ligger till stor del däri att den somdrabbas själv är eller blir medveten om åtgärden och har möjlighet att fåden prövad av domstol, överordnad myndighet, JK eller JO. Telefonavlyssningenshemlighållande omöjliggör en sådan bevakning från medborgarnas sida. Av sammaorsak blir den kontroll som den allmänna opinionen kan utöva genom massmediaoch eljest illusorisk. I skydd av sekretessen kan en oriktig tillämpninguppstå, som i olyckliga situationer kan övergå i direkt missbruk avbefogenheterna. Mot denna bakgrund framstår det som särskilt angeläget att haregler som inte är tänjbara och att eftersträva ett beslutsförfarande somsåvitt möjligt garanterar en korrekt tillståndsgivning. Alla övervägandenbeträffande telefonavlyssning som tvångsmedel måste ske mot denna bakgrund. Närman bedömer telefonavlyssningens berättigande måste således behovet och värdetav avlyssningen vägas mot intresset av skydd för den enskildes integritet ochandra intressen som talar mot tvångsmedlets användning. Omsorgen om bl. a. denpersonliga integriteten medför att telefonavlyssningen måste begränsas tillatt vara ett hjälpmedel för att klara upp vissa, i regel mycket grova brott. Äravlyssningen av ringa värde från utredningssynpunkt, bör den dock inte heller isådana fall tillåtas. Detkan visserligen sägas att telefonavlyssning skulle kunna vara ett verksamtmedel vid utredning av i stort sett alla typer av brott. Tvångsmedlet haremellertid sitt största värde vid brottslighet som är föremål för planeringeller som ingår i en organiserad verksamhet. Denna brottslighet är också, bl.a. på gmnd av sin art, ofta särskilt farlig för samhället. 1den redogörelse till för telefonavlyssningen vid förundersökning i brottmål dvs. med stöd av 27 kap. 16 § RB som lämnades framhöll jag att telefonavlyssning uppenbarli gen inte kan avvaras i kampen mot narkotikabrottsligheten och annan särskild grov brottslighet. Denna uppfattning godtogs vid riksdagsbehand lingen (skr. 1988/89:43, JuUll, rskr. lag utgör ett komple ment till den grundläggande bestämmelsen i RB och rör dels brott mot rikets yttre och inre säkerhet, dels vissa allmänfariiga brott. Lagen är tidsbegränsad och omprövas åriigen. 1 en avläm nad proposition om fortsatt giltighet av lag (prop. 1988/89:15) framhöll jag att lagen alltjämt behövs och förslog att lagens giltighetstid förlängs till utgången av . har antagit'förslaget (JuU5, rskr. 25, SFS 1988:1372). Det råder alltså ingadelade meningar om att telefonavlyssning i vissa fall måste kunna tillgripas isamband med utredning om brott. Vad som diskuterats är dennärmare utformningen av bestämmelserna om telefonavlyssning. En rad frågor harställts i det sammanhanget. Vad skall få avlyssnas? Finns det med hänsyn tillden snabba tekniska utvecklingen anledning att utvidgatillämpningsområdet? Är begreppet telefonavlyssning adekvat i sammanhanget? Ärförutsättningarna för att få använda telefonavlyssning lämpligt utformade?Behöver man t.ex. bestämma vilka brott som skall få föranleda tdefonalvyss-ningpå annat sätt än ? Vilken misstankegrad skall föreligga? Skall man göradet möjligt att avlyssna en telefon /(// vilken den misstänkte kan förväntasringa? Skall man frångå det ovillkorliga kravet på att misstanken skall varaknuten till en viss person? Skall samtal mellan den misstänkte och hansförsvarare undantas från möjlighet till hemlig avlyssning? ' I det följande går jag inpå dessa och besläktade frågor, dvs. frågor som främst har att göra medförutsättningarna för Ivångsmedelsanvändningen. 1 avsnitt 3.5 återkommer jag tillvissa förfarandefrågor. De specialregler angående avlyssning m.m. som finns i bl.a.1952 års lag bör anpassas till ändringarna i RB i denna del. 3.3.2Anpassning till den tekniska utvecklingen Mitt förslag: Föratt inbegripa också andra former av telekommunikation än telefonsamtal ersättstvångsmedlet telefonavlyssning med hemlig teleavlyssning. Hemlig teleavlyssninginnebär att samtal eller annat tdemedddande till eller från viss telefonapparateller annan tdeanläggning i hemlighet avlyssnas eller upptas genom tekniskt hjälpmedelför återgivning av innehållet i meddelandet. Tvångsmedelskommitténsförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag, dock innefattas intemöjlighet till avlyssning av datakommunikation. Remissinstanserna: , och åklagarmyndigheten i har särskiltuppehållit sig vid denna fråga och då närmast vid vad som i tekniskt hänseendeskall omfattas av ett tillstånd till avlyssning. Skälen för mitt förslag:Enligt nu gällande regler kan avlyssning äga rum av samtal till eller från enviss telefonapparat. definition av begreppettelefonavlyssning, ett begrepp som har behållits i kommitténs förslag, innebäratt tvångsmedlets tillämpningsområde utvidgas i förhållande till vad som nugäller. Enligt förslaget skall inte bara samtal utan även andra former avtelekommunikation kunna avlyssnas. Av tvångsmedelskommitténsredogörelse framgår de möjligheter som finns att till telenätet kopplatillsatser som gör att även andra meddelanden än muntliga kan vidarebefordras.Ett exempel är telefax, med vars hjälp text och bild kan överföras. För dettafordras förutom telefon speciell sandar- och mottagamtrustning. Ett annatexempel som nämns är data- I det falletansluts