mot · GB02Sf273 · 1988-01-26 00:00:00 — 1987/88:Sf 273 av m. fl. (m) om åtgärder för handikappade Tillkomsten av Handlingsprogram i handikappfrågor var en viktig manifestation. Riktlinjer för handikappolitiken drogs upp på medellång och i full politisk enighet. Möjligheterna att genomföra programmet i alla dess delar är emellertid en fråga om tidsaspekter och detta framgick också av programförordet: Det är inte vare sig praktiskt eller ekonomiskt möjligt att undanröja alla de hinder på skilda samhällssektorer, som försvårar för människor med funktionsnedsättningar att nå full delaktighet och jämlikhet i samhället. Det är bra att en uppföljning och lägesbestämning har gjorts med utgångspunkt från handlingsprogrammet. Resultatet har redovisats för . I riksdagsskrivelsen sägs att ett betydande antal handikappolitiska reformer har kunnat genomföras . Låt oss erinra om att arbetet med handikappfrågor var intensivt och omfattande under den borgerliga regeringsperioden. Verksamheten med texttelefoner för döva började byggas upp med början . Stödet till handikapporganisationerna nära femdubblades . Särskilda insatser gjordes för att förbättra de flerhandikappades situation liksom svårt handikappades möjlighet att bo i enskilt boende. En särskild handikappberedning tillsattes i med uppgift att samordna departementens insatser för handikappade. När propositionen om en ny omsorgslag framlades föreslog moderata samlingspartiet att alla handikappade barn och ungdomar borde omfattas av lagen. De övriga borgerliga partierna lämnade liknande förslag. Regeringen fick därför i uppdrag att lägga fram ett förslag om en sådan utvidgning. Ett sådant förslag har emellertid ännu inte kommit. Det bör nu skyndsamt läggas fram för . En proposition om kassettidningar framlades med förslag till stöd till även sådan talutgåva som är gemensam för två eller flera dagstidningar med till hälften s. k. förlagetroget material, till hälften gemensamt material. I en moderat motion yrkades avslag och begärdes ett nytt förslag. Motionärerna menade: Den synskadade, som prenumererar på sin tidning 1 1 1987/88. Nr S/273 skall också få sin tidning och ingen annan. Även här vanns viss framgång. De behandlande visade betydande förståelse för den moderata inställningen, men ändå ansågs att den i propositionen föreslagna åtgärden borde prövas. När det gäller de arbetshandikappades situation anser moderata samlingspartiet att alltfler handikappade bör få möjlighet att komma ut i det normala arbetslivet. Lönebidraget bör därför göras flexibelt och kunna anpassas till den handikappades arbetsförmåga utan stelbenta avtrappningsregler. Vi anser också att lönebidraget, som i princip inte bör vara tidsbegränsat, skall kunna utgå oberoende av vem som är arbetsgivare. Sådana förslag har framförts såväl i utredningar som motioner av moderata samlingspartiets representanter. Rehabiliteringsfrågorna har särskilt uppmärksammats av moderata ledamöter. I vår partimotion om en bättre hälso- och sjukvård föreslås att försäkringskassorna skall tilldelas ett särskilt ansvar för rehabiliteringsfrågorna. togs den frågan tidigare upp i en moderat partimotion och där underströks vikten av att, vid en hos försäkringskassorna samordnad rehabilitering, varje handikappad erbjuds en kontaktperson. Vårt förslag har medverkat till att den nu arbetande rehabiliteringsberedningen tillkallades. När det gäller hälso- och sjukvården anser vi att regeringen överbetonat betydelsen av förebyggande hälsovård och utbyggd primärvård och vi avvisade därför regeringens förslag till riktlinjer för hälso- och sjukvården (HS 90). Inte minst de handikappade och deras anhöriga har ett stort behov av att det finns en väl fungerande läns- och länsdelssjukvård. Genom det s. k. Dagmar-systemet har patienternas möjlighet till fritt läkarval minskat väsentligt. Fritidspraktikerna hindras av att fortsätta sin verksamhet. De får inte längre någon ersättning från sjukförsäkringen för sina patienter. Några fler läkare