mot · GB02Fi214 · 1988-01-26 00:00:00 — av m. fl. om budgetpropositionen och den ekonomiska politiken 1987/88 Fi214215 Det behövs en förnyelse i svensk arbetarrörelse. Rörelsen måste återerövra sin historiska roll som bärare av ett samhälleligt alternativ till kapitalismen. Den måste forma ett nytt ekonomiskt tänkande. En sådan förnyelse nödvändiggörs av samhällets själva utveckling och den politiska situationen. De transnationella kapitalen hotar både nationen och dess medborgare. Det behövs ett försvar och en utveckling av demokratin och den nationella självständigheten. De ökade klasskillnaderna skärper maktlöshet och utanförställdhet hos folkets breda lager. Detta är inte bara en social orättvisa utan också en allvarlig mänsklig misshushållning. Samhällsstrukturen måste förändras genom en kraftfull jämlikhetspolitik. Den ekologiska krisen kräver nya arbetsprocesser och en annan organisering av produktionen. S. k. gröna partier saknar verkliga program härför, eftersom de är bundna till borgerliga maktstrukturer och ägandeformer och alltför mycket hämtar inspiration ur det förgångna. Endast arbetarrörelsen i samverkan med miljöopinionen - kan gå i spetsen för uppgiftens lösning. Kommersiella värderingar framstår som alltmer flacka, kortsiktiga och hindrande i ett läge, där långsiktigt tänkande, starkare medvetenhet och fördjupad kultursyn är nödvändiga för att hindra kriser, katastrofer och antihumanistiska tendenser. Också här är det arbetarrörelsen som ensam kan vara huvudkraften till förmån för en ny och ansvarig civilisatorisk hållning. Ledningen för det socialdemokratiska partiet vill inte inse denna arbetarrörelsens roll. Under en följd av år har partiet alltmer fångats i borgerlig ideologi. Detta har verkat sänkande på det politiska medvetandet och på rörelsens självförtroende. Det har främjat en defensiv hållning till storföretagens och finanskretsarnas aggressiva strävan att öka sin kontroll över tänkande och samhällsideologi. Men det framkallar också en motsatt strävan hos växande skikt inom rörelsen, som vill se en utveckling av dess radikala och socialistiska idéer. I denna strävan finns basen för en förnyelse av den politiska vänstern. Genom att förena kampen för de breda folklagrens sociala frigörelse med 1 1987188.3 sami. kampen för att lösa det mänskliga samhällets stora existensfrågor, blir Mot. Detta är utgångspunkten för varje ekonomisk politik, som Fi214 har något annat mål än att förvalta det bestående. Få områden har kommit att bli så dominerade av borgerligt tänkande som ekonomi och ekonomisk politik. Bakom detta ligger förändringar i den moderna kapitalismens struktur och situation. trängdes den internationella kapitalismen alltmer av inre motsättningar, yttre begränsningar och överproduktion. Följden blev en våg av strukturförändringar. Ett nytt stadium inleddes i de stora kapitalens transnationella sammanslutning. Drastiska försök till kostnadsnedskärningar vidtogs. En upptrappning av utplundring och aggression mot tredje världen följde. Parallellt härmed gick attacker mot industriländernas arbetarklass, trakasserier och provokationer mot fackliga rörelser. För att underbygga allt detta behövdes teoretiska och ideologiska motiveringar. Ekonomiska teorier omformades för att ge skenbart vetenskapliga argument åt de transnationella exportföretagens och finansvärldens strävanden. Också i kom den offentliga diskussionen och politiken att styras av teser, formulerade av ledande ekonomiska intressen och understödda av opportunistiska ekonomer. För att gynna de stora transnationella exportföretagen påstods, att höll på att förlora i konkurrenskraft. För att bekämpa de offentliga verksamheterna sades att de trängde ut den privata företagsamheten. För att bekämpa fackliga strävanden spred man föreställningen, att lönekostnaderna var ett hot och löneskillnaderna för små. Företagarna, entreprenörerna, framställdes som välståndsskapare, offentlig tjänsteproduktion som parasitär och belastande. Budgetunderskotten