mot · GB02Jo213 · 1988-01-20 00:00:00 — Investeringsförbudet är ett steg på vägen mot en total kontroll av jordbruket. Dynamiken och företagarandan skadas. Talrika dispenser tyder på att detta också är en onödig reglering. Att staten bidrar till jordbrukets inre rationalisering finner vi felaktigt. Det bör finnas skäl nog på en fri marknad att nå samma resultat utan ett statligt bidrag. Bidraget bör upphöra. /89 bör det minskas med 10 av de föreslagna 18 milj. kr. Skötsellagen är ett exempel på en lagstiftning som felaktigt reglerar markägarens disposition av sin mark. Enligt vår mening är det jordbrukaren som i stort sett skall få välja produktionsinriktning och användningssätt av sina marker utan krav på tillstånd från myndighet. Nuvarande generella tillståndskrav för att ta mark ur jordbruksproduktion är en följd av nuvarande reglering och därmed förlegade. Vi utvecklar i andra motioner våra förslag till ändrad beskattning på skilda områden. Vi vill här peka på de skatteförslag som direkt påverkar jordbrukare. De förslag som har störst betydelse för skogsbruket tas upp i ett senare avsnitt. Den moderata skattepolitiken syftar till att genom sänkta skatter ge de enskilda människorna möjligheter att själva få disponera över en större del av sina inkomster. Den moderata skattepolitiken ökar människornas valmöjligheter. Fastighetsskatten, som infördes , berör alla bostadsbyggnader på jordbruksfastigheter. Fullt utbyggd kommer skatten vid taxering att uppgå till av en tredjedel av bostadsbyggnadsvärdet med tillhörande markvärde. Moderata samlingspartiet anser att skatten bör avskaffas i den takt som de samhällsekonomiska förutsättningarna medger. Enligt vår förmenande bortses från att valmöjligheterna beträffande bostad inte finns på en lantgård. Det medför i praktiken att många jordbrukare bebor långt större byggnader än de efter fritt val skulle välja att göra. utgör dessa ofta stora byggnader ett inslag som berikar landsbygdens kulturmiljö. Landsbygdens bostadsbyggnader bör naturligtvis så långt som möjligt bebos och underhållas. Beskattningen av bostadsförmånen måste därför ges en rimlig utformning och outnyttjade bostadsbyggnader skall inte bli föremål för förmånsbeskattning. skatteutskott har i detta sammanhang uttalat att särskild hänsyn skall tas om fråga är om flera byggnader och eller stora boytor. För ett stort antal etablerade jordbrukare är förmögenhetsbeskattningen ett problem. Vi föreslår en sänkning av förmögenhetsbeskattningen till den nivå den hade, innan den socialdemokratiska regeringen genomförde sina skärpningar efter regeringsskiftet . Vi föreslår dessutom att det arbetande kapitalet i småföretag inte skall drabbas av förmögenhetsskatt. Fastighetstaxeringen 1992 omfattar jord- och skogsbruket. Särskilt vad gäller kombinerade jord- och skogsbruk och rena skogsbruk kan taxeringsvärdena förväntas öka kraftigt till följd av stigande marknadsvärde. Detta kan få allvarliga skattekonsekvenser. Regeringen bör redan nu tillsätta en utredning som överväger såväl ändrade regler för bestämningen av taxeringsvärdet som ändrade skatteregler. En överlåtelse av jordbruksföretag har försvårats genom internationellt sett höga arvs- och gåvobeskattning. Ett utslag i högsta domstolen har ökat generationsskiftesproblematiken. Vid gåva av hel förvärvskälla, enligt de skattelättnadsregler som finns, har gåvotagaren till givaren lämnat en revers på skillnaden mellan gåvans och den bortgivna egendomens värde. Detta har underkänts av högsta domstolen. Lagreglerna bör därför ändras på sådant sätt att gåva av hel förvärvskälla med mellanrevers blir möjlig. Arvsoch gåvobeskattningen bör över lag sänkas. Produktionsmedel skall inte punktbeskattas. Det leder till en felaktig resursanvändning både från företagets och samhällets synpunkt. Det är därför oacceptabelt att beskatta handelsgödsel och bekämpningsmedel, särskilt som skatten inte får kompenseras genom höjda produktpriser. De matsubventioner som socialdemokraterna införde fick