mot · GB02Fi232 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Fi232 av m. fl. (fp) om den ekonomiska politiken En osedvanligt lång högkonjunktur ser nu ut att lida mot sitt slut. Bedömningarna om de ekonomiska utsikterna är f. n. mycket osäkra, men en dämpning i aktiviteten väntas. I råder konflikt på arbetsmarknaden. Trots gynnsamma yttre omständigheter under en följd av år har regeringen försummat att vidta de åtgärder som skulle kunna öka den ekonomiska tillväxten och göra ekonomin bättre . Vi vill särskilt framhålla avsaknaden av en skattereform med kraftigt sänkta marginalskatter. Därigenom försvåras avtalsrörelsen och de nödvändiga strukturella förändringarna i ekonomin försenas. Allvarliga strukturella obalanser kvarstår därför. Mot denna bakgrund presenterar sina krav på förändringar inom den ekonomiska politiken. Erfarenheterna från senare år visar att det verkliga budgetutfallet regelmässigt avviker kraftigt från det budgetförslag som presenteras innan budgeten börjar löpa. Det minskar budgetens användbarhet i stabiliseringspolitiska sammanhang. Det är mot denna bakgrund meningslöst att nu diskutera om regeringens budgetförslag /89 är rätt avvägt eller inte med hänsyn till konjunkturen , huvudsakligen nästa kalenderår. Vi har i vår granskning av budgeten i stället inriktat oss på de mer långsiktiga, strukturella frågorna. Vår utgångspunkt har varit att utgiftsökningar, besparingar, skatteskärpningar och skattelättnader sammantaget skall gå jämnt ut, dvs. ge samma saldo som redovisas av regeringen. Vi har i rader av parti- och kommittémotioner redovisat förslag över hela det politiska fältet. I det följande redovisar vi huvuddragen i vårt budgetalternativ. Därefter går vi närmare in på den ekonomiska politiken. Det måste löna sig att arbeta För att stimulera den ekonomiska tillväxten, underlätta avtalsrörelserna och skapa förutsättningar för en dämpad inflationstakt föreslår vi att marginalskatterna sänks. bör de sänkas till för det stora flertalet heltidsarbe- 1 1 1987/88. tande som marginalskattetaket sätts till . Det första steget bör tas 1989 så att alla med beskattningsbar inkomst . (penningvärde) får marginalskatten sänkt . Skattesänkningen måste betalas, helst genom besparingar eller skattehöjningar som har en fördelningsprofil liknande skattesänkningarnas. Vi föreslår att det sker bl. a. genom vissa förändringar i sjukförsäkringen och genom sänkt grundavdrag. I bägge fallen innebär det att de som har högre inkomster, och som får ut mer av marginalskattesänkningen, också får betala mer än de som har lägre inkomster. Ökad valfrihet för barnfamiljerna Tillsammans med de andra borgerliga partierna har vi lagt fram ett förslag om vårdnadsbidrag för småbarnsföräldrar. Bidraget, som skall vara skattepliktigt, uppgår till . per förskolebarn och år. Nettokostnaden för reformen har beräknats till . Vi föreslår, också det tillsammans med de övriga borgerliga partierna, att det finansieras genom vissa besparingar på statsbidragen till kommunerna samt sänkt schablonavdrag i inkomstbeskattningen. För att valfriheten skall bli reell måste barnomsorgen byggas ut. Målet om full behovstäckning 1991 ligger fast. Statsbidrag föreslås utgå på lika villkor till och enskild barnomsorg. Även familjer med barn som börjat skolan behöver ett ökat stöd. Livsmedelssubventionerna infördes för att stödja barnfamiljerna. Bara ungefär hälften av subventionerna tillfaller emellertid dessa familjer. Resten går till familjer utan barn. Livsmedelssubventionerna bör avvecklas och pengarna bör i stället gå direkt till barnfamiljerna. Fr. o. m. bör barnbidragen höjas med . per barn och år som livsmedelssubventionerna halveras. Det innebär ökade mjölkpriser, men för barnfamiljerna går bara hälften av det ökade barnbidraget till dyrare mjölk. Resten blir ett rent tillskott. Rättvisa för det glömda Till det glömda hör bl. a. familjer med handikappade barn och människor på långvården. Vi föreslår att den ersättning som utgår till