mot · GB02So206 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88: So206 av m. fl. (m) om statsbidraget till äldreomsorgen kommer gruppen äldre att öka kraftigt. Detta innebär att servicen till våra äldre kommer att ställas inför ökade och varierande krav. Utvecklingen inom äldreomsorgen har emellertid tvärtemot vad som vore önskvärt gått mot en alltför stor likriktning och standardisering. Många av de former av service som tidigare fanns mellan långvård och eget boende kombinerat med hemtjänst har försvunnit eller minskat i betydelse. Detta har i inte så få fall skapat en ny misär bland gamla med undergrävd fysisk eller mental hälsa. är en utomordentligt bra serviceform för många äldre, men den kan aldrig bli acceptabel för gamla som på grund av sjukdom tvingas till ensamhet under kanske av dygnet och som exempelvis är svårt rörelsehindrade, har gravt nedsatt syn eller inte klarar den egna hygienen. Den bristande variationen inom äldreomsorgen skapar också dåliga föhållanden för vårdpersonalen. Att ständigt ställas inför vårdproblem som är olösliga, när de skall utföras i ett ofta omodernt eller halvmodemt hem, skapar ett både psykiskt och fysiskt slitage på personalen. Resultatet har blivit alltför stor frekvens av arbetsskador och en hög personalomsättning. Kommunernas socialförvaltningar ställs också allt oftare inför betydande problem med rekrytering till trots att vårdbiträdena har prioriterats, bl. a. vid det senaste årets lönerörelse. En bidragande orsak till detta är de nu påtalade bristerna i arbetsförhållandena, som i huvudsak sammanhänger med att vårdtagare hänvisas till , fastän vårdformen inte är lämplig i de enskilda fallen. Ytterligare en faktor är att är ett ensamarbete, som kan skapa betydande problem vid vård av de mycket ålderdomssvaga patienterna. Varför har då kommunerna i så hög grad ensidigt satsat på hemtjänst, som ålderdomshem och andra institutioner lagts ned? De statliga bidragen till äldreomsorgen har i hög grad styrt äldreomsorgen mot dagens ensidiga struktur. Statsbidragen har gynnat utbyggnaden av hemtjänst kombinerat med eget boende, medan ålderdomshem och andra vårdformer finansiellt missgynnats. Denna tendens har accentuerats genom att det statliga bidraget till KBT endast utgår till pensionärer med eget boende. De bor då med eget hyreskontrakt i en lägenhet som har viss yta och är utrustad med kök. De kommunala beslutsfattarna har fattat från synpunkt ekonomiskt rationella beslut när de i ökad takt avvecklat institutioner för äldrevård och ersatt dessa med öppen vård och hemtjänst. I vissa fall har kommunalpolitikerna dock varit medvetna om att eget boende kombinerat med hemtjänst inte är en realistisk lösning för de allra äldsta och har byggt institutioner med lägenheter enligt av staten uppställda normer för KBT. När sedan institutionerna har tagits i bruk, har köket inte fyllt någon positiv funktion och spisarna, men också där så funnits tvättmaskiner och torktumlare, fått plomberas, eftersom dessa i många fall kan utgöra en fara för en förvirrad åldring. Trots att den kommunala investeringen blir onödigt dyrbar är det på grund av statsbidragsbestämmelserna lönsamt för kommunen att bygga på ett orationellt sätt. Vad som behövs inom svensk äldreomsorg är en utveckling mot nya serviceformer. En förutsättning härför är att kommunerna och de enskilda vårdgivarna själva kan arbeta fram olika serviceformer utan att behöva snegla mot och behöva ta hänsyn till dagens stelbenta och ensidigt styrande statsbidragssystem. Ett första steg för att stoppa den nu så negativa utvecklingen inom äldreomsorgen mot en alltför ensidig struktur är att göra statsbidragsbestämmelserna neutrala i förhållande till vårdformen. Samma driftsbidrag till äldreomsorgen bör således utgå oberoende av om vården sker i form av hemtjänst, gruppboende eller i form av helinackordering. Samma bör gälla de statliga investeringsbidragen. Vidare bör KBT eller motsvarigheten härtill utgå till pensionär som är berättigad till detta bidrag vare sig han/hon bor i egen lägenhet eller är helinackorderad. Under den allra har visst omtänkande i vad gäller bidragsformernas neutralitet kunnat skönjas hos tidigare motståndare till dessa förslag. Omedelbara förändringar har dock inte ansetts nödvändiga. Detta är en felsyn. Det hastar med reformer av bidragssystemet till äldreomsorgen för att inte allt fler institutioner skall läggas ner ute i kommunerna, så att vid sidan om långvården blir näst intill den enda vårdformen. En sådan utveckling skulle bädda för en betydande kapitalförstöring och växande långsiktiga problem med risk för en ökande misär för många av våra allra äldsta. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att hos regeringen begär förslag om ändrade statsbidragsregler i vad gäller den primärkommunala äldreomsorgen så att de nu angivna bidragsreglerna bli neutrala i förhållande till vårdform i enlighet med vad som anförts i motionen. () () 1987/88 So206