prop · GC03118 · 1988-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1988/89:118 om ändring i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott,m. m. Prop. Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . 1propositionen föreslås ändringar i 4§ trafikbrottslagen (1951:649) som avser trafiknykterhetsbrotten. Ändringarnainnebär att det vid sidan av promillegränsema för alkoholhalten i blodetinförs ett särskilt straffansvar som grundas på alkoholkoncentrationen i utandningsluften.Härigenom öppnas möjligheter att mer regelmässigt använda alkoholutandningsprovsom bevismedel vid trafiknykterhetsbrott. Gränsen för straffbar alkoholhaltbestäms till 0,25 resp. alkohol per liter utandningsluft, vilketmotsvarar de promillegränser som finns för blodalkoholhalt. Motsvarandeändringar föreslås också i bestämmelsema om onykterhet i trafik i jämvägstrafiklagen(1985:192). Dessutomföreslås att polisen skall få vidgade möjligheter att genomföra rutinmässiga alkoholutandningsprovpå trafikanter. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . 1 1988/89. 1 saml Nr 118 Lag om ändring i lagen (19 51:649) om straff för vissa trafikbrott Härigenomföreskrivs att 4 § 1 och 2 mom. lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott skall ha följande lydelse. Den som vid förande av motordrivet fordon eller spårvagn varit såpåverkad av starka drycker, att det kan antagas, att han icke på betryggandesätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen, dömes för rattfylleri tillfängelse i högst eller, där omständighetema är mildrande, till böter,dock lägst tjugofem dagsböter. Tillsamma straff dömes föraren, om han av annat berusningsmedel var så påverkad somnyss sagts. Den som fört motordrivet fordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen / hans blod under eller efter färden uppgick till eller däröver, skall anses ha varit så påverkad av starka drycker under färden, som i första stycket sägs. 2 mom. Är det ej styrkt, att förare av motordrivet fordon eller spårvagn var så påverkad, som i 1 mom. första stycket sägs, men har han fört fordonet eller spårvagnen efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen / hans blod under eller efter färden uppgick till 0,5 men ej tiU , dömes till böter, dock lägst tio dagsböter, eller fängelse . Densom fört motordrivet fordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka dryckeri sådan mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgick tillminst /' hans blod eller per liter i hans utandningsluft,skall anses ha varit så påverkad av starka drycker under färden, som i förstastycket sägs. Är det inte styrkt, att förare av motordrivet fordon eller spårvagn var såpåverkad, som i I mom. första stycket sägs eller hade sådanalkoholkoncentration som anges i 1 mom. tredje stycket, men har han förtfordonet eller spårvagnen efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängdatt alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgick till /hans blod eller per liter i hans utandningsluft, döms till böter,dock lägst tio dagsböter, eller fängelse . Vad som sägs i 1 mom. tredje stycket och 2 mom. gäller ej förare avmotordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Bestämmelsernai I och 2 mom. gäller inte om förandet av fordonet ingår som ett led i envetenskaplig eller därmed jämförlig undersökning till vilken tillstånd harlämnats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse 1978:92. - Senaste lydelse 1978:92. ' Senaste lydelse 1987:281. 2 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov Härigenomföreskrivs att 2 och 3 §§ lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov skall haföljande lydelse. 