föräldrar som avstår förvärvsarbete för att ta hand om sitt handikappade barn, det s. k. vårdbidraget, höjs , från ca . till 65 OCK) kr. Vi föreslår också ett särskilt statligt stimulansbidrag till landstingen för att påskynda ombyggnaden av sjukhem så att alla som så önskar kan få ett eget rum. Vi vill förbättra villkoren för ålderdomshemmen som även i ett längre perspektiv har en funktion att fylla som ett alternativ i äldrevården. Bostadslån bör utgå till ålderdomshem på samma sätt som till . Statsbidragen till social hemtjänst bör omfatta också personal vid ålderdomshemmen. För att finansiera dessa nya åtaganden föreslår vi att ersättningsnivån i delpensionen åter sänks till . Den nya ersättningsnivån skall givetvis endast gälla nytillkommande deltidspensionärer. Det går att rädda miljön Miljön är hotad men den kan räddas om vi handlar . föreslår i olika motioner en rad åtgärder för att rädda miljön. Några förslag har anslagskonsekvenser: Vi vill fördubbla anslaget till inlösen av mark för naturreservat. Vi vill öka anslaget till kulturminnesvård så att får vad det begärt. Vi vill öka anslaget för miljöändamål i biståndsbudgeten med 100 milj. kr. Vi får ihop pengar till dessa anslagsposter bl. a. genom att minska kostnaderna för administrationen av jordbruksregleringen och presstödet. Kampen mot drogmissbruket måste intensifieras. Ett av de viktigaste instrumenten i alkoholpolitiken är priset. När alkoholskatterna höjdes hade det gått sist. har det gått dess. Vi föreslår därför att alkoholskatterna höjsmed . Det slår igenom på priserna med och kan beräknas minska alkoholkonsumtionen med . Målet för alkoholkonsumtionens utveckling är att minska den . Vi begär också förslag om sänkta promillegränser i trafiken. Alkohol och trafik hör inte ihop. Kampen mot knarket måste börja på fältet, bland missbrukarna. Såväl socialarbetare som poliser har viktiga funktioner att fylla. Skall polisen kunna klara sin roll måste de tjänster som finns kunna besättas. slutar fler poliser än som utbildas. Därför måste utbildningen av poliser öka. Vi anser också att regeringens förslag till ändring av narkotikastrafflagen är en halvmesyr. Bruk av narkotika måste förbjudas och anses lika straffvärt som all annan befattning med narkotika. Regeringens förslag på trafikområdet tycker vi i huvudsak är bra. Vi återkommer i en särskild motion till mer detaljerade kommentarer till regeringens särskilda proposition. Finansieringen har vi emellertid vägt in i budgetförslaget. Vi accepterar höjningen av kilometerskatten. Den ger 800 milj. kr. och finansierar grovt sett investeringarna på vägsidan. Däremot avvisar vi bensinskattehöjningen. Vi föreslår i stället att järnvägsinvesteringarna finansieras genom slopande av avdraget på fackliga medlemsavgifter. Utrymme för satsning på barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård För att landsting och kommuner skall klara utbyggnaden av barnomsorg, äldreomsorg och sjukvård måste det i deras budgeter finnas utrymme för en expansion på . Expansionen måste sannolikt vara något snabbare i landstingen och kan vara något mindre i primärkommunerna. Under en följd av år har det varit nödvändigt att dra in betydande belopp från kommunsektorn för att förhindra en expansion utöver vad samhällsekonomin tål. Alltjämt finns möjligheter till rationalisering och effektivisering i kommunerna, men möjligheterna har minskat. Vi föreslår därför endast en mindre indragning , nämligen de 1,5 miljarder som används för att finansiera vårdnadsbidraget. Därtill kommer att kommunerna inte särskilt kompenseras för det inkomstbortfall de får när sjukersättningen sänks. Efter dessa åtgärder räknar vi med att det finns utrymme för kommunerna att genomföra de nödvändiga satsningarna utan att deras finanser försvagas eller skattehöjningar behöver göras. Den svenska skolan är på många sätt bra men måste bli bättre för att möta kunskapssamhällets krav. Skolans viktigaste resurs är lärarna. Ökade resurser måste satsas på deras