en ogynnsam effekt för såväl konsumenter och producenter som ekonomi. I ett för brydsamt ekonomiskt läge ansträngdes ekonomin med matsubventioner som konsumenterna fick betala på annat sätt. Detta ledde till en fiktiv efterfrågeökning som skapade felaktiga signaler till producenterna. Produktionen ökade för att tillgodose den stigande efterfrågan. En snedvridning av marknaden är aldrig bra och de strukturella problemen vid minskningen av produktionen var stora. Animalieproducenterna har med stora ekonomiska uppoffringar åter skapat balans på den svenska marknaden. Det är mot denna bakgrund som vårt förslag om successiv avveckling av mjölksubventionerna skall ses. Dessa subventioner är ett stöd som utgår till alla mjölkkonsumenter, oavsett om de behöver det eller inte. Indirekt finansieras stödet genom ett skatteuttag hos konsumenterna själva - inte minst hos barnfamiljerna, vilka subventionerna ofta påstås gynna. Genom att avveckla subventionerna kan medel frigöras för angelägna skattesänkningar och andra reformer som skulle komma barnfamiljerna till del och på så sätt öka deras konsumtionsutrymme. För att inte minskningen skall få negativa effekter på produktion och konsumtion bör subventionerna avvecklas med ett lika stort belopp . Vi har därför föreslagit att mjölksubventionerna skall minskas med 250 milj. kr. Vi noterar att socialdemokraterna nu anslutit sig till vårt synsätt. Under anslaget prisreglerande åtgärder anslås medel till vad som kallas låginkomstsatsning. Denna post rymmer flera verksamheter, bl. a. åtgärder för produktionsanpassning. Posten tillkom som kompensation för uteblivna livsmedelsprishöjningar . Den är således en livsmedelssubvention. Enligt vår mening kan posten minskas med 45 milj. kr. Vi förutsätter att jordbruket får ta ut detta belopp i form av höjda priser. har jordbruk drabbats av försämrad lönsamhet. Konkurser, som varit sällsynta sedan depressionsåren, har åter blivit en realitet. De ekonomiska problemen märktes först hos de nyetablerade jordbrukarna. I en situation med höga realräntor blev den stora andelen lånat kapital svår att bära för denna grupp. Räntestödet till jordbrukare med höga kapitalkostnader blev en tillfällig hjälp. De låga världsmarknadspriserna i kombination med inhemsk överproduktion förvärrade den ekonomiska situationen. föreslår att dessa skatter avskaffas. Regeringen har tidigare redovisat användningen av de medel som influtit från dessa skatter. Denna redovisning saknas . Användningen bör redovisas för . tungande för det svenska jordbruket. I takt med detta höjdes bekämpningsmedelsavgiften och handelsgödselskatten. Talrika protester från jordbrukarhåll vittnar om den svåra situation svenskt jordbruk nu befinner sig i. Från mångå håll i samhället ifrågasätts både vår nuvarande jordbrukspolitik och jordbrukets produktionsmetoder. , som framlades , anser att jordbruket genom intensitetssänkande åtgärder kan minska sin överskottsproduktion och bli miljövänligare. Utredningens förslag om att höja gödselskatten kommer - om det genomförs - inte att uppfylla dessa mål. Det skulle endast medföra en ytterligare försämring av den enskilde jordbrukarens ekonomi. Det lågproducerande extensiva jordbruksföretaget utan lönsamhetskrav är en orealistisk bild av det framtida lantbruket. Moderata samlingspartiet verkar för ett effektivt jordbruk, där jordbrukaren själv med sina beslut kan påverka sin lönsamhet. Det ligger också i den enskilde jordbrukarens intresse att uppnå tillfredsställande lönsamhet i sitt jordbruksföretag. Jordbrukspolitiken måste skapa förutsättningar för jordbrukaren att agera som en fri företagare. Därför måste de regleringar och lagar som verkar hämmande på produktiviteten och kreativiteten inom jordbruket avskaffas. Jordbrukspolitikens detaljregleringar gör att den enskilde lantbrukaren hamnar i en svår mellanställning, till hälften anställd i statens tjänst och till hälften egen företagare. Jordbrukaren måste känna att han ges ansvar och förutsättningar