2§' Alkoholutandningsprov får ru- Alkoholutandningsprov får ru tinmässigt yoretoga.? på tinmässigt tas pä 1. förare av motordrivet fordon 1.förare av motordrivet fordon som stoppas vid / förväg beordrad som stoppas vidbeordrad trafik-trafikkontroll, kontroll, 2. den som kan antagas under förandeav motordrivet fordon ha, med eller utan skuld, haft del i uppkomsten avtrafikolycka, 3. den som kan misstänkas för attunder förande av motordrivet fordon ha begått brott enligt 1-3 §§ lagen(1951:649) om straff för vissa trafikbrott eller sådan enligtvägtrafikkungörelsen (1972:603) straffbelagd förseelse som avser a. färdhastighet, b. skyldighetatt stanna fordon, c. skyldighetatt ha föreskriven lykta eller strålkastare tänd. Bestämmelserna i första stycket om förare av motordrivet fordon gäller i tillämpligadelar även förare av maskindrivet spårfordon på jämväg, tunnelbana ellerspårväg. De gäller ej förare av maskindrivet fordon, som är avsett att föras avgående. 3§ Alkoholutandningsprov/oré-fae Alkoholutandningsprov tas av av polisman. Provtagningen skall polisman. Provtagningen skall ske ske på ett på sätt som ej utsätter på ett sätt som inte utsätter den på den på vilken provet företages för vilken provet tas för allmän upp- allmän uppmärksamhet. Om sär- märksamhet. Om särskilda skäl skilda skäl ej föranleder annat, skall inte ger anledning till något annat, provet företagas i täckt fordon eller skall provet tas i täckt fordon eller inomhus i avskilt rum. inomhus i avskilt rum. Alkoholutandningsprov enligt Alkoholutandningsprov enligt 2 § får företagas endast på eller i 2 § får tas endast på eller i nära nära anslutning till den plats där anslutning till den plats där kon- kontrollen eller polisingripandet trollen eller polisingripandet äger äger mm. För sådant prov får endast an- vändas instrument som kan brukas utan dröjsmål och som bara anger om eventueUalkoholkoncentration överstiger visst gränsvärde. Dennalag träder i kraft . ' Senaste lydelse 1985:196. 11 1988/89. 1 saml Nr 118 Lagom ändring i järnvägstrafiklagen (1985:192) Härigenom föreskrivs att 6kap. 2 § järnvägstrafiklagen (1985:192) skall ha följande lydelse. Omnågon har fört ett maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana ochdärvid har varit så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annatberusningsmedel att det måste antas att han inte kunde föra fordonet påbetryggande sätt, skall han dömas till fängelse i högst eller, om omständigheternaär mildrande, till böter. Den som har fört ett sådant maskindrivet spårfordon som avses i första stycket efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen / hans blod under eller efter färden uppgick till eller däröver, skall anses ha varit så påverkad under färden som anges i första stycket. Är det inte styrkt att den som har fört ett sådant maskindrivet spårfordon som avses i första stycket har varit så påverkad som anges där, men har han fört fordonet efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen / hans blod under eller efter färden uppgick till 0,5 men inte , skall han dömas till böter eller fängelse . Densom har fört ett sådant maskindrivet spårfordon som avses i första stycketefter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgick till / hans blod eller per liter i hans utandningsluft, skall ansesha varit så påverkad under färden som anges i första stycket. Ärdet inte styrkt att den som har fört ett sådant maskindrivet spårfordon somavses i första stycket har varit så påverkad som anges där eller hade sådanalkoholkoncentration som anges i andra stycket, men har han fört fordonetefter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationenunder eller efter färden uppgick till / hans blod eller 0,25milligram per liter i hans utandningsluft, skall han dömas till böter ellerfängelse . Vadsom sägs i första stycket gäller också den som i annat fall vid järnväg ellertunnelbana har fullgjort tjänst, i vilken ingår uppgifter av väsentligbetydelse för säkerheten, och därvid har varit så påverkad av berusningsmedelatt det måste antas att han inte kunde utföra dessa uppgifter på betryggandesätt. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , , , , , G. , , ,, , valds, , , Proposition om ändring i lagen (1951:649) om straff förvissa trafikbrott, m. m. Itrafiksäkerhetsarbetet ingår åtgärder för att förbättra nykterheten i trafikensom en viktig del. Samhällets reaktioner på alkoholförtäring i samband medfordonsförande har skärpts successivt. Både ansvarsområdet oehkontrollmöjligheterna har därvid utvidgats. År1980 tillkallades en särskild utredare för att utreda möjligheterna att användaalkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott. I samband medatt utredaren entledigades uppdrog regeringen åtrikspolisstyrelsen att i samråd med statens rättskemiska laboratorium och annanmedicinsk expertis samt brottsförebyggande rådet (BRÅ) och statens provningsanstaltslutföra utvecklingsarbetet. redovisade uppdraget genom att överlämnarapporten (RPS/Rapport 1987:10) Alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott.I rapporten föreslås att alkoholutandningsprov skall användas som bevismedel imål om trafiknykterhetsbrott. Missivskrivelsen i anslutning till rapportensamt avsnitten under mbrikerna Sammanfattning och Slutsatser i rapporten börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. I en skrivelse till ijanuari 1988 föreslårrikspolisstyrelsen en utvidgad rätt för polisen att mtinmässigt ta alkoholutandningsprovpå fordonsförare. Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta ärende sombilaga 2. Inomjustitiedepartementet upprättades promemorian (Ds Ju 1983:6) Trafiknykterhetsbrotten,Förslag till ändringar i lagstiftningen. Promemorian innehöll flera olikaförslag med anknytning till straffbestämmelserna om rattfylleri och rattonykterhet.Dessa gick ut på bl.a. en sänkning av den nedre straffbarhetsgränsen för trafiknykterhetsbrottfrån 0,5 till och en delvis ändrad utformning av trafiknykterhets- brotten enligt vilkendessa skulle indelas i två svårhetsgrader, rattfylleri Prop. 1988/89:111och grovt rattfylleri. Pågmndval av bl. a. promemorieförslagen upprättades en proposition (prop.1984/85:21) som förelades . Propositionen återkalladessedermera av regeringen (skr. 1984/85:91, rskr. Rikspolisstyrelsensrapport om alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott samtstyrelsens skrivelse om mtinmässiga alkoholutandningsprov har remissbehandlats.Samtidigt gavs remissinstanserna tillfälle att lämna synpunkter på det förslagtill en sänkning av den nedre straffbarhetsgränsen för trafiknykterhetsbrottsom behandlats i den återkallade propositionen. Enförteckning över remissinstansema bör fogas som bilaga 3 till protokollet idetta ärende. En sammanställning över remissyttrandena har upprättats inomjustitiedepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr87-4007). Regeringen beslutade den 16 febmari 1989 att inhämta lagrådetsyttrande Över förslag till ändringar i lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott, lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov och jämvägstrafiklagen (1985:192).Lagrådet har i sitt yttrande lämnat förslagen utan någon erinran. Yttrandet börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5. Jagavser att nu ta upp de frågor som behandlats i ochskrivelse. 1det följande kommer jag först att kortfattat redogöra för innehållet i gällanderätt och det reformarbete som har förekommit på området (avsnitt 2.1 resp.2.2). Jag kommer också att redogöra för användningen av blodprov och alkoholutandningsprovsamt mycket kortfattat för utländsk lagstiftning (avsnitt 2.3 resp. 2.4).Därefter koinmer jag först att ange de allmänna utgångspunkterna för minaförslag (avsnitt 3.1). I detta sammanhang kommer jag också att något berörafrågan om behovet av andra ändringar i trafikbrottslagen, däribland ensänkning av den nedre straffbarhetsgränsen. Jag kommer sedan att redovisa minaöverväganden och förslag under följande mbriker, nämligen Alkoholutandningsprovsom bevismedel (avsnitt 3.2) Rutinmässiga alkoholutandningsprov (avsnitt3.3), samt slutligen beröra vissa övriga frågor (avsnitt 3.4). Delagförslag, som jag nu lägger fram överensstämmer, bortsett från vissa redaktionellaändringar, med de förslag som remitterades till lagrådet. 