beskrevs som orsak till inflation och höga räntor. Underskott i bytesbalansen togs till intäkt för krav på lönesänkningar. Kärnan i alla dessa teorier var egentligen att vanligt folk skulle skrämmas till underkastelse och acceptera att socialt och politiskt trängas tillbaka. En allvarlig brist har varit att arbetarrörelsen och vänstern haft svårt att formulera någon sammanhängande motkritik. Avsaknaden av självständig teoribildning har gjort att den socialdemokratiska regeringspolitiken kom att - medvetet eller undermedvetet - bygga på en rad grundteser ur den borgerliga ideologifabrikationen. Även den politiska vänstern hade trots vissa försök - svårigheter att teoretiskt analysera det ekonomiska systemets förändrade mekanismer och funktionssätt. Vi kan sammanfatta de viktigaste felaktigheterna i den borgerliga ekonomipropagandan sålunda: Exportens och konkurrenskraftens kris var en myt. Myten underhölls delvis genom brister i statistiken. Exporten tillhörde de delar av ekonomin som klarade sig bäst - både före och efter devalveringarna. Den stora utlandsskulden var på motsvarande sätt en myt. externa tillgångar och skulder visade en helt normal - för att inte säga fördelaktig bild. Lönestegringarna i var betydligt lägre per producerad Mot. styck än i flertalet . Exportföretagen måste ha haft betydande Fi214 - då lågkonjunktur rådde - var problemet inte lönenivån utan oförmågan att utnyttja kapaciteten. Lönestegringarna efter 1982 har bedömts utan att man ställt dem i relation till den totala värdestegringen i den samlade arbetsprestationen, arbetskraftens förändrade sammansättning och produktionens ökade tjänsteinnehåll. Allmänt sett leder ju utvecklingen också till en minskning av lönekostnadernas andel av de totala produktionskostnaderna. Det visas vid en jämförelse mellan olika inga samband mellan budgetunderskott, inflationstakt, ränteläge, privatinvesteringar och omfattning av offentliga verksamheter. Någon grund för de borgerliga teorimodellerna i dessa stycken finns inte. Budgetunderskottens betydelse förvrängdes och överdrevs. Dels såg man vanligen endast till statsbudgeten, dels ändrade man redovisningen, så att drift- och kapitalbudget bakades ihop, vilket fördunklade sambandet mellan upplåning och investering. Ihållande stara budgetunderskott är givetvis en belastning och leder till en socialt ogynnsam fördelning. Men en motsvarande nedskärning av utgifter får en än värre effekt och är ogynnsam också för näringslivet. En förhållandevis stor och någorlunda stabil offentlig verksamhet har varit en fördel i svensk ekonomi. Däri ligger en väsentlig del av orsaken till att massarbetslöshet av västeuropeiska mått trots allt inte drabbat . När det gäller årets budget och finansplan är framför allt två egenskaper framträdande. Den ena är att löner och fackliga krav framställs som den stora nationella faran. Regeringens teser kunde varit formulerade av . Med en så förgrovad syn på ekonomin kan man rimligen varken förklara några problem eller föra en politik. Regeringen reducerar sig själv till att vara polis åt exportkapitalet. Den andra egenskapen är bristen på sammanhang och syften med ekonomisk politik. Man diskuterar inte kapitalismens förändrade struktur, monopolismens problem och de spekulativa fenomenens betydelse för inflation och prisbildning. Vad allvarligare är - man har inget perspektiv och inget långsiktigt syfte med politiken. Man behandlar inte klassernas läge, effekterna av resursfördelningen i samhället eller maktproblemens betydelse i ekonomin. Man har ingen uppfattning om teknologins betydelse för effektiviteten och för det mänskliga arbetets ställning. Man har tydligen inga idéer om vilka långsiktiga syften de ekonomiska resurserna ska tjäna eller vilket slags samhälle man vill ha. Denna perspektivlöshet hos en regering med politisk-organisatorisk förankring i en arbetarrörelse är förödande. Enligt vpk:s mening är tiden inne för arbetarrörelsen att börja utarbeta ett nytt ekonomiskt tänkande. Den borgerliga nationalekonomin lånar sitt betraktelsesätt från företagsnivån. M9n fragmentiserar analysen av ekonomin. Man använder konsekvent ett partiellt lönsamhetsbegrepp. 