har inte etablerat sig i glesbygdsområdena. En sådan etablering har angivits vara ett av de främsta syftena med Dagmar-systemet. Vi anser att Dagmar-systemet är missriktat och orättfärdigt. Det strider mot intentionerna beträffande full delaktighet och jämlikhet för handikappade. Vid föregående motionerade vi om att vårdbidraget för handikappade barn borde tillföras ytterligare en nivå - 1/4 vårdbidrag - för att fler familjer skulle kunna bli delaktiga av det stöd som ett vårdbidrag utgör. Vårdbidraget har varit ett trubbigt instrument med endast två graderingar, halvt respektive helt vårdbidrag, och många barn, t. ex. diabetessjuka barn och allergiska barn har ställts utanför rätten till vårdbidrag. Förslaget fick majoritet och har lett till en regeringsproposition, som behandlas i . Vi motionerade vid föregående även om rätt till ledighet för vård av svårt sjuk anhörig . Vi konstaterar nu med tillfredsställelse att en sådan reform kommer att föreslås i en kommande proposition. Vad gäller ytterligare en grad i handikappersättningen återkommer vi i denna motion. Detta vill vi moderater göra för de handikappade: Samma rätt - oavsett var man bor Redan vid föregående påtalade vi det förhållandet att handikapporganisationerna anser att förutsättningarna för stöd och bistånd varierar mycket i landet. Risken att den ökade decentraliseringen av beslut kan medföra olika bedömning i handikappfrågor kan inte förbises. Någon uppföljning av domstolsutslag vad gäller omsorgslagen förekommer . Det ligger visserligen mycket positivt i att besluten ligger nära människor i kommuner och landsting, men staten har ett övergripande ansvar för att målen full delaktighet och jämlikhet tolkas på ett likartat sätt i hela landet. Staten bör därför kunna utöva en så pass effektiv tillsyn och kontroll att statsmakternas intentioner fullföljs. Vi föreslår i vår partimotion om en bättre hälso- och sjukvård att medicinalstyrelsen och länsläkarfunktionen skall återupprättas, vilket skulle ge ökade tillsynsmöjligheter när det gäller hälso- och sjukvården. Det föreligger stora skillnader i landet såväl på förmånssidan som vad gäller avgifter. Tolksituationen för döva är t. ex. mycket varierande. Färdtjänsten är mycket olika utformad. Det synnerligen viktiga stödet till skolelever med olika slag av handikapp varierar också. Kostnaden för social hemtjänst varierar starkt. I propositionen 1987/88:100 aviseras nu en ny handikapputredning, som bl. a. skall ta upp frågor om kommunernas och landstingens insatser. Vi förutsätter att frågor om de handikappades rättigheter till ett likvärdigt stöd i hela landet tas upp till behandling av denna utredning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att öka möjligheterna för partiellt arbetsföra människor att på samma sätt som andra få verka på arbetsmarknaden är viktigt. Det är inhumant och ett slöseri med mänskliga resurser att t. ex. 2000 ungdomar tvingas förtidspensionera sig i stället för att ges möjlighet att delta i arbetslivet. Vi anser att regeringen under den rådande högkonjunkturen gjort alltför litet för att öka de handikappades möjligheter att komma in på den reguljära arbetsmarknaden. En ökad, positiv information borde ges till arbetsgivare om de handikappade som en resurs. Vidare anser vi att statsmakterna och AMS borde kunna sätta upp vissa mål som innebär att fler handikappade blir anställda på den vanliga arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingarna bör i ökad utsträckning använda möjligheten till arbetsträning i reell miljö. En sådan träning är viktig inte minst för personer med osynliga handikapp, t. ex. epilepsi och allergier. Ökad kunskap hos arbetsgivare och arbetskamrater ger ökad förståelse. Vi anser att rekommendationer och positivt stöd till arbetsgivare är mycket bättre åtgärder än tvingande bestämmelser. Bidrag till arbetshjälpmedel och löner har stor betydelse för möjligheten 1* 1987188. att bereda handikappade anställning. I inånga fall kan handikappade