mot · GB02Ju804 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Ju804 av m. fl. (m) om ökad rättstrygghet Antalet brott har mer än femdubblats . begicks nästan 1,1 miljoner brott. Till dessa skall läggas ett antal brott som aldrig anmälts. Det stora flertalet människor i vårt land känner djup oro för att själva utsättas för brott. Det finns många människor, framför allt äldre, som avstår från att lämna sin bostad av rädsla för att bli ofredade. Socialdemokraterna bär ett stort ansvar för denna utveckling. De har under en följd av år konsekvent försvagat familjen. Därmed har de underminerat den kanske starkaste brottsförebyggande faktor vi känner. Socialdemokraterna har också drivit en skolpolitik som kraftigt minskat skolans möjligheter att förmedla normer och fostran till unga människor. Påföljderna för brott har fortlöpande blivit allt mildare. Fängelsedömda släpps t. o. m. ut efter halva strafftiden. genomdrev socialdemokraterna vidgade möjligheter till åtalsunderlåtelse, vilket har medfört att många lagöverträdare inte ens åtalas. har antalet brott mot ökat med mer än 150 000 fall. har polisens resurser påtagligt försvagats. Det är mot denna bakgrund man skall bedöma de uttalanden och förslag till åtgärder mot brottsligheten som den nya justitieministern fört fram. Dessa tyder på en socialdemokratisk omvändelse under galgen. Regeringen har dock genom sitt tidigare handlande förlorat sin trovärdighet vad gäller brottsbekämpning. Påföljdssystemet har luckrats upp och polisens resurser har försvagats. Brottsoffrets intressen har åsidosatts. Socialdemokraterna saknar såväl vilja som förmåga att handha den nuvarande situationen. Så behöver det inte och skall det inte vara i en rättsstat. Där skall medborgarna kunna gå trygga på gator och torg. Ordningsmakten skall ha tillräckliga resurser för att effektivt kunna ingripa mot brottslingar. Lagöverträdare skall mötas av en konsekvent och kännbar reaktion. I denna motion läggs förslag med följande inriktning i syfte att skapa ett tryggare : Den är den viktigaste brottsförebyggande faktorn. Ge skolan en brottsförebyggande roll. Stärk polisens resurser. Ökad upptäckts- och därmed bestraffningsrisk är en mycket viktig brottsavhållande faktor. Minska utrymmet för åtalsunderlåtelse. Ett brott skall följas av reaktion. Återfallsförbrytare skall ha strängare straff. I princip skall hela straffet avtjänas. Strama upp kriminalvården. Stoppa knarkhanteringen innanför murarna. Skärp villkoren för permission. Skapa ett fungerande påföljdssystem för ungdomsbrottslingar. De skall mötas av en reaktion men också ges stöd. Inför en effektiv kriminalisering av illegal narkotikakonsumtion. Stärk brottsoffrens ställning. Sätt offret i centrum, inte brottslingen. Brottsligheten har ökat oroväckande snabbt. har antalet brott mer änfemdubblats. Bara ökade antalet anmälda brott mot med 155 000. Sammanlagt begicks nära 1,1 miljon brott . Detta är ändå inte hela sanningen. Ett stort antal brott anmäls aldrig. Enligt en intervjuundersökning genomförd av () uppgav av hushållen att de drabbades av stöld eller skadegörelse . av befolkningen uppgav att de hade avstått från att gå ut av rädsla för att bli ofredade. Näst efter våldsbrott är bostadsinbrotten särskilt kränkande för dem som drabbas. Varje människa räknar med att vara trygg i sitt hem. Risken ökar emellertid att allt fler människor får möta en plundrad bostad. Försäkringsbolagen har tvingats höja premierna för hemförsäkring med direkt hänvisning till det stigande antalet bostadsinbrott. På motsvarande sätt ökar kostnaden för bilförsäkringar, bl. a. på grund av allt fler stölder av bilar och ur bilar. Brott leder inte till straff Strafflagstiftningen har inte kunnat förhindra den kraftigt ökade brottsligheten. Anledningen är att människor har märkt att normerna inte kompletteras av sanktioner. Därmed har strafflagstiftningen mist mycket av sin betydelse. I själva verket avstår staten själv från att upprätthålla straffhoten. Genom en mängd åtgärder har effekterna av normerna urholkats. Den svenska rättsstaten hotas av förfall. 