1 * 1987/88.3 sami. Ett avancerat industrisamhälle utvecklar däremot allt fler och intensivare Mot. samband mellan sina olika delar och nivåer. Det betyder att man inte längre Fi214 kan se varje dels resultat som avgörande. De yttre, externa, effekterna av vad som sker i varje del är det mest avgörande. Vissa delar av de offentliga verksamheterna är t. ex. mycket starkt befrämjande för den ekonomiska effektiviteten i samhället. Det är därför felaktigt att ur produktivitetens synvinkel hävda att företagsvinster skall öka på offentlig verksamhets allmänna bekostnad. De infrastrukturella faktorernas betydelse ökar i ekonomin. De måste infogas i den ekonomiska analysen. De offentliga verksamheternas omfång och sammansättning har därutöver allt större betydelse för ekonomins utveckling - som del av den nationella marknaden, som framdrivare av innovationer och som mekanism för att påverka de kvalitativa levnadsförhållandena. Omfördelningspolitiken och den aktiva lönekampen måste vidare ses inte endast som ett medel att mildra sociala orättvisor utan som en dynamisk faktor i ekonomin. En del av 1930-talets keynesianska ekonomer hade viss blick för sådana sammanhang. Dessa insikter tycks numera vara bortglömda. Ett parallellt synsätt kan anläggas på betydelsen av klasstruktur och maktfördelning i samhället. Resurssvaghet och maktlöshet hos stora grupper människor leder alltid till att deras kapacitet och begåvning förblir dåligt aktiverad. De härskande i ett kapitalistiskt samhälle föredrar givetvis av maktpolitiska skäl att ha det på det sättet. Men för ekonomin och samhället är det en stor förlust. En medveten jämlikhetspolitik, som utvecklar de breda folklagrens kapacitet och makt, är även strikt ekonomiskt en riktig politik. Den borgerliga ekonomins snäva och felaktiga betraktelsesätt speglar sig i diskussionen om löner och lönekostnader. Lönerna bedöms som om de enbart var en belastning i ekonomin. Man ser inte till lönernas betydelse för den inre marknaden, inte heller på sambandet mellan löneökningar och de arbetandes ökade kapacitet och möjligheter. Det är t. ex. en högst berättigad fråga om inte det stora obalansproblemet i svensk ekonomi egentligen är obalansen mellan lönearbete och kapital. Svag utveckling av löner och offentlig sektor medverkar till att en del av de ökade vinsterna inte kan användas rationellt och utvecklande. I stället går de till finansiella placeringar och operationer, vilka på skilda vägar tenderar att driva på inflationen. Man bör se det ovan sagda i ljuset av vissa långsiktiga tendenser i samhället. Sedan en följd av år har - trots en i och för sig hög konsumtionsnivå - fått ett växande underproletariat: ett skikt av människor med dåliga inkomster, små möjligheter att hävda sig och kulturellt fattiga. Fenomenet finns i vida mer markerad utsträckning i de västeuropeiska industriländerna (den fattiga tredjedelen). härmed kan man iaktta hur delar av de offentliga verksamheterna börjat vittra sönder och får svårare att fylla sina uppgifter. Det sistnämnda ska ses i ljuset av att inte minst den kommunala sektorn har stora investeringsbehov. Gamla kommunala serviceanläggningar måste ersättas (t. ex. på VA-området) som kommunerna ställs inför nya uppgifter på bl. a. äldreomsorgens, den förebyggande hälsovårdens, missbrukarvårdens och psykiatrins områden. Allt detta har också en viktig ekonomisk aspekt. Man kan inte in absurdum Mot. underlåta att angripa dessa brister med motiveringen att exportindustrin Fi214 alltid skall gå först. Exportökningen vinns i så fall till priset av ett fortskridande nationellt förfall. En avgörande sida av ekonomins utveckling är teknologin. Denna tycks inte spela någon roll i regeringens ekonomiska överväganden. Man tycks ha attityden att det som sker sker. Det är privatkapitalets sak att sköta