fortbildning. vill vi mer än fördubbla de insatser regeringen föreslår. Vi vill också satsa pengar på ca trehundra ytterligare lärare för att kunna minska klasser på mellan- och högstadiet. Kommunerna måste i sina skolbudgeter ge högre prioritet åt skolböckerna. Det är nödvändigt att eleverna i ökad omfattning kan få egna skolböcker. Vi föreslår också en generösare behandling av friskolorna. Det finns ingen anledning varför stat och kommun skall satsa mindre på de elever som går i en friskola än på dem som går i en skola. De bägge enskilda gymnasieskolorna i , och gymnasium, måste få statsbidrag också i fortsättningen. För att finansiera reformerna inom ungdomsskolan föreslår vi vissa besparingar inom KOMVUX och studieförbunden. Resurserna inom dessa områden måste i ökad utsträckning koncentreras till de som bäst behöver dem. Denna översiktliga redovisning av budgetalternativ har självfallet utelämnat många förslag. Den ger ändå en god bild av hur vi tänkt och prioriterat när vi utformat vårt alternativ. Därmed övergår vi till att redovisa synpunkter på den ekonomiska politiken. Den internationella ekonomiska utvecklingen har varit gynnsam ända . BNP-tillväxten i har hållit sig kring i genomsnitt, väsentligt mer och något mindre . Det har med andra ord varit fråga om en ovanligt långvarig högkonjunktur. Kontrasten är stor jämfört med när OECD-ländcrnas tillväxt var blygsamma i genomsnitt. Motorn i denna utveckling har varit expansionen i . Den kraftiga efterfrågeökningen i har medfört starkt stigande amerikanska bytesbalansunderskott och växande finansiella obalanser mellan och övriga länder. har det blivit alltmer uppenbart att detta inte kan fortsätta. Börsraset kan sägas markera slutet på . Den anpassning i världsekonomin med reducering av det amerikanska bytesbalansunderskottet som väntar innebär med nödvändighet att bidrag till den totala internationella efterfrågan minskar. Om dagens överskottsländer - i första hand och - inte för en politik som innebär stimulans av den inhemska efterfrågan blir resultatet en total cfterfrågedämpning. Det är också troligt att anpassningsprocessen i sig-även om den skulle understödjas av den ekonomiska politiken - innehåller betydande trögheter som verkar dämpande på den internationella konjunkturutvecklingen. har reviderat ner den väntade BNP-ökningen till obetydligt och ännu något lägre . Även om enighet torde råda om de ovan beskrivna allmänna framtidsutsikterna är osäkerheten stor i fråga om hur snabbt eller långsamt anpassningen kommer att ske. Detta är också i hög grad beroende av i vilken mån den ekonomiska politiken i de länder som f. n. har överskott i bytesbalanserna aktivt stimulerar själva anpassningsprocessen genom en mer expansiv ekonomisk politik. Det är också uppenbart att oron på de finansiella marknaderna har ökat kraftigt efter . Enstaka uppgifter om t. ex. en viss månads handelssiffror får kraftigt genomslag på växelkurser och ränteläge. Detta ökar risken för överreaktioner och därav följande problem. Utvecklingen i och särskilt de nordiska länderna är av största betydelse för . Med den ekonomiska politik som drivs där blir tillväxten lägre än i OECD-området som helhet. Särskilt negativt för svenskt vidkommande är den låga rent av negativa BNP-förändring som förutses i våra nordiska grannländer. Utvecklingsländerna dras med stora skuldtjänstproblem. Den väntade konjunkturavmattningen kan väntas skärpa dessa genom den långsamma ökningen av världshandeln, och därmed följande svårigheter för utvecklingsländerna att finna avsättning för sin export. Sammanfattningsvis bedömer vi att den ekonomiska utvecklingen framöver kommer att dämpas. Risken är inte obetydlig att tillväxten kan bli lägre än vad t. ex. spår redan under innevarande år. Om en sådan utveckling skulle mötas med ökade protektionistiska inslag i de olika ländernas ekonomiska politik blir konsekvenserna för starkt negativa. Regeringen förklarar sig i finansplanen vara ganska nöjd med den ekonomiska