1* 1987188. När ett brott har begåtts kan åklagare bevilja åtalsunderlåtelse under vissa förutsättningar. Den som har begått ett brott åtalas då inte och slipper således påföljd. Åtalsunderlåtelse skall tillämpas framför allt när brottet är relativt lindrigt. Men en åklagare kan också avstå från att åtala en person om denne redan är åtalad för annat brott och påföljden beräknas bli oförändrad. Effekten av detta är att åtalsunderlåtelse kan komma i fråga även vid grövre brott. Kriminellt högaktiva personer kan härigenom systematiskt undgå åtal för brottslighet som följt på tidigare brott. har andelen åtalsunderlåtelser ökat markant. fick av lagförda personer åtalsunderlåtelse. hade andelen stigit till . Fr. o. m. har möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse dessutom kraftigt utvidgats. Åtalsunderlåtelse kan numera ske då påföljden beräknas bli villkorlig dom. Det innebär att åtalsunderlåtelse kan ske för relativt allvarliga brott, som i princip skulle kunna leda till fängelse. Domstolarna dömer allt färre De brott som utreds och resulterar i åtal och rättegång har proportionellt sett blivit allt färre. En allt mindre del av rättskipningen omhänderhas därmed av domstolarna. bestämdes alla påföljder för brott av domstolar. hade domstolarnas andel sjunkit till , medan åklagarna svarade för resten. 1979 avgjordes av påföljderna i domstol. I övrigt låg beslutanderätten hos åklagare och polis. Till viss del har denna utveckling varit motiverad för att göra förfarandet enklare, snabhare och billigare. Men har en ökad andel brottslingar omotiverat sluppit påföljder eller erhållit mildare sådana. Strafftiderna ligger mycket nära straffminimum och det är sällan den övre fjärdedelen av strafflatituden används. Till detta kommer att flertalet dömda personer regelmässigt friges efter halva strafftiden. Genom en sådan regeltillämpning undergrävs respekten för lagar och Den som gjort sig skyldig till mindre allvarliga brott kan undgå att ställas till ansvar. Poliser kan meddela s. k. rapporteftergift. Ett typexempel på situationer då rapporteftergift ges är snatterier. I praktiken meddelas ofta rapporteftergift om det snattade föremålet är värt . Någon registrering av sådana eftergifter sker inte. En snattare kan därför få rapporteftergift även om han gång på gång tillgriper varor i butiker. Allvaret i synen på begångna brott kan inte förmedlas om straffet utmäts på ett sätt som pekar i rakt motsatt riktning. Det finns för få poliser. Förklaringen till detta är bl. a. arbetstidsförkortning och ledigheter av skilda slag. Polisen disponerade 85/86 drygt en miljon färre arbetstimmar än 65/66. ökade brottsligheten från 410 000 brott mot till 960 000. En följd av tidsbristen är att allt fler brott avskrivs. avskrevs av det totala antalet anmälda brott. Det motsvarar drygt 480 000 brott, ofta av allvarlig natur. Avskrivningen betyder att brotten inte blir föremål för utredning. De registreras endast i polisens diarier. Det skulle behöva utbildas 640 nya poliser för att något så när täcka behovet. I budgetpropositionen föreslås en intagning av 360 polisaspiranter. En effekt av denna utveckling är att många brott inte alls utreds. En annan effekt är att det stora flertalet brott aldrig upp. Endast omkring en fjärdedel av brottsbalksbrotten klarades upp 1986. Vissa brott har en nära nog obefintlig uppklaringsprocent, exempelvis cykelstöld . Blott av bostadsbrotten upp. Då utredning trots allt sker tar den . Det innebär att tiden mellan brott och straff förlängs på ett olyckligt sätt. Misstänkta personer begår nya brott innan tidigare begångna brott har blivit föremål för åtal. Människors föreställning om vad som är rätt och vad som är fel har gradvis luckrats upp. Särskilt hårt har detta drabbat den unga generationen som förlorat viktiga rättesnören. I denna normupplösnings spår finner man en växande ungdomsbrottslighet och allvarliga narkotikaproblem. De