mot · GB02So227 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:So227 av m. fl. (s) om En demokratisk människosyn har i varit oupplösligt förenad med en stark solidarisk tradition, som kommit till uttryck i uppbyggnaden av vår socialpolitik. Solidaritetstraditionen bygger på tanken att sociala och personliga problem bäst genom att människor stöder varandra på lika villkor och i kamratliga former. Ur den övertygelsen växte socialtjänstlagen fram genom många års utredande och efter ett långt och uthålligt opinionsarbete. Socialtjänstlagen trädde i kraft i ett skede med stora ekonomiska problem i kommunerna. På de flesta håll har därför grundläggande synsätt aldrig fullt ut kunnat förverkligas. Förebyggande arbete, medverkan i samhällsplaneringen, utvecklingen av vården har aldrig fått en riktig chans att utvecklas. Socialtjänstlagen ger allt behövligt stöd för utvecklingen av ett framåtsyftande socialt arbete men möjligheterna tas dåligt till vara. a. har lagen inte blivit det genombrott för medverkan i samhällsplaneringen som många räknade med. Den nya innebär att kommunerna får bättre möjligheter att styra planering och byggande. Om detta skall leda till förbättringar som tillgodoser angelägna sociala behov är det nödvändigt att kunskaper och erfarenheter utnyttjas som underlag för all planering. kan också medverka till att de boende i områden som behöver byggas om och förnyas får möjlighet att påverka förändringar och att socialt angelägna förbättringar kommer till stånd. måste ge resurssvaga innevånare det stöd de behöver för att inte lämnas utanför förnyelseprocessen och kanske rent av tvingas bryta upp och söka annan bostad. samverkan med organisationslivet är ett annat område som stadgas i lagen, men som ännu inte tillmätts någon verklig betydelse i det lokala sociala arbetet. Även här behövs ökade satsningar, metodutveckling och försöksverksamhet för att finna former så att människornas eget handlingsutrymme kan utvidgas, deras sociala kontaktnät förbättras och deras beroende av olika vårdorgan reduceras. I det individinriktade sociala arbetet måste sambandet mellan miljö och individ, dvs. sambandet mellan yttre och inre faktorer, betonas. Metoderna i det sociala arbetet måste utgå ifrån denna dubbla inriktning och angripa både människornas sociala problem och de personliga problem som ofta följer i spåren av olika sociala svårigheter. Det sociala arbetet är fortfarande till allra största delen inriktat på myndighetsutövning. Myndigheterna styr människomas liv. Detta är inte förenligt med socialtjänstlagen. Ett ständigt pågående utvecklingsarbete med kontinuerlig utvärdering är därför viktigt och i det arbetet bör stor vikt fästas vid klienternas synpunkter. Socialtjänstlagen är en ramlag som ger de övergripande målen för det sociala arbetet. Det förutsätter att man i kommunerna fyller lagen med innehåll utifrån lokala förutsättningar och behov. Här kan man säga att politiker i de flesta kommuner brustit kraftigt. Det är ofta stor skillnad mellan vad man säger sig vilja åstadkomma och de medel man ställer till förfogande. Socialarbetarna ställs utan konkret ledning för sitt arbete och ofta även med alltför små resurser. Det behöver gjutas ny kraft i det sociala arbetet - experiment och nytänkande måste stimuleras - en omfattande satsning på kunskapsuppbyggande hos både personal och politiker är önskvärd. Socialnämndernas roll behöver stärkas när det gäller deras medverkan i den kommunala samhällsplaneringen och kommunerna bör utarbeta sammanhållna socialpolitiska program, som beskriver problemen och angriper orsakerna till dem. Inom statsbidragssystemet stimuleras ett omfattande utvecklingsarbete inom individ- och familjeomsorg. Totalt satsas mer än 29 milj. kr. för utvecklingsarbete bland barn och ungdom, krisproblematik i familjer, missbrukarvård, institutionsvård och socialbyråernas arbete. Inom ramen för detta anslag borde utrymme ges även för utveckling av medverkan i samhällsplaneringen. Personalen bör ges möjligheter att utveckla sitt arbete genom att fördjupa sina kunskaper, utvärdera sin verksamhet och utveckla arbetsmetoder i överensstämmelse med såväl socialtjänstlagen som de lokalt uppsatta målen. Socialt arbete fordrar en ständig utveckling av kunskaperna. Många socialarbetare hoppar av yrket för att ägna sig åt annan verksamhet. Personalomsättningen är på många håll mycket hög. En satsning på utbildning kan leda till lägre personalomsättning och därmed bättre vårdarbete. Bra utbildning kompletterad med möjligheter till fort- och vidareutbildning behövs för bättre kunskap men också för stöd och stimulans i det ofta mycket tunga arbetet. Det har under de år sedan lagen trädde i kraft tillkommit många nya socialarbetare, som inte fått del av den atmosfär av kreativitet och utvecklingslusta som präglade den period som föregick ikraftträdande och som i så hög grad återspeglas i såväl lagstiftningen som dess förarbeten. De politiskt förtroendevalda i kommunernas socialnämnder kan spela en mycket viktig roll i det sociala arbetet under förutsättning att kommunerna och de politiska organisationerna rustar dem för deras uppgift genom att erbjuda dem en genomtänkt utbildning. I två val - och snart ett tredje - har det nu kommit in nya politiskt förtroendevalda i de kommunala nämnderna och styrelserna. Många av dem har troligen behov av utbildning bl. a. om grundläggande synsätt. De politiskt förtroendevalda i kommunerna är ibland oklara över vilket ansvar de enligt lagstiftningen har. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om omfördelning av medel till förmån för utveckling av medverkan i samhällsplaneringen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av utbildning av personal och politiker. () () 1987/88 So227