personer utföra arbetsuppgifter utan speciella hjälpmedel. Den handikappade måste emellertid vid behov få hjälp med att anpassa sig socialt på arbetsplatsen. För t. ex. döva personer kan ofta en känsla av isolering uppstå, främst om den döve är ensam om sitt handikapp på arbetsplatsen. I någon mån bör situationen kunna hjälpas upp med texttelefon. Arbetsgivare, som har döva personer anställda, bör få bidrag till anskaffning av texttelefon. Offentliga myndigheter borde alltid vara utrustade med sådana. Bestämmelserna om bidrag till arbetshjälpmedel till enskilda arbetsgivare bör ges en generösare tillämpning. Tillgången till arbetsbiträde är av stor betydelse för många handikappade i arbetslivet. När det gäller döva personer måste emellertid uppmärksammas att den som biträder bör vara teckenspråkkunnig. Datorhjälpmedel kan innebära fantastiska möjligheter för bl. a. syn- och hörselskadade i arbetslivet. pågår många försök med sådana hjälpmedel i olika sysselsättningsprojekt och utredningar bedrivs i och . Det behövs emellertid en samordning av kunskaperna för att nå en verklighetsanpassning när det gäller datoriserade hjälpmedel. Vi anser att den pågående hjälpmedelsutredningen bör få tilläggsdirektiv vad gäller en sådan samordning. Ett flexibelt lönebidragssy stern, som anpassades individuellt, skulle bidra till att fler handikappade personer kunde få arbete på vanliga arbetsplatser. En sådan möjlighet uppfattas mer positivt av de handikappade än särlösningar i form av skyddat arbete inom (tidigare Samhällsföretag) I vår partimotion om näringsfrihet och framtidens arbetstillfällen går vi närmare in på frågan om arbetsmarknaden för handikappade. Där anförs i denna fråga följande: De arbetshandikappades situation på arbetsmarknaden är speciell av flera anledningar. De påverkas kraftigare än andra grupper av skiftningar i konjunkturerna. En hög och varaktig efterfrågan på arbetskraft ger dem däremot större möjligheter att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Handikapp av olika slag är av sådan karaktär att arbete på den öppna arbetsmarknaden inte är möjligt. I sådana fall skall de handikappade erhålla ett väl avpassat stöd. Målet måste vara att ge de arbetshandikappade möjligheter till arbetsvillkor som så nära som möjligt ansluter till dem som gäller på den reguljära arbetsmarknaden. Offentliga medel är nödvändiga för att detta mål skall kunna nås. De statliga insatserna består av i huvudsak arbetshjälpmedel, lönebidrag och skyddad anställning. Härtill kommer de kommunala åtgärderna. Utöver detta satsar statsmakterna avsevärda resurser på bl. a. förtidspensioner. Trots dessa insatser står många människor med handikapp utanför arbetsmarknaden. Det är enligt vår mening möjligt att, genom en annorlunda fördelning av resurserna, ge ökat utrymme att erbjuda arbete till handikappade som står utanför arbetsmarknaden. Insatserna måste då differentieras med hänsyn till arten och svårighetsgraden av olika handikapp. De allmänna försäkringskassorna bör ges en central roll då det gäller att åstadkomma en effektiv och väl samordnad rehabilitering. Varje handikappad bör erbjudas en kontaktperson. Handikappade ungdomars situation måste särskilt uppmärksammas. betänkande visar bl. a. att allltför många handikappade ungdomar har tvingats acceptera förtidspensionering vid unga år på grund av brister i stödregler och dålig samordning mellan skola och andra myndigheter. Såväl ur de enskilda ungdomarnas, som ur samhällsekonomisk synvinkel finns det skäl att försöka göra det möjligt för flera att komma ut på den öppna arbetsmarknaden. Till gruppen arbetshandikappade förs även personer med missbruksproblem. Stödet till missbrukare bör alltid utgå från det övergripande målet att bryta missbruket. Att missbrukarna får arbete är väsentligt för en rehabilitering. Arbetsuppgifter och ekonomiska villkor måste utformas med hänsyn till den enskilde missbrukarens förmåga och situation. För att de olika åtgärderna för att hjälpa