senare leder i sin tur till ökad brottslighet. I grunden handlar det om genomgripande förändringar i vårt samhälle, om effekterna av en samhällsutveckling där de nära relationerna människor emellan har kommit att spela en mera underordnad roll. Det socialdemokratiska agerandet när det gäller den ökade brottsligheten kännetecknas av okänslighet och inkompetens. Rättsväsendets brister är emellertid också ett tydligt uttryck för att en av statsmakternas mest fundamentala uppgifter inte längre utförs på ett tillfredsställande sätt. Socialdemokraternas politik präglas inte av den konsekvens och handlingskraft som krävs för att komma till rätta med brottsligheten. kraterna har ansvaret för den s. k. halvtidsfrigivningen från fängelsestraff och de vidgade möjligheterna till åtalsunderlåtelse. De har tidigare motsatt sig moderata förslag om strängare regler för permissioner avseende personer dömda för svåra brott. Detta har bl. a. medfört att vaneförbrytare i fängelse har kunnat återuppta sin brottsliga verksamhet liksom att ende livstidsdömde spion, , kunde fly. De är också ansvariga för den låga intagning till som drabbar polisens resurser så hårt. presenterade fängelsestraffkommitténs socialdemokratiska majoritet - mot bl. a. en moderat reservation - förslag om sänkta straff för många brott, bl. a. misshandel. S. k. kampanjer mot våldsbrott har satts i en effektiv brottsbekämpnings ställe. Den nuvarande justitieministern har aviserat hårdare tag mot de notoriska återfallsförbrytarna. Men röstade socialdemokraterna i ned moderata förslag om just detta. Justitieministern har vidare offentligt tillkännagivit att det inte behövs fler poliser. Det anförda visar att socialdemokraterna ännu inte insett hur allvarlig den nuvarande brottsutvecklingen är. Av allt att döma saknar de både viljan och förmågan att klara brottsbekämpningen. Den signal socialdemokraterna fortfarande sänder till brottsbenägna personer är att riskerna för upptäckt, åtal och kännbara påföljder är små. Det vittnar om stor okänslighet för vanliga medborgares oro för att utsättas för brott. Moderat politik för ökad rättstrygghet En av statens allra viktigaste uppgifter är att skydda människor mot brott. Det samhälle är inte ett rättssamhälle där den enskilde inte kan känna sig trygg i sitt hem och på gator och torg. Om brott begås skall det allmänna gripa, åtala och döma lagöverträdarna. Trygga familjer ger minskad brottslighet I ett rättssamhälle spelar åtgärder som syftar till att förebygga brott en avgörande roll. Barn och ungdomar skall i familj och skola lära sig att ta ansvar för sig själva och känna respekt för andra människors liv och egendom. Huvudansvaret för ett barns utveckling till en ansvarsfull medborgare måste alltid ligga på föräldrarna. En främmande person eller en institution klarar normalt sett inte att ta detta ansvar. Det är en angelägen uppgift för olika samhällsorgan att inpränta föräldraansvaret. Moderat familjepolitik ger större möjligheter för familjer att själva bestämma sina villkor. Detta är en viktig förutsättning för att det skall kunna byggas upp stabila och förtroendefulla kontakter mellan föräldrar och barn. Polisväsendets främsta uppgift är att förebygga brottslig verksamhet och att ingripa mot den som har begått brott. För att polisen skall kunna verka som en effektiv brottsförebyggande faktor är det nödvändigt att den har tillräckliga resurser för att klara upp begångna brott. Ökad upptäckts- och därmed bestraffningsrisk är en mycket viktig brottsavhållande faktor. I sitt budgetförslag för /89 konstaterade att det är djupt otillfredsställande - och i längden förödande för allmänhetens tilltro till polisen, och i förlängningen till statsmakterna - att flertalet anmälda brott inte föranleder någon utredningsåtgärd från polisens sida. Om denna utveckling tillåts fortsätta kommer för många en brottsanmälan inte att uppfattas som annat än en ren formalitet för att kunna rikta ersättningsanspråk mot försäkringsbolag. Det pågår en personell