mot · GB02Jo260 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo260 av m. fl. (s) om jordbruket och livsmedelspolitiken Den nuvarande jordbruksregleringen har sina rötter i de förhållanden som rådde . den ekonomiska kris som började har det ansetts nödvändigt att ge jordbrukarna ett ekonomiskt stöd för att upprätthålla önskvärd inhemsk jordbruksproduktion. byggde man upp en omfattande och komplicerad prisreglering som sedan i sina huvuddrag blivit bestående. Det tycks numera råda en relativt stor enighet om att också jordbrukssektorn i större utsträckning än måste anpassas efter marknadens förutsättningar och att en avreglering av nuvarande system måste påskyndas. livsmedelskommitté fick i uppdrag att studera hela livsmedelskedjan, alltså inte enbart jordbrukspolitiken. I uppdraget ingick bl. a. att utforma en långsiktig livsmedelspolitik med uppgift att förverkliga en lång rad mål för jordbrukets produktionsvolym, sysselsättning i livsmedelsindustrin, folkhälsoaspekter på livsmedelskonsumtionen, beredskapsmål och sårbarhetsfrågor och avvägningar mellan producent- och konsumentintressen. Detta omfattande men nödvändiga arbete har knappast ens inletts. Livsmedelskedjan utgör en mycket betydelsefull del av den svenska ekonomin. Livsmedelskonsumtionens andel av den privata konsumtionen beräknas uppgå till 1986. Det totala värdet av livsmedelskonsumtionen uppgick till 103 800 milj. kr. enligt preliminära beräkningar av jordbruksnämnden. Värdet av den totala matvarukonsumtionen (dvs. exkl. malt- och läskedrycker) var under 98 988 milj. kr. Jordbrukets, dvs. råvaruledets, betydelse i livsmedelskedjan är mindre än vad många förmodligen föreställer sig. Jordbruket svarar officiellt för en fjärdedel av förädlingsvärdet, vilket understiger såväl livsmedelsindustrins som distributionsledets andelar. Råvaruproduktionens (jordbruk, trädgårdsnäring, fiske) sysselsättning uppgick enligt en grov skattning 1986 till 128 000 årsverken av totalt 430 000 inom hela livsmedelskedjan. i ett internationellt perspektiv föreligger här dock sannolikt en överskattning, eftersom även fritids- och deltidsbönder ingår i statistiken. Ungefär hälften av jordbruken lämnar bara ett obetydligt bidrag till försörjningen. I statistiken räknas enheter på ner till 2 ha åker som jordbruk. Som jämförelse kan nämnas att man inom EG utgår från minst en helårsengagerad jordbrukare för att enheten skall betraktas som jordbruk. EG utgår från familjejordbruk med 40-60 ha åker, och med 1-3 helårsengagerade som sysslar med animalieproduktion eller specialväxtodling som det mest kon kurrenskraftiga och lönsamma jordbruksföretaget. Gårdar med mer än 100 ha åker anses inom EG inte ge några konkurrens- och lönsamhetsfördelar. Två omständigheter innebär att livsmedelskedjan måste ses som ett sammanhängande system i högre grad än vad som är motiverat vid motsvarande beskrivning av andra branscher eller näringsgrenar. Det ena gäller prisregleringen, som ursprungligen skulle vara till fördel för såväl bönder som konsumenter, men som i praktiken inte fungerar på detta sätt. Prisregleringen har uppenbarligen fastnat i de förhållanden som rådde och då extremt förmånliga kostnader för energi och lånat kapital var för handen. Fullt klart är också att de dyraste produkterna och produktionsformerna fått full kostnadskompensation. Den andra omständigheten har att göra med lantbrukskooperationens vertikala integration både bakåt och framåt från jordbruket och med stark monopolistisk dominans på viktiga områden. För viktiga insatsvaror som handelsgödsel och köpfoder är föreningsrörelsens marknadsandel , för kvarnar, slakterier och mejerier . En bristande förnyelseförmåga och strukturomvandling inom hela livsmedelskedjan har blivit den kanske allvarligaste bieffekten av jordbruksregleringen. Genom regleringen har marknadsmekanismerna satts ur spel, vilket bl. a. lett till stora skillnader mellan inhemska priser och världsmarknadspriser. Som exempel kan nämnas att EG sedan skrev kontrakt med om leverans av smör till ett kilopris av 1:50, att jämföras med