missbrukarna skall få en individuell utformning bör kommunernas socialtjänst ta det övergripande ansvaret. Ett vidareutvecklat lönebidragssystem kan bereda fler arbetshandikappade arbete på vanliga arbetsplatser. Den förändring av lönebidragssystemet som skedde var ett steg i rätt riktning, men den ger inte tillräckliga möjligheter till individuell anpassning. Vi har i tidigare motioner föreslagit att lönebidraget skall göras mer flexibelt. Bidraget bör kunna varieras beroende på hur den handikappades arbetsförmåga utvecklas och skall kunna utgå så länge den handikappade är anställd. Även höga lönebidrag blir billigare än en anställning i , som den handikappades sociala situation i regel främjas av att vara på en vanlig arbetsplats. utgår lönebidrag för personer i statlig tjänst, för dem som arbetar för vissa allmännyttiga organisationer medan kommuner och företag kan erhålla maximalt i lönebidrag, som dock trappas av . AMS har tidigare föreslagit att man skulle få tillstånd att göra ett modest försök med att placera 100 arbetshandikappade enligt regler som starkt påminner om dem vi förespråkar. Regeringen avvisade dessvärre denna framställning. Systemet med introduktionsbidrag för arbetshandikappade har såsom det redovisats av AMS varit framgångsrikt. Det visar att många handikappade efter en tids hjälp kan anpassa sig till en arbetsuppgift och sedan arbeta på vanliga villkor. Man bör också notera att huvuddelen av anställningarna har skett vid mindre företag. Det är enligt vår mening dock givet att man vid en översyn av hela lönebidragssystemet även beaktar introduktionsbidragens utformning. Placering av handikappade vid (f. d. Samhällsföretag) kan i en del fall vara en bra lösning. Anställning i är emellertid den dyraste formen av handikappsysselsättning. Det måste därför förbehållas dem som på grund av svåra handikapp har stort behov av de särskilda resurser som har. Det finns en risk att dubbla målsättning - att ge arbete åt arbetshandikappade och agera företagsekonomiskt - leder till att vid sin rekrytering inte prioriterar gravt handikappade, t. ex. psykiskt handikappade, i den utsträckning som vore önskvärt. Många av dem som är placerade vid skulle kunna arbeta på vanliga arbetsplatser genom en lönebidragsplacering. För att understödja en utslussning från till den öppna arbetsmarknaden eller till lönebidragsplatser bör anställningen vid bli föremål för regelbunden prövning. Det är tidigare känt att en betydande del av de anställda vid skulle föredra ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Ett speciellt problem vid utslussning är dock att det nuvarande riksavtalet för löner för dem som är placerade vid inte tar hänsyn till den lönespännvidd som finns på den öppna marknaden mellan olika geografiska områden. Detta leder till att en del yrkeskategorier på vissa orter kan vara bättre betalda på än på vanliga företag. Detta försvårar utslussningen till den öppna arbetsmarknaden. Avtalet bör därför revideras. som ansträngningar görs för att slussa ut fler från bör den centrala administrationen kunna minska. För den kvarvarande verksamheten vid är det väsentligt att man prövar nya driftsformer för verkstäderna, t. ex. ett ökat antal inbyggda verkstäder, dvs. verkstäder som är lokaliserade till ett vanligt företag. Detta förbättrar de handikappades kontakter med vanliga arbetsplatser. nuvarande organisationsform med en huvudman i varje län innebär troligen administrativa merkostnader. övervägde regeringen att genomföra en omorganisation med färre regionala enheter som syftade till att underlätta rekryteringen av kompetenta specialister samt till lägre administrationskostnader. Förslaget möttes emellertid av stark kritik. Regeringen bör åter låta undersöka möjliga metoder för att effektivisera genom organisatoriska förändringar. Vad gäller möjligheterna att skapa utrymme för de psykiskt handikappade inom kan detta åstadkommas genom att dessa grupper vid nyrekrytering i högre grad ges tillträde till