nedrustning av poliskåren. Detta beror på att en majoritet i beslutat om för låg intagning till . Poliskårens storlek är nämligen direkt beroende av relationen mellan avgångarna från yrket och antagningen av polisaspiranter. Med något undantag antogs under den borgerliga regeringsperioden under varje budgetår mellan 600 och 800 polisaspiranter. Sedan den socialdemokratiska regeringen tillträdde har det med början /84 antagits 220, 200, 150 resp. 300 aspiranter. För /88 föreslås 360 intagningsplatser vid . har moderata samlingspartiet i - utan framgång - i enlighet med förslag krävt att 460 aspiranter skall antas . Beräkningar som utförts av visar att minst 550 polismän kommer att lämna yrket . Till detta kommer att det krävs ca 90 polismän som vikarier för uppehållande av vakanta tjänster. Redan nu råder en påtaglig brist på poliser. Om antagningen av aspiranter fortsätter att ligga på ungefär samma låga nivå som kan en allvarlig kris förutses. Det tar att utbilda en polis. Behovet av poliser kan därför inte bedömas . En förstärkning måste ske och denna bör äga rum genom en kraftigt ökad rekrytering till . Enligt vår mening måste antalet platser redan nästa budgetår höjas till 640. Detta antal bör motsvara avgångarna. Dessutom öppnas utrymme för viss förstärkning med vikarier för uppehållande av vakanta tjänster. Självfallet måste vidare alla möjligheter till effektivisering av polisens verksamhet utnyttjas. Detta kan ske bl. a. genom användning av modernare utrustning. En fortsatt utbyggnad av verksamheten med kvarterspoliser bör ske, vilket i förening med ökat inslag av fotpatrullering förebygger brott, medverkar till en lugnare gatumiljö och skapar förtroende mellan polis och allmänhet. Brott måste följas av reaktion Utrymme för rapporteftergift och åtalsunderlåtelse måste minska. Det är inte rimligt att personer skall kunna undgå påföljd för brott bara för att de har begått ett ännu värre brott tidigare. Brott måste alltid följas av en reaktion. Det förflyter mellan brott och straff. Att påföljden följer i nära anslutning till brottet har en särskild brottsavhållande verkan, inte minst gentemot ungdomar. Därför bör jourdomstolar införas på försök. I storstadsområden skulle sådana domstolar kunna bidra till en minskad brottslighet. Villkorligt fängelse i stället för villkorlig dom De som begått brott som kan leda till fängelse ådöms ofta villkorlig dom första gången. Påföljden kan närmast betraktas som en varning. Många uppfattar en villkorlig dom som ett frikännande. Begår den dömde ett nytt brott kan domstolen undanröja den villkorliga domen och utdöma ett nytt straff för båda brotten. I praktiken har emellertid det första brottet ganska liten betydelse i sådana situationer. Det är nödvändigt att skärpa påföljden villkorlig dom. En lösning är att ersätta den med villkorligt fängelse. Domstolen skulle då utdöma ett fängelsestraff, men medge anstånd med straffets verkställande. Inträffar ett återfall under en prövotid skulle det villkorliga anståndet förverkas och fängelsestraffet avtjänas. Denna ordning tillämpades tidigare i vårt land. Den dömde skulle ha ett konkret straffhot över sig, vilket bör minska risken för återfall. Vidare skulle omgivningen från början få klart för sig vilket straffvärde gärningen har. Därmed skulle en brist i nuvarande system åtgärdas. Det är vanligt att de som dömts till skyddstillsyn begår nya brott. Inte sällan förodnas då endast att dessa brott skall omfattas av skyddstillsynen, dvs. den tidigare ådömda påföljden skall avse också ett senare begånget brott. Någon särskild reaktion inträffar alltså inte. Det är nödvändigt med stramare regler vid återfall i brott. Påföljden skyddstillsyn bör därför normalt ersättas av ett frihetsstraff vid återfall. Återfall i brott är inte ovanligt. Vissa kategorier dömda återfaller till . En liten grupp kriminellt belastade personer - ofta med grava missbruksproblem - svarar för en stor andel av begångna brott. av alla misstänkta, omkring 2 500 personer, står