mot · GB02So212 · 1988-01-19 00:00:00 — av m. fl. (c) om valfrihet och trygghet för äldre m. m. 1987/88 So212215 Den äldre generationen är en viktig tillgång i samhället. De flesta är friska, aktiva, engagerade. Många, men långt ifrån alla, har en hygglig ekonomisk grundtrygghet. Men deras livsvillkor varierar. Av åldrandet följer ett tilltagande behov av stöd, hjälp och sjukvård. Det är redan innan detta behov vuxit en trygghetsfråga att veta att den dag man behöver hjälp i något avseende så står denna hjälp också att finna på ett bra sätt. Samhället står inför viktiga utmaningar när det gäller vård och omsorg. En allt större grupp äldre människor kommer att ha allt större behov av stöd och hjälp. Dessa människor har rätt att kräva att deras tillvaro så långt möjligt präglas av hög livskvalitet och god trygghet. Antalet personer som är eller äldre beräknas öka med över 125 000 fram . Det är ett faktum att äldre människor i högre utsträckning är i behov av stöd och hjälp för att kunna leva ett drägligt liv. Äldreberedningen, vars betänkande nu bereds i , lämnade en rad förslag av central betydelse för de äldres situation. Dess förslag gäller huvudsakligen boende, service och vård. Den proposition som aviseras kommer så sent att den inte hinner behandlas , vilket innebär att angelägna insatser skjuts . Den krisartade utvecklingen på vårdområdet innebär t. ex. att beslut måste tas i en rad centrala avseenden. Det är nödvändigt att gå från ord till handling om inte de äldres situation skall bli sämre istället för bättre. Då förutsättningarna varierar är det viktigt att många olika alternativ står till de äldres förfogande. Några mera grundläggande villkor för en god livskvalitet är dock allmängiltiga och bör således vara vägledande i hur frågeställningar i övrigt hanteras. En god livskvalitet förutsätter att man så långt möjligt kan leva sitt liv med de sociala kontakter och i den miljö i övrigt som man är van vid. Denna innebär att hjälp och stöd så långt möjligt måste syfta till att vidmakthålla livskvaliteten i dessa avseenden, vilket ibland innebär att människor i omgivningen kan ta på sig omsorgsansvar. Trygghet i omsorgen förutsätter stabila kontakter med kompetent personal. Kontinuitet i vården och en decentraliserad vårdorganisation är viktiga 1 1987188.3 sami. Hög personalomsättning, brister i utbildningsnivå och/eller serviceanda upplevs av många som irriterande, störande och ibland direkt otryggt. Den människa man släpper in i sitt hem måste man känna förtroende och trygghet inför. Många äldre har svårt att ständigt möta nya människor. Av största betydelse för de äldres trygghet och livskvalitet är att de själva har möjlighet att forma sin boendesituation utifrån personliga förutsättningar. Valfrihet måste vara utgångspunkten. Det skall vara en valfrihet på en hög kvalitetsnivå. a. bör detta tillgodoses i planering av nya bostadsområden så att generationerna på ett positivt sätt kan mötas. Vi vänder oss emot de starka svängningar som präglar inriktningen av samhällets insatser för de äldres boende. Det är bra att allt fler får möjligheter att med förstärkt service bo i sin ursprungliga miljö. Det är viktigt att resurserna för förstärks. Men är det otvivelaktigt så att alla andra former av boende, service och vård måste finnas kvar. Det är denna allsidighet och anpassning till den enskildes situation som är grunden för valfriheten. På grund av statsbidragskonstruktionen har ålderdomshemmen successivt avvecklats så att nu enbart ett begränsat antal finns kvar. Detta trots att ålderdomshemsboendet representerat en speciell servicenivå, vilken efterfrågats av många äldre. Ålderdomshemmet har givit trygghet och service men också motverkat social isolering för många människor. Den nuvarande statsbidragskonstruktionen har också lett till löneavtal som upplevs som orättvisa. Personal på ålderdomshem bör också i lönehänseende kunna jämställas med hemtjänstpersonal. I riksdagsbesluten har en mera positiv inställning till ålderdomshemmen kommit att redovisas. Detta gäller särskilt