de ca /kg vi får betala i affärerna. Detta avspeglas också i värdena på jordbruksenheterna. Dess kapitalvärden ingår i den självkostnadskalkyl som utgör underlag för kompensation enligt jordbruksavtalen. Regelsystemet innehåller på det här sättet mekanismer som automatiskt leder till ökad förmögenhet och stigande kapitalkostnader. Systemet har efter hand gett upphov till permanenta överskottsproblem, främst vad gäller spannmål. Den allt intensivare användningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel har blivit en allt svårare belastning för den yttre miljön. Spannmålsöverskotten är en direkt följd av att det marknadsekonomiska sambandet mellan producent- och konsumentled saknats. Exportförlusterna uppgår spannmålsskörd till ca 1,5 miljarder, oräknat spannmålsförluster som inte redovisas som exportkostnader för animalieprodukter, vars basfoder är spannmål (slaktgrisar till av fodermedlen och kött- och mjölkvaror till av fodermedlen) och oräknat det pris konsumenterna tvingas betala i butiksledet för dessa exportförluster. Det är givetvis varken möjligt eller eftersträvansvärt att åstadkomma en helt marknadsstyrd jordbruks- och livsmedelssektor. Däremot torde det vara fullt realistiskt att skapa förutsättningar för marknadsmässiga inslag som ökad konkurrens och produktutveckling inom denna sektor, som miljövänligare odlingsmetoder måste prioriteras. I denna motion tas upp några delområden inom den mycket komplexa jordbruks- och livsmedelspolitiken, där vi anser att reformer sammantaget skulle ge betydande bidrag till såväl lägre livsmedelspriser som bättre mat kvalitet, liksom minskade exportförluster med bibehållen användning av hela åkerarealen. Det svenska jordbruket, från norr till syd och från öster till väster har högst olika odlingsbetingelser. Därför är det inte möjligt att uppställa några generella regler vad gäller förutsättningar för t. ex. näringsläckage. Av denna anledning torde det finnas behov av en genomgripande decentralisering på forsknings-, undervisnings- och rådgivningsområdet. Användningen av bekämpningsmedel enbart i har fördubblats . I finns ett gränsvärde på maximalt sprutrester/bekämpningsmedel i dricksvatten, vattendrag och sjöar. I saknas ett sådant gränsvärde. Undersökningar har visat att det i skånska vattendrag förekommit resthalter av bekämpningsmedel på upp till , dvs. 32 gånger högre halter än vad som maximalt är tillåtet i . I besprutas säden mot insekter, svampangrepp och ogräs utan att jordbrukarna på ett tillfredsställande sätt informeras om alternativen, dvs. billigare giftfri teknik. I rekommenderas och förekommer i större utsträckning mekanisk och billigare bekämpning i stället för kemisk för exempelvis kvickrot. Exempel: Fyra olika kornsorter blandas vid sådden för att undvika svamp- och insektsprutsgifter. Resultatet har blivit lägre kostnader och avsevärt lägre användning av biologiskt dödliga sprutgifter med oförändrad eller högre avkastning jämfört med konventionell sprutning. skall användningen minskas med enligt en gjord överenskommelse med det danska jordbruket. Svenskt exempel: SLU-aktuellt från nr 348 - sortval 1986. Uppgifter lämnas om åstadkommen merskörd med hjälp av besprutningsmedel men inte om kostnaderna för denna besprutning eller besked om alternativ och billigare teknik utan dessa sprutmedel eller med lägsta möjliga giftdoseringar. Det är ofta svårt att göra relevanta jämförelser mellan t. ex. olika ogräsmedel. Nya medel kommer ständigt och andra försvinner. Så t. ex. är normal dos av TCA /ha, av MCPA /ha och av Glean /ha. Att ange mängden maximalt acceptabel substans i stället för mängden handelsvara ger ingen vägledning i sådana här fall. I stället borde införas något slag av effektivitetsfaktor, med andra ord en redovisning av behandlad areal vid normal användning , eller ett värdetal i kronor, eftersom nya och mer koncentrerade sprutmedel är dyrare. Om vi begränsar användningen av kemiska bekämpningsmedel så skulle det leda till att vi fick en ändrad inriktning på försöks- och forskningsverksamheten. Den skulle då