2 Bakgrund Prop. Bestämmelserom trafiknykterhetsbrott finns i 4§ lagen (1951:649) om straff för vissatrafikbrott (trafikbrottslagen, TBL). Kriminaliseringen enligt paragrafen äruppdelad på ett grövre brott, rattfylleri, och ett lindrigare brott som saknarsärskild beteckning i lagen men som i allmänhet bmkar kallas rattonykterhet. Enligt1 mom. första oeh andra styckena döms till ansvar för rattfylleri när förarenav ett motordrivet fordon eller en spårvagn har varit så påverkad av starkadrycker eller något annat bemsningsmedel att det kan antas att han inte på ettbetryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen (s. k. klinisktrattfylleri). Tredje stycket innehåller en presumtionsregel enligt vilken densom har fört ett motordrivet fordon eller en spårvagn, efter att ha förtärtstarka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod undereller efter färden uppgick till eller däröver, skall anses havarit så påverkad av starka drycker under färden som har sagts (s. k.promillerattfylleri). Beträffande de fall där föraren varit påverkad av någotannat bemsningsmedel än alkohol (s. k. drograttfylleri) kan presumtionsregelninte tillämpas, eftersom den bygger enbart på alkoholkoncentrationen i förarensblod. Straffetför rattfylleri är fängelse i högst eller, omomständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Detlindrigare brottet rattonykterhet bygger uteslutande på den alkoholkoncentrationsom har uppmätts iförarens blod. Enligt 2 mom. skall sålunda den dömas som harfört ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt starkadrycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efterfärden uppgick till minst 0,5 men inte till , när det inte ärstyrkt att han varit så påverkad som krävs för ansvar för kliniskt rattfylleri.Straffet är böter, dock lägst tio dagsböter, eller fängelse i högst sexmånader. Straffbestämmelsersom motsvarar bestämmelsema i 4 § TBL som omfattar förare av ett maskindrivetspårfordon på järnväg eller tunnelbana finns i 6 kap. 2§ järnvägstrafiklagen(1985:192). Föreskrifterna i järnvägstrafiklagen skiljer sig från 4 § TBL bl.a. genom att det inte anges några lägsta bötesstraff. Vidare omfattarstraffansvaret enligt jämvägstrafiklagen inte bara förare utan även andratjänstemän vid en järnväg eller tunnelbana som har utfört uppgifter avväsentlig betydelse för säkerheten (6 kap. 2 § fjärde stycket). Promillereglemagäller dock inga andra personalkategorier än förare (6 kap. 2 § andra ochtredje styckena). 2.1.2Bevisning i mål om trafiknykterhetsbrott Sombevisning i mål om trafiknykterhetsbrott åberopas regelmässigt blodprovsanalys.Sådana prov tas i allmänhet med stöd av bestämmelser- na i 28 kap. 12 §rättegångsbalken om kroppsbesiktning. Bevisning i mål Prop. 1988/89:118 omansvar för rattfylleri kan föras även genom t. ex. vittnesuppgifter om förarenskörsätt och uppträdande. Ocksåkliniska läkarundersökningar förekom tidigare regelmässigt i mål om trafiknykterhetsbrott.Efter en reform som genomfördes (prop. 1981/82:162, JuU 55, rskr. 329)har emellertid användningen av sådana undersökningar numera begränsats till atti regel omfatta bara de fall där en förare som misstänks för trafiknykterhetsbrottkan antas vara påverkad av något annat bemsningsmedel än alkohol(drograttfylleri) eller när det annars finns särskilda skäl för en läkamndersökning. 128 kap. 13 § föreskrivs att blodprov inte får tas av någonannan än läkare eller legitimerad sjuksköterska medan annan mera ingåendeundersökning får utföras bara av läkare. I fråga om urinprov finns ingetmotsvarande behörighetskrav. Bestämmelserom användning av alkoholutandningsprov finns i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov.Lagen innehåller föreskrifter om sådan provtagning på bl. a. den som är skäligenmisstänkt för trafiknykterhetsbrott enligt bestämmelsema i TBL eller jämvägstrafiklagenoch om rätt att i vissa fall genomföra mtinmässig provtagning på fordonsförare utanatt det föreligger skälig misstanke om trafiknykterhetsbrott. Alkoholutandningsprovfår företas av polismän. Om den som alkoholutandningsprov skall företas påvägrar att medverka till ett sådant prov, får enligt lagen blodprov tas, ävenom fömtsättningarna för detta inte föreligger enligt de nämnda bestämmelsemai . 