möjligheterna till stöd för upprustning av nedslitna hem. Enligt vår mening är det viktigt att de ökade möjligheter som skapats inte omintetgörs av rigoröst tillämpade krav om t. ex. eget hyreskontrakt. Vidare bör reglerna för statsbidrag till social hemhjälp utformas så att bidraget blir neutralt till omsorgsform och därmed också omfattar personal vid ålderdomshem. Regeringen bör presentera förslag om detta i den aviserade äldre-propositionen. Av de anställda vårdbiträdena i är var tredje . Situationen är likartad på ålderdomshemmen. Fram förväntas drygt 40 000 av de ca 165 000 anställda inom vård och service för de äldre avgå med pension. kan en kraftig ökning av personalbehovet förutses. Enligt vissa beräkningar ökar personalbehovet med inemot det dubbla. Personalsituationen inom sjukvården utvecklas på ungefär samma sätt. Dimensioneringen av landets vårdutbildningar står inte i proportion till det förändrade behovet av personal inom vården. Antalet utbildningsplatser på den sociala servicelinjen är f. n. ca 2 400. Intresset för utbildningen är tyvärr vikande vilket inneburit att alla platser inte blivit utnyttjade. Behovet av personal är 4-5 gånger större än vad som utbildas. 1985 hade 313 000 personer insatser av . Den siffran kan beräknas ha stigit väsentligt . Det är inte rimligt att den stora del av arbetsmarknaden som vårdyrkena innebär skall uppfattas som en sista utväg i utbildning och yrkesval. Tvärtom måste det vara så att arbeten som betyder så mycket för så många människors välfärd och livskvalitet grundar sig på en attraktiv utbildning med utvecklingsmöjligheter och leder till en arbetsmarknad med kvalitet och framtid. Det är också viktigt att man i utbildningen söker bredda rekryteringen till att omfatta fler än ungdomsgrupperna. anser att ett åtgärdsprogram måste tas fram med det snaraste för att öka attraktiviteten i utbildningar som leder fram till vård- och serviceyrken inom äldreomsorgen. Ett sådant program måste innefatta åtgärder för att öka utbildningskapaciteten, förstärka kvaliteten i utbildningen, öka fortbildningsinsatserna och möjligheterna till utveckling i jobbet. Naturligtvis är framgången för varje sådant program hur människorna upplever den arbetsmarknad som utbildningen avser att tillgodose. Vård och omsorg måste få vara arbetsfält som upplevs som framtidsyrken. Den nuvarande bristen på vårdpersonal har samband med vårdarbetets tyngd och samhällets låga uppskattning uttryckt i ekonomiska termer. Hög personalomsättning är en följd av att människor inte ser någon framtid i vård- och hemtjänst. Det blir tyvärr ett genomgångsjobb i avvaktan på något annat. Låga intagningspoäng på vårdutbildningarna bådar inte gott för framtiden. Det kan bli svårt att nå upp till det viktiga målet om kontinuitet i vård och omsorg. Även om den enskilde individen gör goda insatser innebär dagens brister att såväl kvalitet som effektivitet sätts ned. Bristerna kräver resurser i form av vikarietäckning, sjukskrivning, inskolning av ny personal, administration osv. Detta innebär kvalitetsförsämringar för de vård- eller omsorgstagande människorna. Ofta förs den lönepolitiska debatten så att det är först när effektivitet och produktivitet ökat som det är möjligt med insatser. Enligt vår mening bortser man då från att avsaknad av insatser leder till en negativ utveckling. Man skall heller inte bortse från att det ofta orättvisa kritiserandet av vårdens effektivitet minskar motivationen för personalen och därmed i viss mån blir självuppfyllande. Det är nödvändigt att samhället långsiktigt agerar så att människor med förtroende och förväntningar väljer vårdyrken. Det gäller då inte bara att markera lönefrågornas betydelse, även om dessa är viktiga. Det gäller också att uppmärksamma arbetsmiljöfrågorna såväl på institutionerna som i hemtjänstarbete. Arbetstidens förläggning och kompensation för obekväm arbetstid är också frågor som måste lösas för att underlätta rekryteringen. skilda håll söker man att genom schemaläggningen tillgodose en förkortad arbetstid för