för drygt en tredjedel av brotten. Det är oacceptabelt att ett litet antal vanebrottslingar skall få skada hundratusentals människor genom våld eller tillgrepp. Den lilla skaran högaktivt kriminella orsakar genom sin verksamhet oproportionerliga kostnader för såväl brottsoffer som för det allmänna. Återfallsförbrytare har, som tidigare nämnts, ofta möjlighet att slippa åtal för brott som följer efter tidigare lagöverträdelser. Men inte nog med detta. Då åtal sker för ett flertal brott åtnjuter brottslingarna i praktiken en form av mängdrabatt. Det säger sig självt att ett sådant system inte är brottsavhållande. En skarpare reaktion vid återfall är nödvändig för att skydda människor mot brott. Om brottslingarna får klart för sig att återfall konsekvent leder till obehagliga följder kommer brottsbenägna personer i ökad utsträckning att avstå från att begå brott. Brottslingar som har dömts vid ett flertal tillfällen och ändå fortsätter att begå nya brott bör ges strängare straff. Halvtidsfrigivningen bör avskaffas. När beslutet om halvtidsfrigivning fattades av var moderata samlingspartiet det enda parti som motsatte sig beslutet. Utvecklingen har visat att vår ståndpunkt var riktig. Samtliga de partier som en gång ställde sig bakom halvtidsfrigivningen förefaller nu vara beredda att ompröva beslutet. Vi utgår emellertid från att ett avskaffande av halvtidsfrigivningen inte kommer att kombineras med i motsvarande mån generellt sänkta straffsatser. Det ger ett löjets skimmer åt hela straffsystemet då domstolen utdömer ett straff medan ett annat verkställs. Har domstolen utdömt sex månaders fängelse skall, enligt vår mening, också som huvudregel avtjänas. I de fall villkorlig frigivning skall förekomma skall denna vara en belöning för gott uppförande och under alla förhållanden inte komma i fråga förrän större delen av straffet har avtjänats. Det kan inte tolereras att nuvarande möjligheter till narkotikamissbruk på anstalter lever kvar. Alla kriminalvårdsanstalter skall vara narkotikafria. Detta kan uppnås genom bl. a. ökad differentiering av olika kategorier av interner på olika avdelningar och sträng kontroll av personer dömda för narkotikabrott. Det är helt oacceptabelt att personer som på grund av brott berövats sin frihet skall kunna fortsätta eller t. o. m. utveckla ett narkotikamissbruk. Det allmänna har ett ansvar för att skilda droger inte skall få förekomma. Att skapa helt narkotikafria anstalter är en angelägen kriminalpolitisk uppgift. Det är vidare nödvändigt att vidta åtgärder för att säkerställa att kriminalvårdsanstalterna fungerar effektivt. Detta innebär bl. a. att bevakningen av de intagna förbättras. Från såväl principiella som samhällsekonomiska utgångspunkter är det oacceptabelt att brottslingar kan avvika från de anstalter de är intagna i. Ofta rör det sig om personer dömda för omfattande kriminalitet, vilkas gripande och dömande medfört stora kostnader för det allmänna. Givetvis är det vidare nödvändigt att begränsa möjligheterna till permission för vissa intagna. Då det är fråga om brottslingar som gjort sig skyldiga till svåra brott, exempelvis allvarliga våldsbrott och narkotikabrott, bör permission endast undantagsvis förekomma. Med all rätt upplevs det som stötande för den allmänna rättskänslan när personer som avtjänar fängelsestraff för exempelvis rån eller våldtäkt kan begå samma typ av brott under permissioner. Människors engagemang som fosterföräldrar, övervakare och kontaktpersoner kan återföra många till ett laglydigt liv. Deras arbete är ett viktigt inslag i kriminalvården. Lika viktigt är att den som avtjänat sitt straff får erforderligt stöd och hjälp att efter strafftiden inrätta sitt liv så att han inte på nytt hemfaller åt brottslig verksamhet. Det offentliga måste ta ett större ansvar för de dömdas rehabilitering i samhället. Ungdomar svarar för en stor andel av den totala brottsligheten. Det gäller särskilt tillgreppsbrott. Några siffror kan illustrera detta. Ungdomar mellan svarar