2.2 Huvuddragen av lagstiftningens utveckling Trafiknykterhetslagstiftningeni vårt land har genomgått en betydande utveckling alltsedan de förstastraffbestämmelserna infördes . Ansvarsområdet har successivtutvidgats, och kravet på nykterhet vid ratten har efter hand skärpts. Ettbetydelsefullt led i utvecklingen var när frihetsstraff infördes somregelmässig påföljd 1934. Straffbestämmelsernaom trafiknykterhet fick i huvudsak sin nuvarande konstmktion när de s.k. promillebestämmelseraainfördes . Dessa bestämmelser medförde att möjlighetema att bekämpa trafiknykterhetsbrottförbättrades. Man behövde inte längre föra bevisning om att förarens körförmågavar nedsatt i det särskilda fallet, utan straffansvaret kunde direkt knytastill alkoholkoncentrationen i förarens blod. Reformen innebar också atttrafiknykterhetsbrotten delades in i två svårhetsgrader, av vilka det svårarebrottet senare fick beteckningen rattfylleri och det lindrigare i allmänhet komatt benämnas rattonykterhet. Straffskalorna för dessa brott har varitoförändrade . Genomlagstiftning fördes bestämmelsema om trafiknykterhetsbrott över till TBL.I TBL infördes föreskriften om drograttfylleri. Bestämmelsernaom trafiknykterhetsbrott har ändrats . sänktes den nedre promillegränsen vid rattonykter het från 0,8 till . I samband därmed tillsattes en utredning för 8 att se över trafiknykterhetsregleringen.Denna utredning lade fram Prop. 1988/89:11 i sitt betänkande (SOU1963:72) med förslag till ändrad lagstiftning om trafiknykterhetsbrott.Betänkandet innehöll många uppslag som togs till vara vid det fortsatta arbetetpå en trafiknykterhetsreform, men förslaget som helhet ansågs inte kunna läggastill gmnd för omedelbara lagstiftningsåtgärder. Ytterligare utredning i ämnetbedömdes nödvändig. Detfortsatta utredningsarbetet anförtroddes åt den tillkallade trafiknykterhetsbrottskommitténsom lade fram betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott - Förslag1970. Kommittéförslaget har i vissa delar lett till lagstiftning av storpraktisk betydelse när det gäller kampen mot trafiknykterhetsbrott. Sålundaändrades promillereglerna i TBL så att straffansvar inträder även närpromillegränsen för rattfylleri eller rattonykterhet inte har uppnåtts undersjälva färden utan först efter dennas slut. Därmed har det s.k. tillbakaräkningsproblemet,som tidigare ofta komplicerade utredningama vid brott av denna typ, praktiskttaget försvunnit. I samband med denna lagändring infördes vidare entidsbegränsad lagstiftning om försöksverksamhet med mtinmässiga alkoholutandningsprov.Den lagstiftningen ersattes av lagen om alkoholutandningsprov som ärpermanent. År1982 gjordes bestämmelserna om rattfylleri och rattonykterhet tilllämpligaäven på förare av motordrivna järnvägsfordon och tunnelbanetåg. Bestämmelsernai detta hänseende fördes med vissa ändringar in i järnvägstrafiklagensom trädde i kraft . Dessutom infördes straffansvar också förandra järnvägs- och tunnelbanetjänstemän som utför uppgift av väsentligbetydelse för säkerheten och därvid varit så påverkade av bemsningsmedel attdet måste antas att uppgiftema inte har kunnat utföras på ett betryggande sätt. Möjligheteratt förklara fordon som använts vid bla. trafiknykterhetsbrott förverkadeinfördes (prop. 1986/87:81, JuU 24, rskr. 200, SFS 1987:281). 