datautrustning till telenätet. Via telenätet Prop. överförs datauppgifterfrån en dator till en dataterminal med hjälp av s. k. Ikommitténs förslag har begreppet telefonapparat ersatts med uttrycken telefonanläggningoch tdexanläggning, bl.a. för att markera att även exempelvis mobiltelefon!och telex- och telefaxmeddelanden skall kunna fångas upp. För enkelhets skullhar kommittén även i fråga om upptagning av telex- och telefaxmeddelandenanvänt begreppet telefonavlyssning. När det gäller möjligheten att i hemlighetta upp meddelanden som överförs med ADB-teknik anser kommittén att den fråganbör övervägas när behov härav uppkommer. Ilikhet med tvångsmedelskommittén anser jag att det inte finns någon anledningatt ge meddelanden som befordras i form av telex eller telefax ett starkareskydd än telefonsamtal. Har polisen rätt att avlyssna telefonsamtal undervissa betingelser, bör därför motsvarande möjlighet finnas när det gäller t.ex. text- eller bildöverföring. Närdet gäller avlyssning av mobiltdefoni och annan trådlös radiotrafik är det minuppfattning att sådan avlyssning i princip inte är förbjuden; etern är frienligt radiolagstiftningen. Att märka är dock att mobiltdefoni delvis kan skevia telekabel, och i sådana fall krävs tillstånd för avlyssning. Televerkethar framhållit att telekommunikationernas betydelse för informationsförmedlingenökar snabbt i takt med datoriseringen och integrationen mellan datateknik ochteleteknik. Enligt mening är det svårt att avgöra vad de avtvångsmedelskommittén föreslagna begreppen telefonanläggning och tdexanläggning skall anses innefatta. Utvecklingen på kontorsautomationens område meduppbyggnad av interna informationssystem som via datoriserade telefonväxlarkan kopplas till telenät suddar ut de traditionella begreppen. Molbakgrund härav ifrågasätter om inte en reglering i frågan borderelateras till ett mer entydigt begrepp, exempelvis tdeanläggning. Jag delarteleverkets uppfattning. Motbakgrund av det sagda anser jag att det är angeläget att nu anpassabestämmelserna om telefonavlyssning till den förändring som den tekniskautvecklingen medfört i fråga om möjligheterna att vidarebefordra informationvia nät för telekommunikation. Det bör i sammanhanget nämnas att detta nätinrymmer möjlighet att vidarebefordra meddelanden inte bara via tråd utan ocksåvia t. ex. radio (mobiltdefoni och satellitöverföringar). Jag förordar därför i enlighet med vad föreslagit all begreppen tdeanläggning och tdemedddandeninförs i lagstiftningen om hemlig avlyssning. Härigenom kommer allkommunikation som befordras via det allmänna telenätet att omfattas, i den måntillstånd över huvud taget behövs. Detta innebär att sådan datakommunikationsom sker över ett telenät kommer att omfattas. Detta anser jag befogat med hänsyntill den snabba tekniska utveckling som skett sedan tvångsmedelskommittén ladesitt betänkande. Eftersomdet i praktiken vanligaste fallet är avlyssning av samtal på en telefonapparatbör emellertid det exemplet särskilt framgå av lagtexten. Vadsom skall kunna avlyssnas blir alltså samtal eller andra telemeddelan-den frånen viss telefonapparat eller annan teleanläggning. Somdet är har staten genom ett övergripande ansvar för ettsammanhållet telenät, del allmänna telenätet. En lång rad åtgärder har dockvidtagits från statens sida för att se till att konkurrensen på marknaden förteletjänster och teleutrustningar skall fungera på rimliga villkor (jfr prop.1987/88:118 om inriktningen av telepolitiken). Den förändrade konkurrenssituationenpå telekommunikationsområdet kan ha. återverkningar på möjligheterna attutnyttja avlyssning som ett straffprocessuellt tvångsmedel. Detta problem fåremellertid tas upp i annat sammanhang. Denutvidgning av tvångsmedlets tillämpningsområde som jag nu föreslår innebär attbegreppet telefonavlyssningger en något missvisande bild om vad tvångsmedlet innebär.Jag anser hemlig teleavlyssning vara ett bättre begrepp i sammanhanget. Tvångsmedletsanvändbarhet kan komma att avsevärt påverkas om krypteringsanläggningar blirvanligt förekommande. Jag avser att bevaka vilka åtgärder som kan behöva vidtasför att hindra eller i varje fall försvåra en sådan utveckling. Utredningen omtelefonavlyssning antydde i sitt betänkande (se prop. 1975/76:202 s.157 f)att möjligheterna till ingripanden mot. brev och andra postförsändelserenligt huvudreglerna i 27 kap. RB och undantagsbestämmelserna lagföreter vissa likheter med telefonavlyssning. Dessa likheter kan sägas bli änmer påtagliga genom den vidgning av tvångsmedlets tillämpningsområde som jag nuföreslår. Redan nu kan s.k. elektronisk post vidarebefordras via telenät.Sådana meddelanden förutspås få allt större betydelse. Vadjag vill åstadkomma i detta lagstiftningsärende är bl.a. en av behovet påkalladanpassning av telefonavlyssningsbestämmelserna till utvecklingen påtelekommunikationsområdet. Man bör därför avvakta utfallet av de nya reglernainnan man tar upp de mera övergripande frågorna om brytande av brevhemligheter m.m. 3.3.3Försök, förberedelse och stämpling Mitt förslag: Enmöjlighet införs till hemlig teleavlyssning också vid misstanke om försök,förberedelse och stämpling till brott, om brottet är sådant att avlyssningskulle ha kunnat tillåtas vid fullbordat brott.