att agera som fri företagare. Han måste uppleva att han har möjligheter att själv påverka sin ekonomiska situation och sina framtidsutsikter. Upplever inte jordbrukaren att han har dessa möjligheter minskar förutsättningarna för en positiv utveckling av det svenska jordbruket. Jordbruket kan regionalt vara en förutsättning för andra näringars existens. Det bidrar till att upprätthålla servicen i glesbygden. Jordbruket med dess bofasta befolkning är en förutsättning för att annan småindustri kan fortleva och utvecklas i dessa områden. Därför har ett regionalpolitisk! stöd riktat till jordbruket i våra avfolkningsbygder en positiv effekt på sysselsättningen. Ett levande jordbruk är en förutsättning för att vi i skall kunna få behålla det kulturlandskap som vi betraktar som självklart. En levande landsbygd är en förutsättning för godtagbar service även i glesbygdsområden. Genom jordbrukets strukturrationalisering har förutsättningarna för att leva på landsbygden förändrats för jordbrukare med traditionell yrkesutövning. Detta har regionalt lett till en betydande avfolkning. Vårt förslag att enskilda personer i princip fritt skall få förvärva jordbruksmark ökar möjligheten till kombinationssysselsättning på landsbygden. Detta leder till ett ökande befolkningsunderlag i glesbygden. Lantbruksnämndernas innehav av fastigheter är betydande. I den s.k. jordfonden ligger fastigheter till ett värde av över 350 milj. kr. I innehavet ingår en stor del skogsmark som drivs i egen regi. Med hänsyn till den liberaliserade förvärvstillståndsprövningen bör den del av innehavet som inte är nödvändigt från strukturomvandlingssynpunkt avvecklas. Genom detta beräknar vi att 65 milj. kr. kan tillföras statskassan. Detta skulle också skapa förutsättningar för ett ökat glesbygdsboende. Det är också väsentligt att jordbrukarna i kompenseras för de, i förhållande till andra delar av , sämre förutsättningarna att där bedriva jordbruk. Norrlandsstödet till jordbruket är ett produktstöd som gör det möjligt att bedriva ett jordbruk i dessa delar av landet. Det bör bibehållas och räknas upp i takt med inflationen. Stödet bör behålla karaktären av produktstöd och inte omvandlas till något slags arealstöd eller på annat sätt bli mer beroende av politiska beslut. Vid urholkning av förfoganderätten minskar ofta inkomstmöjligheten för den enskilde jordbrukaren. Det utökade fria handredskapsfisket är ett sådant exempel. Till ersättningar för intrång i enskild fiskerätt måste behövliga medel ställas till förfogande. Den svenska beredskapen utgör en för utformningen av svensk jordbrukspolitik. I vårt mål för jordbrukets produktion av baslivsmedel finns en försvarspolitisk aspekt. Fredstida önskemål och behov styr vår samhällsutveckling mot en ökad sårbarhet såväl vid exceptionella störningar i fred som vid kriser och krig. Utvecklingen inom jordbruket, men också inom förädlingsindustrin och distributionen, går mot en ökad koncentration och större specialisering, mot ökat utlandsberoende och vidgad teknikanvändning. Denna fortgående utveckling accentuerar sårbarhet när det gäller möjligheten till livsmedelsförsörjning under ofred. Jordbruket spelar en central roll vad gäller våra möjligheter att förse de svenska hushållen med livsmedel också under sådana förhållanden. Det är då viktigt att i den beredskapsplanering som sker i fred inför eventuell ofred konstatera att ett geografiskt spritt uthålligt jordbruk är själva ryggraden i vår livsmedelsberedskap. Jordbruket har en lång omställningsprocess, varför en avintensifierad näring knappast kan förväntas ge full utdelning i en plötslig krissituation. Det är endast ett effektivt svenskt jordbruk som garanterar oss en minimal sårbarhet i krig. Det måste därför ankomma på politiker och planerare att övergripande upprätthålla erforderlig beredskap på en sådan nivå att hushållen inte kommer i kläm. Dessa kan nämligen endast i begränsad omfattning själva klara sin livsmedelsberedskap. Det vi i fredstid betalar för tillgången