de platser som står till förfogande. I den citerade motionen yrkas att som sin mening skall ge regeringen till känna vad som anförts om bl. a. ett flexibelt lönebidragssystern, om placering av handikappade vid och om organisatoriska förändringar inom . De s. k. trygghetslagarna utgör ett gott skydd för dem som redan befinner sig i arbetslivet men är ett hinder för personer, som ännu inte kommit in på arbetsmarknaden. En översyn bör göras av den arbetsrättsliga lagstiftningen. I en annan moderat kommittémotion, som behandlar lagarna på arbetsmarknaden läggs förslag som syftar till ökade möjligheter för svårplacerad arbetskraft att komma ut på arbetsmarknaden. Med en ökad möjlighet till provanställning skulle många handikappade ges tillfälle att visa att de utgör en resurs i arbetslivet. Sorn angetts i ingressen till denna motion är vi kritiska till de riktlinjer för utformningen av hälso- och sjukvården, som antogs av genom HS90-beslutet. Den kraftiga expansionen av primärvården sker på bekostnad av sjukhusvården och försämrar således de handikappades möjligheter att få tillgång till adekvat vård inom länssjukvården. Vi begär i vår hälso- och sjukvårdsmotion att HS 90-riktlinjerna revideras till förmån för en balanserad utbyggnad av primärvården, som inte inkräktar på utrymmet för den kvalificerade sjukhusvården. Moderata samlingspartiet har heller aldrig godkänt Dagmar-systemet och vi har åter i den tidigare nämnda partimotionen om en bättre hälso- och sjukvård yrkat att det skall avskaffas. Dagmar-systemet innebar att patienternas möjlighet till fritt läkarval inom sjukförsäkringens ram har minskats. a. har Dagmar-systemet inneburit väsentliga inskränkningar i läkarjourverksamheten och att s. k. fritidspraktiker helt uteslutits från rätten att få ersättning från sjukförsäkringen för patientbesök. I sådana fall är patienterna hänvisade till att betala även den del av kostnaden som sjukförsäkringen annars skulle ersätta. Genom Dagmar-systemet undandras bl. a. handikappade och äldre en väsentlig vårdresurs, som närmast kunde liknas vid ett huseller familjeläkarsystem. Moderata samlingspartiet anser att det orättfärdiga Dagmar-systemet bör avskaffas. I stället bör den allmänna sjukförsäkringen vidgas så att den kan finansiera mer av sjukvården och landstingsskatten i motsvarande mån mindre. På detta sätt skulle den enskilde kunna använda sin vårdpeng till den vård som passar vederbörande bäst, oavsett om vården ges av privat vårdgivare eller av . Sjukgymnasttaxan och remisstvånget för sjukgymnastisk Behandling Privatpraktiserande sjukgymnaster, som ger vård och hjälp till av alla patienter inom den öppna vården, har allt svårare att kunna fortsätta sin verksamhet på grund av alltför låg ersättning från sjukförsäkringen. Det är mycket viktigt att detta hinder undanröjs genom en väsentlig uppräkning av ersättningen. Remisstvånget för sjukgymnastisk behandling inom sjukförsäkringens ram utgör problem bl. a. för handikappade människor. Det innebär, att de först måste göra ett besök hos läkare för att få remiss innan de kan komma till sjukgymnasten. Detta remisstvång bör slopas med generell verkan. Yrkanden om höjning av sjukgymnasttaxan (ersättningen från sjukförsäkringen) och slopande av remisstvånget framlägger vi i en särskild motion i ämnet. Valfrihet även inom hemtjänst och hemsjukvård Alla torde vara överens om att den enskilde skall ha rätt och möjlighet att kunna vistas i sitt eget hem även vid handikapp och sjukdom. Detta ställer stora krav på hemtjänst- och hemsjukvårdsorganisationen både kvantitativt och kvalitativt. Det behövs flexibla lösningar och den enskilde skall själv ha möjlighet att bestämma över sin situation så långt som möjligt. Tyvärr hamnar den enskilda människan ofta i kläm mellan två huvudmän: och kommunen. Vi har tagit upp denna fråga även i vår partimotion om vård och omsorg av de äldre och återkommer med ett preciserat ställningstagande när den aviserade äldrepropositionen läggs fram i