den tekniska utvecklingen. Men för en modern industriell ekonomi är det avgörande inte så mycket att en teknologisk utveckling sker, utan hur den sker. Den dominerande tendensen i industrikapitalismen är att teknologin ytterligare riskerar att fragmentisera arbetsprocessen. Det medför i sin tur ett dåligt utnyttjande av de arbetandes möjliga kapacitet. Styr man in den nya teknologins tillämpning i andra banor, kan man öka de arbetandes inflytande över arbetsprocessen och bredda deras kapacitet. Häri ligger en utomordentligt viktig kapacitets- och konkurrensfaktor. Man bör se dessa problem i samband med den samhälleliga kapitalbildning som sker, främst i fondsystemen. Det ligger en stor potential i att använda dessa medel på ett självständigare och mer skapande sätt. Med dem kan man understödja en alternativ utveckling av teknologin liksom en mer aktiv regionalpolitik. har i varje fall löntagarfonderna väsentligen drivit en konventionell och föga nyskapande placeringspolitik. Det finns givetvis inga skäl att som tvinga fonderna att begränsa sin andel i t. ex. viktiga nyckelföretag. Tvärtom finns det många skäl för en samhällelig och demokratisk kontroll av dessa. Vi vill också peka på hur den unga generationens livssituation leder till att den som samhällelig resurs blir marginaliserad och dåligt använd. Ges inte de breda skikten ungdomar tillfälle till självständighet, utveckling, eget boende m. m. får detta för samhällsekonomin i dubbel måtto negativa konsekvenser. Även om har en hög sysselsättningsgrad för kvinnor är det tydligt att kvinnoarbetets struktur innebär en misshushållning med kvinnors förmåga och insatser. Det bör också understrykas att det är en rent ekonomisk förlust för samhället att genom en mer traditionalistisk familjepolitik försvaga kvinnors samhälleliga insatser och personliga utveckling. Kvinnofrigörelsen är tillika en stor produktiv faktor. Den ekonomisk-politiska strategin som regeringen refererar i en återblick över har enligt regeringens egen bedömning varit till fyllest. Som bevis härför pekar man på de förbättringar som skett vad gäller BNP, industriproduktion, sysselsättning, inflation etc. då de borgerliga tvingades bort från regeringsmakten. Bakom dessa siffror finns dock en annan verklighet - om man så vill - det andra , i vilket finns både oerhörda framgångar i form av ökande förmögenheter och makt för ett fåtal, som problemen förvärrats för andra. Båda dessa fenomen har sin grund i en förstärkt kapitalism med påföljande utsugning av arbetskraften. För att peka på något av vad som ligger bakom siffrorna kan nämnas den verklighet av stora kostnader för förslitning, arbetsskador, sjukskrivning och Mot. stor förtidspensionering (325 000 personer) som via olika budgetposter Fi214 filtreras ut i samhällsekonomin. fördubblades sjukdomar och skador inom arbetslivet från 20 000 till 40 000 fall. Samhällets kostnader har beräknats till ca vartill kommer kostnader för produktionsbortfall. De enskildas vinstintressen har fått gå före och berika sig på de mångas och det gemensammas bekostnad. I det föregående har exempel på denna politik redovisats, men det finns skäl att också här peka på den kraftiga tillväxten av spekulativa inslag i ekonomin som kom att framstå i tydlig dager i samband med börsnedgången. I finansplanen anser regeringen visserligen att det finns områden där det behövs åtgärder och man nämner några restriktioner för den ekonomiska politiken. Uppenbart är dock att man helt har fixerat sig vid löneutvecklingen för de många och normalt avlönade och inte alls rätt värderat den av regeringen själv understödda kapitalistiska utvecklingen. Detta visas främst av att när man i finansplanen anser att man står inför en ny utmaning inom den ekonomiska politiken så avser man främst den kommande avtalsrörelsens resultat. En ensidig inriktning som inte innehåller någon som helst kritik av vinstökning och av den ökande spekulationsekonomin. Man sätter makt bakom orden genom att inte föreslå några