till en effektiv livsmedelsproduktion fungerar som en slags försäkringspremie inför eventuell ofred. Detta är så mycket viktigare som det senaste försvarsbeslutet inneburit att delar av jordbrukets beredskapslager säljs ut och avvecklas. Vi måste därför i fortsättningen lita mer till våra egna nationella resurser, vår svenska åkerjord och dess möjligheter till optimal avkastning. Förutsättningarna för att regionalt klara behovet av producerade livsmedel i en krissituation är olika i skilda delar av landet. Medan i en tänkt krissituation är självförsörjande är Norrlandsjordbruket inte tillräck ligt för den regionala efterfrågan. De fyra nordligaste länen tillsammans utgör sålunda ett underskottsområde redan i fredstid. Att allvarliga försörjningsproblem kan uppstå om livsmedelsproduktionen slås ut i vissa regioner är självklart. Beredskapspolitiskt måste detta beaktas. saknar dessutom egen ammoniaktillverkning. Från beredskapssynpunkt är detta allvarligt. Vårt lands försörjning av ammoniak måste därför långsiktigt tryggas. Skogsnäringens betydelse för folkhushållet gör skogen och skogsmarken till viktigaste naturresurs. Denna resurs förvaltas bäst genom privat ägande och genom att marknadsekonomiska principer får råda. Skogen är en förnyelsebar naturresurs. Målet måste vara att skapa förhållanden som leder till att denna resurs sköts på sådant sätt att dess producerande förmåga inte bara vidmakthålls utan också förbättras till gagn för kommande generationer. Ingen annan näringsgren ger så stort nettobidrag i vår handelsbalans. är skogsbruket också av stor vikt. På många orter svarar skogen och skogsindustrin för de flesta sysselsättningstillfällena. skogsmark ägs till hälften av enskilda, till en fjärdedel av det allmänna och till en fjärdedel av bolag. Virkestillgången har ökat och medger därför en ökad avverkning. Genomgående arbetar det privata skogsbruket med högre virkesförråd än övriga kategorier skogsägare. Detta får emellertid inte tas till intäkt för att tvångsvis öka privatskogsbrukets avverkningar. I stället bör olika stimulanser användas för att öka tillgången på råvara. Privatskogsbrukets större virkesförråd utgör ingen nackdel utan kan gynna skogsindustrins kvalitetskrav. Omloppstiden är ofta längre och olika brukningsmetoder används som ger en mångfald i råvaruutbudet. Detta kompletterar storskogsbrukets mera ensidiga skogsskötsel. Att helt utesluta virkesimport är inte möjligt och inte heller önskvärt. Export och import varierar över tiden. En fungerande marknadsekonomi löser problemet med tillgången på råvara. Blir nettoersättningen för skogsägaren tillräckligt stor ökar avverkningsbenägenheten. Erfarenheten visar att det enskilda ägandet är grundläggande för utveckling och förbättring av en naturresurs som skogen. Enskilt ägande har betydelse både privatekonomiskt och nationalekonomiskt genom att ägande normalt medför att skogen sköts väl. Den skogsägare som inte på rätt sätt tar hand om skogen får räkna med sämre tillväxt och därmed lägre inkomster samt ett sjunkande fastighetsvärde. Genom den detaljrika styrning som sker av skogen övertar det allmänna en del av ansvaret för skogens förvaltning, vilket leder till att det aktiva ägarintresset för vård och underhåll minskar. Utbor beskylls ofta för lägre aktivitet i skogen jämfört med dem som bor på sin fastighet. Flera undersökningar visar emellertid att utbor sköter skogen väl så bra som de ägare som bebor fastigheten. Aktiviteten i skogen ökar ofta vid ett generationsskifte. Det är därför av stor betydelse att sådana underlättas. En ökad omsättning på skogsfastigheter bör stimuleras. Vi föreslår, som tidigare nämnts, att förvärvsprövningen tas bort vid försäljning till fysiska personer. Det skulle medföra en ökad bosättning i glesbygden och stimulera till försäljning av fastigheter. För att slå vakt om det enskilda ägandet anser vi emellertid att förvärvsprövning av juridiska personers köp skall kvarstå. Sådana förvärv bör prövas restriktivt, i enlighet