2.3 Blodprov och alkoholutandningsprov Förbrottsbekämpningen på området har metoden att använda blodanalys som bevismedelvarit av gmndläggande betydelse. Denna metod, som i vårt land togs i bmk underbörjan av , kunde till en början tillämpas endast om den misstänktesamtyckte, men infördes en möjlighet att ålägga den misstänkte attunderkasta sig blodprovstagning. Resultatet av blodanalysen var emellertidendast ett bevismedel bland andra fram , då som jag tidigare nämntde första promillereglerna infördes i trafikbrottslagstiftningen. Redani samband med att blodanalysmetoden utvecklades i böijan av diskuterades möjligheten att som ett altemativ använda utand ningsluften som analysobjekt. Efter hand har denna analysmetod kommit att användas i allt flera länder vid ingripanden mot motorfordonsförare som misstänks för trafiknykterhetsbrott. Olika slag av apparater för mät ning av alkoholhalten i utandningsluften har också konstmerats för detta ändamål. Metoden bygger på att det normalt råder en viss bestämd relä- 9 tion mellan alkoholhalteni blodet och alkoholhalten i den utandningsluft Prop. 1988/89:118 som kommerfrån lungorna, den s. k. alveolarluften. Manbrukar skilja mellan s. k. kvalitativa och kvantitativa provmetoder. Dekvalitativa proven har till syfte att påvisa närvaro eller frånvaro av alkoholi blodet eller att ge en grov uppfattning huruvida blodalkoholhal-ten har nåttett visst gränsvärde (t.ex. ). De kvantitativa proven kan i sinmest utvecklade form ge ett noggrant värde på blodalko-holhalten. ISverige har polisen tagit utandningsprov med kvalitativ metod.Numera regleras användningen av dessa prov genom lagen om alkoholutandningsprov.Alkoholutandningsprov får enligt 1 § företas på den som skäligen kan misstänkasför brott som avses i 4 § TBL. Detsamma gäller andra brott på vilket det kanfölja fängelse, om provet kan ha betydelse för utredningen av brottet. Så långtöverensstämmer reglema i princip med vad som gäller i fråga om kroppsbesiktningi allmänhet. En betydelsefull utvidgning av möjligheterna att ta alkoholutandningsprovhar emellertid införts genom att sådana prov enligt 2 § första stycket mtinmässigtfår företas på en förare av motordrivet fordonsom stoppas vid en i förväg beordrad trafikkontroll, den som kan antas under förandeav motordrivet fordon ha med eller utan skuld haft del i uppkomsten av entrafikolycka, den som kan misstänkas för attunder förande av motordrivet fordon ha begått brott enligt 1 - 3 §§ TBL (dvs.vårdslöshet i trafik, grov vårdslöshet i trafik, hindrande av trafik, olovlig körningeller tillåtande av olovlig kör-ning) eller vissa enligt vägtrafikkungörelsen(1972:603) straffbelagda förseelser. Lagenom alkoholutandningsprov motiverades i första hand av intresset att nå ökadeffekt i det brottsförebyggande och brottsbeivrande arbetet på trafikområdet.Genom rutinprovskontrollerna räknade man med att kunna avslöja ett betydandeantal onyktra förare som annars skulle ha undgått upptäckt. Den höjdaupptäcktsrisken förutsattes ha stor allmänpreventiv effekt. Denrutinmässiga verksamheten med alkoholutandningsprov har otvivelaktigt så tillvida fyllt sin funktion att den har gett möjlighet att beivra trafiknykterhetsbrotti ett inte obetydligt antal fall som annars skulle ha undgått upptäckt. Det kanockså antas att verksamheten har en inte oväsentlig preventiv effekt. Transportforskningsberedningenhar i en rapport (1986:12) redovisat ett projekt angående intensifieradtrafikövervakning med utandningsprov. ökade polisen i län förvarje år antalet utandningsprov. Syftetmed projeket var att undersöka om denna stora satsning haft effekt på föraresupplevelse av övervakning, andelen onyktra förare i trafiken och antalettrafikolyckor. Data samlades in via vägkantintervjuer och av polis utdeladeenkäter i och samt via statistiska uppgifter som insamlatsav polisen. a. att ett ökat antal utandningsprov leder till att fler 10 förarefår erfarenhet av prov som de upplever en ökad sannolik- Prop.1988/89: 1 li het för prov . En ökning av antalet utandningsprovmedförde att det inträffade färre trafiknykterhetsbrott, färre förare medpromillehalter i intervallet 0,5 påträffades och detinträffade färre personskadeolyckor där föraren var misstänkt förtrafikonykterhet.