inrikta sig på att försöka lösa problemen med andra metoder, t. ex. resistensförädling och biotekniska metoder. Den utvecklingen fördröjs nu av den stora satsning som görs på konventionell kemisk bekämpning. Stora mängder kemikalier och bekämpningsmedel kan t. ex. skada daggmaskarna och deras viktiga arbete för att bibehålla jordens långsiktiga produktionsförmåga. Förslag: Forskningspengar decentraliseras till lokala utvecklingsprojekt i för uppstartnings- och demonstrationsförsök på officiellt ägda jordbruk vid t. ex. hushållningssällskap och lantbruksskolor inriktade på alternativa odlings- och produktionsmetoder för minimal användning av kemikalier och bekämpningsmedel. Nuvarande höga spannmåls- och oljeväxtsubsidier till odling och export gynnar i alltför hög grad det passiva helt konstgödsels- och sprutgiftsberoende 1960-talsjordbruket och ger åtskilligt sämre försörjningsskydd inför kris än satsning på animalier. Det är inför och under ett krisläge mycket lätt att kraftigt utöka dessa odlingar från till ett annat och billigt att ha en reserv i lager av dessa grödor. Odlingsstödet utgår till bl. a. oljeväxtodlare. Den i förhållande till världsmarknadspriserna högre prisnivån för odlarna finansieras genom en matfettaccis för vegetabiliska fetter/oljor som ger ca 500 miljoner . Denna skatt tas liksom extraskatten på brödmjölet ut i fabriksledet, vilket ger konsumenterna en långt högre merpriseffekt än vad bönderna får i odlingsstöd. När odlarstödet ökas blir det därför liksom när mjölskatten ökas en ordentlig inflationseffekt, till skillnad från t. ex. EG-systemet med del av momsen som odlarstöd. Odlingsstödet till oljeväxtodlare är helt kravlöst, dvs. styrmedel saknas för att befrämja en övergång från äldre och omoderna sorter till nyutvecklade s. k. dubbellåga sorter av raps och rybs med betydligt högre proteinkvalitet, vilka i högre utsträckning kan användas som inhemskt proteinfodermedel. I odlas av en starkt expanderande oljeväxtodling med de nya dubbellåga rapssorterna, mestadels svenska sorter. Vår fastlåsning vid omoderna oljeväxtsorter omöjliggör inte bara praktiskt taget användningen som inhemskt proteinfodermedel utan förorsakar dessutom onödiga exportförluster. I togs allt odlingsstöd bort från andra raps- och rybssorter än de nya dubbellåga sorterna . Detta kommer också att ske inom . En övergång till den något lägre avkastande högkvalitetssorterna minskar fettproduktionen och därmed exportöverskottet. Dessutom är dessa nya sorter som regel vårsådda, varför behovet av kemiska sprutgifter kan reduceras. En höstsådd gröda som höstvete och höstraps drar på sig mer svårbekämpade ogrässorter, sjukdomsangrepp och insekter än vårsådda grödor, som vårvete och vårraps. Eftersom dessa vårsådda rapssorter också mognar och förhösten utnyttjas markens egen biologiska produktion av växtnäringsmedel på ett effektivare sätt och belastar därmed grundvatten, åar, vattendrag och sjöar mindre med oanvänd växtnäring. Förslag: Ändra inriktningen av odlingsstödet genom slopande av stöd för andra sorter än de nya högkvalitetssorterna. Brödsäd - mjölskatt - exportavgifter jordbruksavtal innebar bl. a. att spannmålsodlarna fick rätten till inhemskt spannmålspris för dubbelt så hög produktion av brödsäd än den som användes under fredstid. De slapp därmed ifrån det egna ansvaret för exportförlusterna för denna överkvantitet brödsäd - ca . Exportförlusten finansieras genom en s. k. förmalningsavgift som tas ut i kvarnledet och betalas av konsumenterna över disk i detaljhandelsledet som ett merpris för mjöl, bröd o. dyl. Den ungefär halva miljard kronor som inbetalas på detta sätt motsvarar i stort sett per kg försåld vete för odlarna. Ett grovt bröd kostar i 2:50-6:50 per kg. I kostar samma typ av bröd ungefärl6-18 kr. Detta innebär att förmalningsavgiften, den extra brödmjölskatten som finansierar vår förlustbringande export, på ca . per kg/vete har tiofaldigats mellan kvarn och butik. Ännu tydligare ser man prisökningen från bonde till bord om man tar knäckebröd som exempel. knäckebröd kostar , varav