med vad som tidigare anförts. skall successivt avyttra sitt skogsinnehav till enskilda personer. På så sätt stimuleras sysselsättning och ett ökat boende på landsbygden. Marknadskrafterna är effektivare än statlig styrning när det gäller skogsindustrins råvaruförsörjning. Det har visat sig att de olika typer av stöd som infördes som ett försök från statsmakternas sida inte resulterat i en förbättrad virkesförsörjning. Skogsindustrins produkter prissätts på en världsmarknad där tillgång och efterfrågan är styrande för priset. Det är därför logiskt att också skogsbrukets produkter prissätts på en fri marknad. Staten skall inte påverka virkespriserna. Det leder bara till skevheter och ineffektivitet. Staten skall inte heller ställa direkta krav på avverkning. Det är ägaren som på grundval av sin ekonomiska situation och marknadens prissignaler i första hand skall påverka awerkningsintensiteten. Det är dock viktigt att påpeka att ägaransvaret innebär att skogen skall avverkas och föryngras . Skogsvårdslagens nuvarande krav på avverkning och ransonering bör avskaffas. Vidare bör en lagändring ske som omöjliggör statligt prisstopp på råvara. Stimulans och rådgivning - inte tvång och regleringar Moderata samlingspartiet har alltid motsatt sig styrning och tvångsåtgärder för att tvinga fram råvaran. I stället har vi förordat stimulanser och färre regleringar. Med utgångspunkt från moderata värderingar är information och rådgivning viktiga medel i skogspolitiska sammanhang. Det utvecklar och stimulerar skogsägare till engagemang och ansvar. Den enskilde skogsägaren saknar ibland erforderliga kunskaper. Insatser bör därför inriktas på att undanröja detta förhållande. En övergripande målsättning är att uppnå ett bra resultat med en hög och jämn tillväxt som även säkrar de kommande generationernas tillgång på skogsråvara. Större resurser måste därför satsas på information och rådgivning för att öka kunskapen hos alla kategorier skogsägare. Därmed kan också den politiska styrningen i form av lagar och förordningar minska betydligt. Den nuvarande situationen när det gäller information och rådgivning inom skogssektorn präglas av många aktörer: och skogsvårdsstyrelserna, skogsägarföreningarna, virkesköpande företag, forskningsstationer m. fl. Alla är verksamma inom information och forskning. Detta är en styrka. Det finns emellertid ingen sammanhållande länk i kedjan mellan forskning och praktisk rådgivning. Den skogsforskning som pågår är mycket betydelsefull. Det är därför viktigt att resultatet kommer till praktisk tillämpning. Samhällsekonomiska vinster skulle erhållas om sambandet förstärktes. Rådgivning och information skall inte endast omfatta de skogliga åtgärderna utan även skatteområdet. Bankerna bör utnyttjas för sådan information. Den enskilde skogsägarens skattesituation påverkar awerkningsbenägenheten och viljan till insatser i skogen. Här bör rådgivning ske med inriktning på sådan information om gällande regler som kan stimulera olika kategorier skogsägare till aktiviteter. Passiva ägare kan genom rådgivning stimuleras till insatser som gör att dessa kan ses som en resurs och inte som en belastning. En ökad och uthållig lönsamhet inom skogsbruket är en förutsättning för jämn avverkning. Ett sätt att förbättra lönsamheten är att minska kostnaderna. Skogsvårdsavgiften är betungande och orättvis och har alltmer blivit en specialskatt på skogsbruket. Vi föreslår en sänkning av avgiften till och att en arbetsgrupp med representation från näringen tillsätts med uppgift att utreda vilka för skogsnäringen gemensamma ändamål som avgiften skall användas till och hur stor ytterligare sänkning som kan göras. Skogsvårdsavgiften skall avskaffas. Rundgången i fråga om bidrag och avgifter måste bort. Bidrag till skogsvård bör endast förekomma inom områden, där privatekonomisk lönsamhet saknas och optimal markanvändning är samhällsekonomiskt motiverad. Bidraget till skogsbilvägar och skogsdikning bör avvecklas. I stället bör kostnaderna