av de efterlängtade och omdiskuterade (av utlovade) reformerna med mindre än att de fackliga organisationerna visar återhållsamhet, vilket dessa ju gjort under mer än . SCB-statistik visar att hushållsinkomsterna hållits uppe realt bl. a. därför att fler arbetat mer och att kvinnors arbetstid och förvärvsintensitet ökat. Vissa LO-grupper gjorde annars stora reala förluster . Utvecklingen har vänt uppåt efter 1985 och de reala inkomsterna förbättrats. Men det är givet att en bedömning av läget måste ske utifrån detta längre perspektiv om man vill föra en rättvisepolitik. En bättre fördelning av samhällets resurser behöver inte betyda arbetslöshet, inflation eller bytesbalansproblem. I detta sammanhang behöver man bara peka på pensionärernas rättmätiga krav om devalveringskompensation för att förstå att de ovan redovisade förbättringarna av ekonomin inte säger hela sanningen. Utan att här framställa någon katalog över orättvisan kan dock nämnas situationen inom skolan och vården där stora insatser behövs. Enligt vår bedömning innebär en ny utmaning för den ekonomiska politiken något helt annat än kamp mot berättigade lönelyft. Den nu framlagda budgeten ligger väl i linje med den perspektivlöshet som kännetecknat den ekonomiska politiken . Stor osäkerhet råder bland ekonomisk expertis efter börsnedgången och för säkerhets skull så nedrevideras tidigare gjorda prognoser för tillväxt. Sådana prognoser må slå in eller inte, men ett faktum är att en nedreviderad prognos i sig har en stor betydelse för den ekonomiska Även om varje ekonomisk aktörs konkreta handlande är 6 grundat på en rad för denne i valsituationen objektiva fakta, så är det klart att inom en spekulativt inriktad ekonomi så får förväntningarna större tyngd i relation till de reala förhållandena. Ett faktum som dock påverkar den svenska ekonomins förutsättningar är den höga andelen export till ett begränsat antal länder, särskilt som dessa länder tillhör dem som har en besvärlig ekonomi. , och nämns i utblicken över som problemländer. Detta återverkar naturligtvis på den svenska utvecklingen eftersom de är viktiga handelspartners dit vi förväntas exportera mycket. Ett annat stort problem med vidare dimensioner utöver den näraliggande ekonomiska utvecklingen är den stora arbetslösheten ute i . Även om svensk ekonomi kan dra fördelar av lägre arbetslöshet i vårt land så är de många långtidsarbetslösa ute i en restriktion för ekonomisk tillväxt . Vpk:s ifrågasättande av den oerhörda tilltron till exportledd tillväxt förtjänar seriös behandling utifrån detta perspektiv. Vi skall i det följande närmare diskutera den svenska ekonomins möjligheter att motsvara inhemsk efterfrågan, och den ojämnt fördelade privata konsumtionens betydelse för densamma. Utvecklingen av den inhemska efterfrågan har stått i centrum för den politiska debatten. Inte minst ur det perspektivet att ökad efterfrågan betyder ökad import och det faktum att samma efterfrågan ökat samhällets inkomster från inkomstskatt och moms och därmed reducerat statens budgetunderskott. Som tidigare nämndes har reallönerna börjat återhämta sig och genom fler i arbete har hushållsinkomsterna kunnat öka och därmed efterfrågan. Regeringen berömmer sig av den förbättrade utvecklingen men tecknar ett antal problem med den ökade efterfrågan. Beräkningar som gjorts visar att om regeringens lönetak hålls kommer vanliga löntagare att åter förlora real köpkraft. Den svenska finansvärlden har naturligtvis ett dubbelt förhållande till denna för kapitalismen så centrala fråga om att dels hålla nere lönerna för profitmaximering, dels hålla lönerna så högt att efterfrågan på de producerade varorna hålls uppe. Denna balansgång är viktig för kapitalismens fortbestånd; fortsatt och ökad utsugning utan att förlora konsumenter. Utifrån den exportledda tillväxtens filosofi kan detta dilemma minskas genom nedpressning av lönerna och försäljning på andra marknader. Här kommer dock på den stora arbetslösheten i andra länder och skuldproblem