utvecklingen . Arbetslösheten har minskat, inflationen har minskat, underskottet i statens budget har minskat, industriinvesteringarna har ökat m. m. Regeringen hävdar att detta i huvudsak är en följd av den för da ekonomiska politiken, den s. k. tredje vägens strategi. Detta är inte sant. Resonemanget motsägs också av regeringen själv. Det kan knappast anses framgångsrikt att ekonomisk politik ha nått en kritisk punkt". Det är också uppenbart att ett huvudmål för den ekonomiska politiken varit att skapa varaktiga överskott i bytesbalansen - detta var motivet bakom de båda devalveringarna 1981 och 1982.1 regeringens egen bedömning förutses ett underskott i bytesbalansen på . och riskerar underskottet att öka till . i ett gynnsamt alternativ - . i ett mer ogynnsamt. I själva verket kan man konstatera att den ekonomiska utvecklingen inte har följt den strategi som redan den borgerliga regeringen lade fast och som socialdemokraterna döpte om till den tredje vägen - att arbeta och spara sig ur krisen. har regeringen i varje finansplan varnat för effekterna av för höga pris- och löneökningar och en felaktig sammansättning av tillväxten. har de nödvändiga åtgärder som skulle kunna motverka obalanserna lyst med sin frånvaro. På grund av osedvanligt gynnsamma yttre omständigheter - halverat oljepris, valutakursernas utveckling m. m. har dock den faktiska utvecklingen inte försämrats enligt varningarna. Tillväxtens sammansättning samt bytesbalansens utveckling visas i nedanstående tabell 1. BNP-utvecklingen och bidraget från olika komponenter. Bidrag från -kons -0,7 -1,3 -0,2 -0,4 -0,3 -1,7 -0,7 -0,6 -0,6 -1,0 -0,3 -0,8 Av tabellen framgår att den exportledda tillväxten under 1983-84 bröts 1985. Från och med detta år har utrikeshandelns bidrag varit negativt och väntas så förbli. Även i det gynnsamma s. k. låglönealternativet (kolumn 1 resp. 1989 i tabellen) blir bidraget från nettoexporten negativt. Detta innebär att den ekonomiska politiken har misslyckats. Än mer anmärkningsvärt är naturligtvis att regeringen nöjer sig med detta konstaterande och avstår från att föreslå nödvändiga åtgärder för att lösa problemet. Det negativa bidraget från utrikeshandeln har inte varit lika uppenbart i siffror över bytesbalansens utveckling i kronor räknat, eftersom sådana tal också påverkas av växelkursförändringar, halverat oljepris m. m. Sålunda visade bytesbalansen under t. ex. 1986 ett överskott på nära . I stället för att visa upp det underliggande negativa bidraget valde regeringen då att framställa överskottet i kronor räknat som en stor framgång. Därigenom bidrog den till att skapa en felaktig verklighetsbild hos såväl hushåll som företag och organisationer. Tabell 1 ovan visar också mycket tydligt att tillväxten varit konsumtionsledd . Under dc tre har bidraget från konsumtionen överstigit av den totala tillväxten, och alltså bidraget från kapitalbildningen varit mindre än en tiondel. Detta står i skarp kontrast till utvecklingen liksom till de kravsom både 1984 och långtidsutredningar ställt upp (och som regeringen ställt sig bakom). Även i detta avseende visar verkligheten med andra ord att politiken misslyckats. Det grundläggande problemet är den höga pris- och löneökningen i förhållande till våra konkurrentländer. Utvecklingen av timlönerna inom industrin i och våra viktigaste konkurrentländer framgår av nedanstående diagram. Timlön inom industrin. Årlig procentuell förändring, nationell valuta. Anm.: OECD-ländema är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrent till på världsmarknaden Källor: , . Källa: Preliminära nationalbudgeten. Diagrammet visar att timlöneökningen i inte understigit . Därav svarar löneglidningen för eller mer. Efter devalveringen 1982 har lönekostnaderna i industrin ökat med , eller med . Det framgår också att utvecklingen i överensstämde någorlunda med utvecklingen utomlands , även om nivån var hög. Därefter har emellertid löneökningen dämpats väsentligt i våra konkurrentländer medan detta