för skogsbilvägar vara direkt avdragsgilla vid inkomsttaxeringen. Avverkningsbenägenheten har påverkats positivt av de speciella regler som temporärt införts beträffande insättning på skogskonto. Vi anser därför att dessa regler bör permanentas. Dessutom föreslår vi att avsättningstiden på skogskonto förlängs till . Bankernas villkor för skogskonton varierar ganska kraftigt. Med tanke på lönsamheten är det av stor vikt för skogsägarna att de får bästa avkastning på insatta medel. Kontohavarna bör därför ges möjlighet att utan skattekonsekvenser flytta sina medel till den bank de finner förmånligast. Skogsavverkningen stimuleras genom sänkta skatter. Moderata samlingspartiet föreslår att marginalskatten sänks till för de flesta inkomsttaga Dessutom vill vi ta bort den del av arbetsgivaravgiften som inte är försäkringsmässigt betingad. I detta sammanhang är det viktigt att påpeka att vi föreslår att intäkterna i jord- och skogsbruk uppdelas på s. k. A- och B-inkomst. Skyldighet att betala egenavgift skall endast föreligga beträffande den s. k. A-inkomsten. Våra förslag om förändringar av förmögenhetsskatten och arvs- och gåvoskatten har tidigare redovisats i denna motion. De nya arvsreglerna kan betyda stora skatteskärpningar. Enligt dessa tillfaller kvarlåtenskapen den efterlevande maken som ensam dödsboägare. Avkastningen av jordbruksfastigheten beskattas i fortsättningen hos den efterlevande. Det innebär att de reserver som finns på exempelvis skogskonto utfaller till beskattning. Vi anser att tidigare regler beträffande upplösning av skogskonto i samband med dödsfall skall gälla även i fortsättningen. Skogsbruket är alltför mycket styrt av regler och förordningar. Moderata samlingspartiet anser att den av majoritet antagna träfiberlagen skall avskaffas. Den styr bl. a. virkesutnyttjandet och motverkar utvecklingen av skogsindustrin. Det kan ifrågasättas om statliga planeringsorgan är bättre skickade att bedöma möjligheterna till råvaruförsörjning än de människor som arbetar i skogsnäringen. Enligt vår mening kan skogsindustrin och skogsbruket klara detta. Skogsvårdslagen reglerar i stort alla i skogsbruket normalt förekommande åtgärder. Detta medför onödiga samhällskostnader och ökad kontroll. För den enskilde skogsägaren innebär det både kostnader och en osäkerhet om vad som är tillåtet eller förbjudet. Sammantaget medverkar detta till en minskad intensitet i skogsskötseln. Rådgivning och information bör, enligt vår mening, ersätta stora delar av regleringen och författningarna. Skogsvårdslagen måste förenklas och renodlas. Den bör vägleda skogsägaren till en god skogsvård och resurstillväxt och därmed till en framtida ökad avkastning. Principiellt bör lagen ha sin utgångspunkt i skogen som en naturresurs. Det betyder att den skall vara ett skydd mot överexploatering och ett stöd för en långsiktig utveckling av skogen. Detta synsätt leder till att skogsvårdslagen endast skall innehålla regler för återbeskogning efter avverkning och ett skydd mot för tidig avverkning. Skogsvårdslagens regelverk har inneburit att skogsskötselåtgärderna efter hand har likriktats. Skogsbeståndet blir ensidigt. Mångfalden och variationsrikedomen försvinner. Osäkerheten inför framtidens efterfrågan och kvalitetskrav minskar om olika trädslag och skötselåtgärder tillåts variera. Det är även från miljösynpunkt viktigt att en anpassning till lokala förhållanden kan ske. De åtgärder som skogsbruket vidtar har stor påverkan på produktionen . Vi vet inte något om marknadsförhållandena i En större flexibilitet erhålls om mångfalden gynnas på bekostnad av den likformighet som breder ut sig. Det virkesproducerande skogsbruket, friluftslivet och naturvården kan samsas på huvuddelen av skogsmarken. Det blir också resultatet av en god och framsynt skötsel av naturresursen skogen. Emellertid finns det områden som behöver ett särskilt skydd. Det kan gälla områden med hotade arter, unika miljöer m. m. Det är ett samhällsintresse att dessa områden skyddas.