mot · GB02Ju24 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju24 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:130 om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Det går en reaktionär våg över svensk kriminalpolitik. Som många andra företeelser i samhället har detta sin grund i de senaste årens ideologiska sönderfall. Politiken har blivit alltmer präglad av kortsiktighet, idélöshet och opportunism. Det allmänna politiska medvetandet har försvagats. Åsikter, som skulle varit omöjliga att öppet förespråka, tillhör den politiska opinionsbildningens allmängods. Fascistoida känslor och uttryck är på väg att bli respektabla. Strävan till politisk reformering och förändring har trängts undan av småborgerlig primitivism och fördomsfullhet. Dessa tendenser är ett hot mot arbetarrörelsens ideologiska grund och inflytande. De riskerar fräta sönder förmågan till insikt, politisk fördjupning och engagemang för sådant som ligger utanför den egna trånga sfären. Följderna är märkbara inom ett flertal politikområden, där etablissemanget visar en repressiv hållning mot de mest utsatta och nedtryckta: fattiga, missbrukare, fångar. Den här aktuella propositionen är ett uttryck för detta. I stället för att bjuda reaktionen spetsen i en offensiv ideologisk debatt och praktisk handling söker ledning fånga upp och rida på den reaktionära vågen. Man sviker de många inom kriminalvård och frivård, som arbetar för en socialt inriktad och på kunskaper om människan vilande behandling. Man bryter med linjen från tid och gör sig till aktiv tolk för en traditionell gendarm-inställning. Propositionen kan konkret kritiseras främst från tre utgångspunkter. Den ordning den föreslår är, och kommer att uppfattas, som orättvis. Kollektiva repressalier kan aldrig försvaras i ett land med modern rättsordning och personligt ansvarstagande som grund för lagsystemet. Både bland fångarna och bland medborgarna i allmänhet befordrar sådana metoder en primitivisering av rättsuppfattningen. Regeringens handlande saknar logik. En spion rymmer på grund av oklara ansvarslinjer vad gäller bevakningen. För detta skall en hel grupp människor bli lidande, trots att de aldrig haft med saken att skaffa. Särskilt stötande och absurt blir det hela när man vet att permissioner inom kriminalvården normalt sköts på ett fullt tillfredsställande sätt. För det andra är det helt felaktigt att ge ökade befogenheter åt en central instans som . De intagna inom kriminalvården skall självklart ses som individuella fall, som skall ges individuell behandling. När det gäller åtgärder som har betydelse för återanpassningen är det naturligt att de som är direkt ansvariga för behandlingsarbetet och som har förutsättningar att känna fången, också har det reella ansvaret för permissioner och planering. För det tredje, slutligen, speglar propositionen en skev inställning vad Mot. 1987/88 gäller kriminalvårdens verkliga behov. Vad som behövs är inte restrik- Ju24 tioner och repressalier. I stället krävs en utveckling av behandlingsprogram och frivård, vilka alltför länge varit eftersatta. Det är här de främsta bristerna i kriminalvården alltjämt finns. De flesta brottslingar - och särskilt de svårare - är människor som också har andra problem eller personlighetsstörningar än just kriminaliteten. Därför bör hos regeringen begära ett program för förbättrad och fördjupad behandling inom kriminalvården. har också skäl att förvänta att regeringen i nästa års budget ställer bättre resurser till förfogande för behandling och eftervård. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår proposition 1987/88:130, 2. att av regeringen begär ett program för utveckling av behandling och frivård inom kriminalvården. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)