vårdpersonal, vilket vi finner vara angeläget. En omedelbar åtgärd som måste till för att lösa bristsituationen är extrainsatser för fortbildning och utbildning av personal. Det är i första hand kommuner och landsting som kan påverka vårdyrkenas ställning. Då problemen är av övergripande natur är det ändå naturligt att regering och riksdag agerar för en positiv lösning. bör därför uppdra åt regeringen att i överläggningar med kommuner och landsting söka lösa frågan om vårdyrkenas ställning bl. a. i enlighet med vad vi förordat. Det är en från många utgångspunkter angelägen utveckling då den ökar livskvaliteten hos de äldre. Men det är viktigt att komma ihåg att det är den enskilde individens livskvalitet som avgör. För många innebär ett eget boende en isolering eller ett liv i en situation man inte nöjaktigt behärskar. Trots samhällets betydande insatser är det de anhöriga som gör de största insatserna när det gäller vård och omsorg om de äldre. Vissa beräkningar pekar mot att de anhöriga, inkl. grannar och vänner, står för ca 2/3 av insatserna. Detta är insatser som är helt nödvändiga för att vård och omsorg skall fungera. finns en betydande risk att samhällsstrukturens utveckling leder till att anhöriginsatserna minskar. Släktskapsbanden blir inte lika starka när människor flyttar i den takt som sker i vårt land. Det är andra kontakter än grannskapskontakter som är de centrala för allt fler människor. Bristande stöd från samhällets sida kan innebära ovilja att ta på sig ett ansvar vars tyngd man inte till fullo kan förutse. Framtidens äldreomsorg bygger på tanken att äldre i största möjliga utsträckning skall kunna bo i en egen bostad och ha tillgång till den service och de vårdinsatser som var och en behöver. Hemtjänst och sjukvård i hemmet kommer inte att klara detta utan betydande insatser från familjerna och nära anhöriga i övrigt. lade fram förslag om lagstadgad rätt till ledighet för vård av anhörig. Kommittén underströk också de starka humanitära skäl som talar för att den som gör betydande insatser i hemmet för en anhörig i princip bör kunna ersättas genom den allmänna försäkringen. Alternativet, att ännu ytterligare bygga ut den offentliga vården och omsorgen, innebär också ekonomiskt stora förluster. Ingen kan rimligen ifrågasätta behovet av insatser på detta område. Regeringen aviserar nu visst stöd till anhörigas insatser för vård och omsorg. Enligt vår mening är det angeläget att detta stöd får en sådan utformning att det blir möjligt att också långsiktigt inom denna ram forma en bra vård och omsorg. Det bör då ske enligt principen lika lön för samma arbete. Därvidlag är det även angeläget att uppmärksamma anhörigvårdarens ställning och situation så att det upplevs som både rimligt och möjligt att ta på sig ett vårdansvar för sin anhörige. Till de frågor som därvid bör uppmärksammas hör att det bör vara möjligt att ge stöd till även anhörigvårdare när de uppnått pensionsåldern. För många äldre är insatser för anhöriga, vänner och grannar ett självklart inslag i ett aktivt liv. Så länge man orkar vill många ställa upp. För samhället är denna inställning dessutom av avgörande betydelse - inte minst därför att det är nära nog omöjligt att ersätta det personliga engagemang och den omtanke som en anhörig kan erbjuda. När man gör närståendeinsatser för grannar, vänner eller inom ramen för organisationers verksamhet är det angeläget att det finns möjligheter att utge omkostnadsersättningar så att faktiska kostnader för insatsen inte drabbar den enskilde. I vissa fall när ersättningar utgår sker det i sådan form att de beskattas trots att ersättningen faktiskt är en omkostnadsersättning. Särskilt för pensionärer där marginaleffekterna är mycket höga kan detta upplevas stötande. beslöt att slopa pensionärernas friår i sjukvården. Detta angavs vara ett led i satsningarna på de sämst ställda pensionärerna. Detta är i stället ett svek mot de sämst ställda pensionärerna. Möjligheterna till rehabilitering försämras när friåret i sjukvården tas bort. Den sjuke kan inte koncentrera