inte har varit fallet i . F. n. tycks gapet vara till nackdel. I gemensam valuta blir bilden en annan, vilket illustrerar betydelsen av de successiva växelkursförändringar sorn skett. Det är i själva verket den effektiva devalveringen av den svenska kronan även efter 1982 som förklarar varför konkurrenskraften i genomsnitt är acceptabel. Denna smygdevalvering beror på valutakorgens konstruktion och deprecieringen av dollarn. I praktiken innebär den beskrivna utvecklingen att regeringen har följt devalveringsalternativ som innebär en kontinuerligt fallande växelkurs. Från denna rekommendation har man officiellt tagit avstånd. Den effektiva devalveringen kan beräknas ha uppgått till mellan , beroende på vilka vikter våra olika konkurrentländer ges. Det är möjligt att detta kan rädda konkurrenskraften även . Men när dollarkursen stabiliseras fungerar mekanismen naturligtvis inte längre. Då blir i stället kraven på intern svensk anpassning desto större. Det framgår av finansplanen att regeringen är medveten om detta, men någon strategi för att åstadkomma en sådan anpassning ges inte. Den halvering av inflationen som regeringen i finansplanen åberopar som bevis för den förda politikens förträfflighet kan i stort sett återföras på den dämpade internationella prisökningstakten. Detta framgår av tabell 2 nedan. Årlig procentuell förändring. -1,0 Källa: Prel nationalbudgetar. Det framgår av tabellen att den inom genererade inflationen legat i intervaliet 4,5-5,. De avsevärt högre inflationssiffrorna var främst en följd av devalveringarna och de höga löneökningarna under dessa år (se även diagram 1). Detta illustrerar en brist på intern anpassning som nämnts ovan. Den lägre inflation som uppmättes framför allt berodde huvudsakligen på internationella faktorer. Diagram 2 nedan visar utvecklingen av konsumentpriserna i och omvärlden . och fram till regeringsskiftet var den svenska inflationen ungefär lika stor som i våra viktigaste konkurrentländer, men därefter har prisökningarna i överstigit utlandets med god marginal. Regeringen påstår att dess ekonomiska politik bygger på stram finanspolitik. exportledd tillväxt för att få uthålliga bytesbalansöverskott, dämpning av pris- och löncökningstakten samt full sysselsättning. Vi delar regeringens uppfattning att en sådan politik vore önskvärd, men regeringen har på väsentliga punkter misslyckats att nå de uppställda målen. I fråga om den strama finanspolitiken är det otvivelaktigt riktigt att statens budgetunderskott har reducerats kraftigt-underskottet i den konsoliderade Utfall t. o. m. , t.o. 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 Anm.: OECD-ländema sammanvägda enligt vatje lands betydelse som konkurrentländer till på världsmarknaden Källor: , Statisktiska centralbyrån. Källa: Prel nationalbudgeten 1988. offentliga sektorn har i själva verket förbytts i ett överskott. Detta har emellertid i alltför stor utsträckning skett genom skattehöjningar, vilket sannolikt har skadat ekonomins långsiktiga tillväxtförmåga. Vi återkommer till detta i avsnittet om budgetpolitiken. Målet att få en exportlcdd tillväxt som skulle skapa uthålliga överskott i bytesbalansen har som framgått ovan helt misslyckats. har den inhemska förbrukningen ökat med , medan produktionen bara vuxit med . Den reala utvecklingen verkar nu åter för ett ökat underskott gentemot utlandet. Dämpningen av pris- och löneökningarna har misslyckats. Regeringens recept har bestått av prisreglering, försök att prata ner avtalen genom kafferep på , försök att blidka parterna genom skatterabatter samt införande av de kollektiva löntagarfonderna. Detta har som väntat inte fungerat. Målet full sysselsättning har kunnat uppfyllas, vilket är en starkt förmildrande faktor vid en sammanfattande bedömning av regeringens ekonomiska politik. Det är emellertid inte något särpräglat för den socialdemokratiska politiken - även under de borgerliga regeringsåren hölls den öppna arbetslösheten på en i förhållande till utlandet