att utgöra stora problem för exportfilosofin. Till detta kommer att den normale löntagarens begränsade ekonomiska resurser utsätts för en orättvis inflation därigenom att mat och hyra ökar mer än inflationen i genomsnitt, och att de som har en hög ekonomisk levnadsnivå och/eller kan lånefinansiera konsumtion i större grad söker sig mot importerade varor. Den internationella kapitalistiska arbetsdelningen som ger ett högt 1987/88 Fi214 importinnehåll i svenska exportvaror gör det svårt att möta ökad import med Mot. I förlängningen av detta problem finns en vikande försörjnings- Fi214 beredskap, vilket vid olika tillfällen uppmärksammats av berörda myndigheter. Den offentliga konsumtionen som har en efterfrågan vänd mot den inhemska marknaden har dessutom medvetet hållits tillbaka med känt resultat för fördelningspolitiken i vid mening. I skuggan av den fascination som hos kapitalintressen kan spåras inför en kommande EG-anpassning finns det skäl att arbetarrörelsen - och särskilt en regering som söker sin legitimitet hos densamma - tar transnationaliseringen av ekonomi, produktion och ägande på allvar och formulerar ett program för att motverka de problem som kommer ur en förstärkt och oreglerad kapitalistisk utveckling. Åtgärder mot de starkt ökande utlandsinvesteringarna och mot transnationalisering typ borde ha högsta prioritet för att försvara det ekonomisk-politiska självbestämmandet. Ett sådant program måste innebära ett återtagande av de liberaliseringar som skett på bl. a. valutaområdet. Reglerna för utlandsinvesteringarna bör också skärpas i förhållande till tidigare regler och praxis. Maktkoncentration och utlandsinvesteringar har även i ett inrikes perspektiv sin motsvarighet i den regionala koncentrationen. Tillväxt och utarmning på samma gång, men naturligtvis på skilda ställen i landet. När regeringen hävdar att tillgången till arbetskraft är en restriktion, så måste tillägget göras att den restriktionen främst gäller heta ekonomiska zoner och speciella yrkeskategorier. Problemen med arbetslöshet bland f. d. bruksarbetare, kvinnor och ungdom i glesbygd finns kvar. Där saknas arbetstillfällen, kommunikationer, samhällsservice och kultur. Åter igen den andra sidan av de goda vinsternas ekonomi. Dessa problem ställer stora krav på utbildnings- och lokaliseringspolitiken, men kräver också ingrepp i den privatkapitalistiska makten för att nå resultat. Börsfallet kan inte utvärderas utan att den föregående börsuppgången finns med. har en rekordartad börsuppgång både vad gäller omsättning och börsvärden varit den verklighet som placerarna arbetat i. Detta framgår av följande redovisning: 1980 var dagsvärdet på börsen och omsättningen 7,6 miljarder. Både värde och omsättning steg dramatiskt fram till , då en vändning kom. Vid slutet av 1986 var värde och omsättning uppe i 486,6 resp. , för att vid slutet av 1987 vara 421,6 resp. . Det s. k. räset innebar alltså en återgång till värden som fanns , och som representerade en helt fantastisk utveckling av värde och omsättning. Denna dramatiska ökning av börsvärdena gjorde börsspekulation intressant t. o. m. för delar av fackföreningsrörelsen som placerade pengar i andelar av utsugningen av sig själva. En svag löneutveckling har stimulerat till chansningar för att kunna göra vinster. Företagen har arbetat med konvertibler och lånat ut pengar till de anställda för köp av konvertibler och Mot. Intresset för den kollektiva kampen för bättre löne- och arbetsförhål- Fi214 landen har här mött på ideologiskt motstånd som förespråkat det enskilda ägandet, även om detta i vissa fall är kollektivt organiserat. Den tredje vägens politik har haft sin utgångspunkt i låga löner och höga vinster. Den har därmed ett stort ansvar för att spekulationsekonomin växt fram. En ekonomi som naturligtvis inte bara koncentrerats till börsen, utan också till fastigheter och mark. Obligationer har blivit spekulationsobjekt i större omfattning genom utvecklingen på options- och terminsmarknaderna.