sig på sitt tillfrisknande om det finns en oro för att ekonomin ej tillåter att man behåller sin bostad. sade bestämt nej när riksdagsmajoriteten på regeringens förslag drev igenom att friåret skulle slopas. skjuter regeringen på beslutets ikraftträdande till efter valet då man ej vill debattera detta i valrörelsen. Detta förfarande är ett tecken på att regeringen inser att de sämst ställda pensionärerna kommer att drabbas hårt. Enligt vår mening bör detta beslut rivas upp och nya överläggningar i denna del tas upp med sjukvårdshuvudmännen. Forskningsresultatet rörande äldres situation saknas i stor utsträckning . Den forskning som bedrivs i har pågått under en mycket , . Detta medför att de beslut som fattas rörande äldre i stor omfattning sker utan basfakta när det gäller äldres sjukdomspanorama. Det är bara på ett fåtal platser i landet som det sker någon ordentlig undersökning av äldre med ett åldersdement beteende. Normalt för äldres utveckling är inte att bli äldreförvirrad. Men alltför många äldre får den allmänna diagnosen demens och placeras då i sådana vårdformer som man anser vara de rätta. Många äldre far genom detta förfarande mycket illa och vården ges i felaktiga former. Det finns många orsaker till ett åldersdement beteende och som är av största vikt att diagnostisera. Alzheimers sjukdom - som på ett mycket påfrestande sätt drabbar den sjuke, och de anhöriga - skulle om diagnosen sattes tidigt kunna medföra en betydligt bättre vårdsituation för den sjuke och ett bättre omhändertagande från de anhörigas sida. Hjärtinfarkter och Huntings chorea är andra sjukdomar som orsakar ett dement beteende. Även bristsjukdomar beroende på tarmfel och alkoholmissbruk orsakar demens, samt depressioner. Det finns alltför liten kunskap om detta ute i sjukvården. Om kunskapen fanns, skulle den äldres situation förbättras. Detta är en viktig grundkunskap som måste finnas när det gäller att skapa rätt vård och omsorgsmöjligheter för den växande skaran personer . I de långtidsplaner som kommuner och landsting redovisar finns det ingenting som tyder på någon nybyggnad av institutionsplatser. Med vetskap om den stora och tunga vårdinsats dessa patienter med de obotbara demensformema kräver, kan man se att vi kommer att få oerhörda vårdproblem framöver. Regeringen bör få i uppdrag att pröva hur forskningsinsatserna kring åldrandet kan förstärkas så att beslut kan fattas och insatser ske utifrån en adekvat kunskapsnivå. har framkommit att kost- och näringskunskaperna ofta är otillräckliga hos yrkesverksamma inom sjukvården och den sociala omsorgen. Delvis hänger detta samman med de allmänna rekryteringsproblemen. Men det gäller också att dessa frågor inte har tillräckligt utrymme i den ordinarie skolan och i yrkesutbildningen för dessa arbeten. Brist på kännedom om kostens betydelse kan i värsta fall leda till att personer som vårdas inom sjukvården, inte minst cancersjuka och äldre människor, drabbas av undernäring så att deras chans till tillfrisknande därigenom radikalt minskar. Det finns mycket som visar att den ökade kunskapen om sambandet kost-hälsa inte i önskvärd grad kommer till uttryck i samhället i allmänhet och inom vården i synnerhet. Sett ur ett hälsoekonomiskt perspektiv är en sådan utveckling givetvis inte försvarbar. Det är viktigt att dessa frågor ytterligare beaktas inom grundskola, vårdyrkesutbildning och i fortbildningen av vårdpersonal. Huvudmannaskapet för äldrevård och äldreomsorg Äldreomsorgen är en angelägenhet med starka anknytningar till sjukvård. Kommunen har enligt socialtjänstlagen ansvar för att tillgodose äldre personers behov av bostäder och service. har enligt hälso- och sjukvårdslagen ansvar för att tillgodose äldres behov av sjukvård. Dessa lagar är ramlagar som utvecklas i praxis av de rättsfall som visar det verkliga innehållet. Många kommuner anser att de nu får ta över en alltför stor ekonomisk börda för ansvarsområden som tidigare låg på Det har t. o. m. gått så långt att kommunerna stämmer landsting, eftersom de anser att landstingen inte