mycket låg nivå. Vi konstaterar också att arbetslösheten nådde sin topp och att den är högre än under högkonjunkturen 1980 (efter korrigering för de förändringar i definitionen som gjorts). Sammanfattningsvis konstaterar vi att de strukturella obalanserna i den svenska ekonomin i allt väsentligt består. Regeringen står uppenbarligen tomhänt inför problemen. I finansplanen saknades helt en diskussion om vilka förändringar i politiken som är nödvändiga för att skapa ett bättre utgångsläge framöver. Det enda konkreta budskapet är att regeringen frånsvär sig allt ansvar för årets avtalsrörelse - det skjuts i stället över helt på arbetsmarknadens parter. Den tredje vägens politik är inte en politik, det är retorik. Den kortsiktiga konjunkturutvecklingen är som framgått ovan ovanligt osäker och svårbedömd. Allt talar för att en dämpning kommer, men det är osäkert när. I detta läge är det särskilt angeläget att den ekonomiska politiken främst inriktas på att lösa de grundläggande strukturella problem som har varit uppenbara . Vi har från sida påpekat detta under en följd av år, men regeringen har valt att skjuta problemen framför sig. Enligt vår uppfattning blir det alltmer uppenbart att regeringens oförmåga att angripa de obalanser som ser ut att förvärras leder till att ekonomins tillväxtförmåga försämras. 1 dagsläget kännetecknas delar av den svenska ekonomin av överhettningstendenser. Detta leder troligen till än större problem att dämpa löneökningstakten till den samhällsekonomiskt nödvändiga lägre nivån. På grundval av historiska erfarenheter skulle man snarare dra slutsatsen att löneökningarna 1988 blir större . De åtgärder som skulle få tillräckligt snabbt genomslag på cfterfrågenivån, om så skulle bedömas nödvändigt, är skattehöjningar, t. ex en höjd moms. Detta illustrerar än en gång hur regeringen genom att inte vidta rätt åtgärder hamnar i en tvångssituation där enbart skattehöjningar återstår. Detsamma inträffade med först en kraftig penningpolitisk åtstramning (med en räntedifferens gentemot Eurodollarräntan på ) och därefter ett antal skattehöjningar. Enligt vår uppfattning skulle det emellertid vara fel att höja momsen eller andra skatter. Sådana skattehöjningar skulle få genomslag på inflationen och därigenom förvärra läget i avtalsrörelsen. Därtill kommer att skattetrycket i redan är så högt att ytterligare skattehöjningar får övervägande negativa effekter på den svenska ekonomin. Därigenom skulle de strukturella obalanserna ytterligare förvärras. Vi anser i stället att den ekonomiska politiken nu måste inriktas på att minska dessa strukturella obalanser. De förändringar som vi nedan föreslår har alla detta syfte. Som vi tidigare påpekat anser vi att det mellan raderna i finansplanen framgår att regeringen delar vår bedömning av vilka problem som borde lösas, men saknar förmåga att göra något åt dem. Vi vill först erinra om de mål för den ekonomiska politiken som vi presenterat i höstens partimotion med anledning av långtidsutredning. Dessa mål är hög ekonomisk tillväxt, full sysselsättning, rättvis fördelning av levnadsstandarden, regional balans samt fast penningvärde. Det är för att kunna uppnå dessa mål som den ekonomiska politiken måste läggas om. De områden som vi särskilt vill betona gäller skatte- och utgiftspolitiken, lönebildningen och marknadsekonomins funktionssätt. Skattesystemets brister och avsaknaden av åtgärder från regeringen har länge varit uppenbara. De allvarligaste problemen orsakas av de höga marginalskatterna och avsaknaden av inflationsskydd i skatteskalan. Därutöver finns allvarliga brister inom företagsbeskattningen liksom i beskattningen av kapitalinkomster. Vi kan konstatera att den sänkning som skett av marginalskatterna beslutades under fp-c-regeringen . Detta arnu och nästan ingenting har skett sedan dess-bortsett från försämringen och därefter avskaffandet av det automatiska inflationsskyddet. förslag inom skattepolitiken redovisas utförligt i vår partimotion om skatterna.