vår. De handikappade har rätt till ett så normalt liv som möjligt. Därför är normalisering och integrering i det vanliga samhället självklart, framför allt för yngre personer. Varje människa har emellertid olika behov och önskemål. Det måste därför finnas stor valfrihet och en mångfald olika lösningar. Den s. k. avinstitutionaliseringen kan ställa till stora problem för många, om den går för fort. Den som har bott på en institution känner sig kanske hemma där och kan fara illa av att bryta upp från sin invanda miljö. Ett tragiskt exempel på detta inträffade . En kvinna begick självmord när hon på institution flyttades till en lägenhet. I vår partimotion om vård och omsorg om de äldre har avinstitutionaliseringen också berörts. Ett yrkande har där lagts fram, som innebär att nedläggningen av institutioner måste anpassas till de utflyttningsmöjligheter som finns. Varje människa har rätt till den vård och hjälp som passar henne bäst och därför måste största möjliga hänsyn tas till den enskilde individen. I vissa fall kan största möjliga hänsyn vara att inte förändra! Liksom när det gäller hälso- och sjukvården bör den enskilde ha största möjliga frihet att välja den typ av hemtjänst/hemsjukvård som han/hon anser bäst. I och betalar den allmänna socialförsäkringen medel direkt till den person, som behöver hemtjänst, så att vederbörande har möjlighet att antingen anställa sin egen personliga assistent eller köpa tjänster från kommunen. Det s. k. (för independent living), där de som anlitar hemtjänst har bildat ett kooperativ som fungerar som arbetsgivare för de personliga assistenterna, har visat att livskvaliteten förbättrats väsentligt för den enskilde. Var och en har på detta sätt möjlighet att rekrytera sin egen personal och känner stor tillfredsställelse över att själv bestämma över sin situation. Vi anser att bör uttala sig för ett försöksprojekt med en personlig hemvårdsersättning. Erfarenheterna av ett sådant försöksprojekt kunde sedan ligga till grund för vidare ställningstaganden i frågan. Utbildningsfrågorna bör ägnas ökad uppmärksamhet. Omorganisationen vid , , har skapat vissa problem för de handikappade, då alltför få ägnar sig åt handikappfrågor. Vi anser att det borde finnas en sammanhållen enhet för handikappfrågor inom SÖ. Länsskolnämnderna borde också bedriva en mer pådrivande roll beträffande handikappades utbildning än . Undervisningen av döva elever är f. n. undermålig på grund av att tillgången på teckenspråkutbildade lärare är långt ifrån tillräcklig. Det har nämligen visat sig att döva elever när de börjar sin gymnasieutbildning ligger på en klart lägre utbildningsnivå än hörande elever. Åtgärder måste därför omgående vidtagas för att förbättra möjligheterna för döva att tillgodogöra sig utbildningen. I första hand måste lärarpersonalen fortbildas i teckenspråk. Kommuniceringen mellan lärare och elever måste klart förbättras. I andra hand bör skolan tilldelas resurser så att vuxna döva antingen efter någon form av pedagogisk utbildning, eller som assistenter till exempelvis en hörande svensklärare, ges möjlighet att delta i undervisningen för döva elever. Lärare, som själva är döva, är en verklig tillgång då det gäller att på bästa sätt kunna förmedla kunskap till döva elever. Ökad utbildning om handikapp Hälso- och sjukvårdslagen omfattar naturligtvis alla människor. Alla har rätt att kräva en fullgod vård. saknas i viss utsträckning kunskap om vissa handikapp, t. ex. utvecklingsstörning, hos läkare, sjukgymnaster m. fl. Detta skapar osäkerhet och otrygghet hos många handikappade personer. Det är därför viktigt att kunskap om bl. a. utvecklingsstörning meddelas i tillräcklig omfattning i olika vårdutbildningar. Handikappade - och i synnerhet flerhandikappade - är beroende av en väl utbyggd och utvecklad sjukgymnastik. Det torde på de flesta håll i landet förekomma brist på sjukgymnaster och då särskilt på sådana som har utbildning och praktisk erfarenhet av vård av människor med flerhandikapp.