uppfyller det hemsjukvårdsavtal man kommit överens om. har diskuterat ett förändrat huvudmannaskap men har inte funnit anledning att låta kommunerna ansvara för primärvård eller äldreomsorg fullt ut. Även i de kommuner som utgör landsting finns det svårigheter där vårdåtagande skjuts över på annan nämnd. Rättsfallet med den unge handikappade som behövde promenadhjälp liknar i mycket dessa fall. Här står striden mellan kommunens socialtjänstlag och den nya omsorgslagen. Konflikter i ansvarsfrågan leder till en mycket olycklig utveckling för de vård- och omsorgsbehövande. Parallellt med detta växer köerna till serviceboende, långvård och ålderdomshem. Det borde i stället vara av största vikt att tillse att alla krafter läggs på att klara vårdkrisen i stället för att strida om vem som skall betala denna vård. Personalsituationen inom medför dessutom en otrygghet när det gäller att välja alternativet att bo kvar hemma när vårdbehovet ökar. Kritiken mot socialtjänstlagen innefattar att huvudansvaret för alla medborgare ligger på kommunen även i de fall när det som grundorsak till biståndet ingår att den enskilde har en sjukdom. Regeringen bör initiera att ansvarsfördelningen vad gäller patienter och resurser ut på ett sådant sätt att den enskilde inte kommer i kläm. En redovisning kan lämpligen ske i äldreproposition. Det är en trygghetsfråga för de äldre att partierna inte lovar mer än vad de kan hålla. Socialdemokraterna gav ett löfte 1982 om kompensation till pensionärerna för devalveringseffekten. Man har sagt att detta fullt ut skulle infrias när reallönerna för löntagare steg. är de socialdemokratiska villkoren tillgodosedda, men då byter man argumentation och hävdar att det är svårt att lägga på extra i en högkonjunktur. För är pensionsfrågan en fråga om rättvisa och grundtrygghet. Vi formar våra förslag utifrån denna förutsättning. Vi förstår att pensionärerna är djupt irriterade på att socialdemokratin utfärdat löften som man inte infriar. ger sina besked på ett sådant sätt att pensionärerna kan lita på dem. har att pröva pensionssystemets framtida utveckling. Den socialdemokratiska regeringen har visat föga känsla för grundtrygghetstanken i detta sammanhang. Man har valt pensionshöjningar som givit mest åt dem som redan hade mest och sökt finansieringar som drabbat de svagaste, t. ex. de länge sjuka pensionärerna. driver en linje där det i första hand är de lägsta pensionerna som skall lyftas upp. Redan nu bör kunna fatta beslut om att alla med låg eller ingen ATP tillerkänns pensionstillskott. har bit för bit hyfsat till denna orättvisa. Rättvisa råder dock inte förrän alla har fått denna rätt. I detta sammanhang vill vi också erinra om det angelägna i att frågan om de orimliga marginaleffekterna för människor med låg pension och viss sidoinkomst måste lösas. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om statsbidrag till personalkostnader vid ålderdomshem i enlighet med det anförda, 2. att hos regeringen begär att överläggningar tas upp med i syfte att förstärka vårdyrkenas ställning i enlighet med det anförda, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande insatser för att öka vårdutbildningarnas attraktivitet, 4. att hos regeringen begär förslag om stöd för anhöriginsatser i enlighet med det anförda, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande de äldre som en resurs, [att beslutar upphäva sitt tidigare beslut att slopa pensionärernas friår i sjukvården och att regeringen därefter upptar förnyade överläggningar med i denna del,1] 6. att hos regeringen begär förslag innebärande att forskningsinsatserna kring åldrandet förstärks, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande kostens betydelse i vården, 8. att hos regeringen begär initiativ innebärande att de oklarheter som råder i den praktiska hanteringen beträffande huvudmannaskapsfrågor i vård och omsorg om de äldre elimineras. [att beslutar att alla pensionärer med låg eller ingen ATP tillerkänns pensionstillskott.1] () () () (c) (c) () () () () () () () () () 1 1987/88: Sf226