råvarukostnaden - ett kilo råg - ger bonden . Större delen av det som tillfaller regleringskassan från denna mjölskatt synes ha använts för att brödprismerbetala vetekvaliteter som ligger under i grannländerna accepterad miniminivå med avseende på brödsädkvalitet. Detta kan man se av spannmålshandelns inköpsregler som tillåter merpris för ner till proteinhalt i . Reglerna leder till klart kvantitetsprovocerande teknik med stora exportförluster som följd, som de motverkar merpriser och odling av moderna kvalitetssorter med hög protein- och bakningskvalitet. I dessa sorter har växtförädlarna prioriterat proteinhalt och den för bakningen så viktiga glutenhalten. Som jämförelse kan nämnas att finska vårvetesorter normalt ligger på protein, medan svenska normalt ligger på , och under besvärliga år som 1987 ännu lägre. Regleringssystemet har också blockerat odlingen av stråstyva och mer sjukdomsresistenta fodervetesorter med hög avkastningsnivå utan behov av stora mängder sprutmedel. Inom EG kan heller inte jordbruksindustriernas biprodukter höjas i pris motsvarande tullskyddet, som i , eftersom tullskydd för biprodukter saknas inom EG. Kvaliteten på brödmjölet hade kunnat ökas väsentligt om kvarnindustrin inte medgivits denna extra inkomst på biprodukterna. Det är hög tid att göra en genomgripande översyn av hela systemet med förmalningsavgifter. Som ett första steg kunde alternativt odlad säd befrias från förmalningsavgift liksom från de exportavgifter som går direkt eller indirekt som slaktdjursavgifter respektive foderavgifter. Eftersom något överskott av gris- och nötkött inte längre existerar räknat på konsumtionen finns något behov av slaktdjursavgifter. Slaktdjurspriserna inklusive slaktdjursavgifter bör därför omgående kunna sänkas med samma summa som motsvaras av senaste års genomsnittligt uttagna slaktdjursavgifter per kilo, med ökad konsumtionsmöjlighet som följd och därmed ett första steg mot europeisk konsumtionsstandard. Härmed minskar också spannmålsöverskottet liksom exportförlustbidragen. Förslag: En översyn av systemet med förmalnings- respektive slaktdjursavgifter och en avveckling redan nu av de delar av systemet som inte längre motiveras av några överskott (gris- och nötkött). Kostnaderna för renovering av bostadsdelen i en jordbruksfastighet är avdragsgilla. Det gäller t. ex. byte av hushållsmaskiner, tapetsering etc. Lantbrukarnas bostadsförmåner enligt taxeringsvärdering motsvarar ungefär tjänstebilsförmånen för en anställd. Teorin bakom dessa förmåner har varit att låg skatt ger låga kostnader för jordbrukaren och därmed låg livsmedelspriser. upptäckte man i att denna teori i praktiken hade rakt motsatt effekt. Med omedelbar verkan slopades därför rätten för de danska bönderna att avdragsgillt byta ut hushållsmaskiner eller renovera bostäder. bestämdes att skattemyndigheterna skulle värdera bostadsförmånen efter bostadens räntevärde. Bönderna miste ungefär merkostnadskompensationen enligt generella indextal inom hela EG-området. Genom denna reform behöll danska bönder sin säd hemma på gården och förädlade den genom t. ex. egna grisar och höjde därmed nettointäkten per ha åker med . I vårt grannland åstadkoms härigenom lägre produktionskostnader för t. ex. griskött och därmed högre konkurrensförmåga på exportmarknaderna med att förbrukningen av konstgödsel och sprutmedel minskade. beslutades inom EG att successivt eliminera de konstlade höga spannmålsgarantierna, och spannmålsbönderna fick själva börja ta ekonomiskt ansvar för exportöverskotten till världsmarknadspriser. Nuvarande beskattningsregler vad gäller lantbrukets bostadsförmåner bör bli föremål för en översyn. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om forskningsmedel till lokala utvecklingsprojekt i med alternativa odlingsmetoder, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om odlingsstöd och regleringsavgifter, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. 1987/88 motionen anförts om en översyn av beskattningsreglerna vad gäller Jo260 lantbrukets bostadsförmåner.'] () () 1 1987/88:Sk447