för cirka en fjärdedel av samtliga brott. Drygt hälften av gärningsmännen vid inbrott är eller ännu yngre. Vid bostadsinbrott är gärningsmännen dock oftast äldre. Det är oftast yngre personer som gör sig skyldiga till biltillgrepp. Gärningsmännen kan dock vara mycket yngre än genomsnittet. Nästan en tredjedel av alla misstänkta är 15 eller . av alla skadegörelser utförs av 15-20-åringar. Men brottsligheten är också utbredd bland yngre grupper. Många ungdomsbrott begås under skoltid eller när elever är på väg till eller från skolan. Det kan gälla inbrott i elevskåp, vandalisering, hot mot elever och lärare eller t. o. m. allvarliga våldsbrott. Att så stor del av brottsligheten kan hänföras till ungdomar tyder på att normförmedlingen inte fungerar. liksom bristfälliga vuxenkontakter spelar stor roll för att ungdomar skall utveckla ett brottsligt beteende. Vi menar att det finns tre faktorer som har en avgörande betydelse för om ungdomar skall begå brott eller inte - familjen, skolan och påföljdssystemet. Familjen intar, som tidigare nämnts, en centralställning. Skolan har en stor uppgift vad gäller normförmedling. Påföljdssystemet måste även innehålla särskilt för ungdomar anpassade reaktioner. Skolan har stora möjligheter att - framför allt genom val av arbetssätt och regler för skolans verksamhet - motverka ungdomsbrottslighet. Dessa möj ligheter har på långt när inte utnyttj ats i den utsträckning som är önskvärt och möjligt. Skolan skall stödja föräldrarna i deras fostran av barnen. Det kan ske genom att eleverna fostras till goda arbetsvanor. Det måste finnas klara regler för ordning och reda i skolan. Skolan måste också i undervisning en behandla viktiga lagar och moraliska och etiska regler som är grundläggande för vårt samhälle. Det är dock angeläget att just skolans betydelse för fostran lyfts fram och att lärarna får tydliga signaler från statsmakterna om att dessa frågor är viktiga. Sådana signaler kan utgå i form av klara riktlinjer för hur fostran skall bedrivas. Det är naturligt att lärarna i de samtal de är skyldiga att ha med föräldrarna upplyser om elevernas förmåga att hålla ordning, att uppföra sig mot kamrater och skolpersonal och att respektera tider och ordningsregler m. m. Om lärarnas kunskaper om eleverna fortlöpande förmedlas till föräldrarna ökar möjligheterna att motverka olämpligt uppträdande från barnens sida. Vård inom - varken reaktion eller stöd Enligt 31 kap. 1 § kan den som är och som begått en brottslig gärning enligt domstolsbeslut överlämnas åt socialnämnden, som skall föranstalta om erforderlig vård inom . Även enligt andra bestämmelser i finns vissa spärrar vad gäller att döma unga lagöverträdare till vissa påföljder. Exempelvis får den som är dömas till fängelse bara när det föreligger synnerliga skäl. På motsvarande sätt begränsas tillämpningen av skyddstillsyn. Även beträffande åldersgruppen begränsas tillämpningen av fängelse som påföljd. Sådant straff skall utdömas endast när det av hänsyn till allmän laglydnad föreligger särskilda skäl för frihetsberövande. När det gäller yngre brottslingar blir påföljden i stället överlämnande till vård inom . I sådana fall kan vederbörande socialnämnd besluta att den unge skall intas på ett s. k. Beslutet sker med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och i 12 § i denna lag anges att hemmen är tillkomna för vård av unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. § 12-hemmen kallades tidigare ungdomsvårdsskolor. Som ett led i vården på ett sådant hem får en ung lagöverträdare tas in på en låsbar enhet. En sådan vistelse får dock pågå . Det finns inte några möjligheter till förlängning. övergick huvudmannaskapet för de dåvarande ungdomsvårdsskolorna från staten till landstingskommuner och kommuner. a. de ekonomiska villkoren för hemmen. Justitieombudsmannen har redovisat en undersökning av bl. I undersökningen framhålls att de unga som får vård i hemmen kommer från mycket svåra förhållanden. De har ofta varit föremål för insatser.