mot · GB02Ub657 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ub657 om temaforskning om vatten i natur och samhälle I har vi varit vana att obekymrade kunna dricka ett rent och välsmakande vatten antingen vi hämtar det från en brunn på gårdsplanen eller via ledningar får det från det kommunala vattenverket. Vi som bor i betraktar tillgång till rent och friskt vatten som en så naturlig del av välfärden att vi sällan reflekterar över dess betydelse. Mycken visdom finns nedlagd i det gamla talesättet: Man vet bäst vad vattnet är värt, när brunnen är tom. har rapporterna kommit tätt om att vårt dricksvatten är hotat. Försurningen har lett till försämrad vattenkvalitet i många brunnar på landsorten. Många människor, både fast bosatta och fritidsboende, drabbas därigenom oförskyllt av den försurning andra orsakar. Om försurningen, dess orsaker och verkningar har en omfattande forskning bedrivits i . Om ett helt annat, men minst lika allvarligt, dricksvattenproblem slog () larm så sent som : Även det dricksvatten som de kommunala vattenverken förser oss med kan vara otjänligt och rent av skadligt. Eftersom har så goda naturliga förutsättningar att hålla sina medborgare med ett bra dricksvatten har produktionen och distributionen av hävd ansetts vara en tämligen problemfri verksamhet. som betingelserna för produktionen av dricksvatten har ändrats ifrågasätts allt oftare vattnets kvalitet. Det finns all anledning att ägna frågorna om hur vi skall förses med ett gott, välsmakande och nyttigt dricksvatten ökad uppmärksamhet. RRV påpekade, som nämnts, i rapporten av vårt dricksvatten (Dnr 1987:770), att kontrollen av dricksvattnets kvalitet är synnerligen bristfällig, vilket kan medföra och i vissa fall redan medfört att vattnet är otjänligt och därför olämpligt för människor att dricka och använda i matlagningen. Människor har rätt att ställa bestämda krav på dricksvattnet: Det skall naturligtvis smaka väl och inte lukta illa. Men konsumenterna skall också kunna lita på att vattnet är fritt från skadliga ämnen. Vattenproducenterna bör respektera och vara lyhörda för sådana krav samt göra sitt yttersta för att tillgodose dein. finns utan tvivel betydande skillnader mellan allmänhetens krav på garantier att dricksvattnet skall vara giftfritt och producenternas förståelse för det berättigade i att ställa sådana krav. Samhället bör ägna sådan omsorg åt dricksvattenfrågorna att allmänheten återfår förtroendet för dricksvattnets kvalitet. Ehuru RRV:s granskning i första hand var inriktad på regler för rutinkontroll av dricksvatten fann man, anmärkningsvärt nog, att inte följt med i den tekniska utvecklingen på dricksvattenområdet. Det är naturligtvis angeläget att kompetensen på det rent dricksvattentekniska området förbättras. Lika angeläget är att analyserna av vattenkvaliteten inte begränsas till det i vattenverken producerade vattnet. Också det vatten som tappas ur kranarna hos konsumenterna bör analyseras. En djupare och framtidsinriktad analys av dricksvattenfrågan visar emellertid att blott en liten del av problemen med dricksvattnets kvalitet löses genom ökad provtagning. För att nödvändiga åtgärder skall kunna vidtas räcker det därför inte med att kunskaperna ökar; ny kunskap måste också sökas ur väsentligt vidare perspektiv än . Därför krävs bl. a. studier av hur dricksvattnets beskaffenhet förändras samt att ny kunskap sprids till berörda personer inom dricksvattenområdet. Angeläget är också att få kunskap om allmänhetens syn på vilka föroreningar i dricksvattnet som kan och ej kan godtas. I det nu tillämpade fysikalisk-kemiska kontrollprogrammet analyseras huvudsakligen ämnen som är intressanta från driftsteknisk synpunkt. Däremot kontrolleras sällan eller inte alls förekomsten av tungmetaller och syntetiska, organiska ämnen, vilket är anmärkningsvärt med hänsyn till att dessa ämnen är hälsofarliga även i låga doser. Det kan tilläggas att de i vanligaste metoderna för vattenrening endast har marginell effekt på många syntetiska, organiska ämnen. För analyser av syntetiska, organiska ämnen krävs för övrigt specialkompetens och en utrustning som bara finns på forskningslaboratorier. Lukt- och smakproblem är ett annat svårhanterligt fält. Den enskilde konsumenten märker naturligtvis om dricksvattnet luktar eller smakar illa; de flesta konsumentklagomålen på dricksvattnet gäller också illaluktande och illasmakande vatten. För att utreda ursprung och orsaker till att vattnet smakar och luktar illa krävs avancerad analysmetodik och utrustning. Luktoch smakproblem är heller inte lätta att hantera med traditionell reningsteknik. Ett utvecklingsarbete på detta område är angeläget. Smittspridning via dricksvattnet ligger bakom ett förhållandevis stort antal fall av mag- och tarmsjukdomar. RRV anför detta förhållande som ett argument för ökad kontroll. Men även här gäller att problemet blott till en del handlar om rutinkontroll. Då dricksvattnet varit smittkälla har de aktuella vattenverken som regel varit behäftade med allvarliga konstruktionstekniska brister. Bakom dessa har i sin tur funnits omedvetenhet om hur dricksvattenförorening kan uppstå. I ett program för förbättrad kontroll av vårt dricksvatten bör således ingå förslag om teknikutveckling och forskning. Som regel gäller att den önskvärda kompetensen knappast kan utvecklas utan närkontakt med en aktiv forskningsmiljö. Det är också fråga om att upptäcka och förebygga potentiella problem . Förslag till åtgärder bör därför innefatta en förstärkning av institutioner som tidigt observerat att dricksvattenfrågorna rymmer andra sidor än de rent tekniska och visat vilja och förmåga att utveckla en egen kompetens på området. En viktig uppgift för de institutioner som forskar om dricksvatten är att medverka till ett större medvetande om problemen och till att kompetensen höjs hos de personer som sysslar med att producera dricksvatten. Därför är det en fördel om åtminstone en del av dricksvattenforskningen bedrivs vid institutioner som har god undervisningskompetens och egna program för utbildning av kvalificerad personal, t. ex. forskarutbildning. Av RRV:s rapport framgår nämligen - i varje fall indirekt - att behov finns av personer med forskarutbildning inom dricksvattenområdet. Från analytisk och behandlingsteknisk synpunkt finns åtminstone tre områden som inte kan bemästras enbart med hjälp av utökad rutinkontroll. Ett rör tillväxt av bakterier, svampar m. m. i ledningsnät. Inom detta område är förutsättningarna goda att bygga vidare på befintlig kompetens vid statens bakteriologiska laboratorium. Ett andra område rör organiska ämnen i dricksvatten med vidhängande problem: föroreningar med syntetiska, organiska ämnen, toxiska biprodukter av desinfektion samt dålig lukt och smak. Inom detta fält har temat Vatten i natur och samhälle (tema V) vid i utvecklat en för unik kompetens. Denna har dokumenterats genom det av finansierade forskningsprogrammet och hälsa, vilket avslutats. Tema V har genomfört sin dricksvattenforskning vid det provisoriska laboratorium tema V disponerat. Förutsättningarna att vidareutveckla forskningen om dricksvatten vid tema V har blivit bättre genom att temat fr. o. m. disponerar ett välutrustat och modernt laboratorium, i vilket statsmakterna i byggnader och utrustning investerat ca 40 milj. kr. Ännu saknar emellertid tema V de nödvändiga ekonomiska resurserna att till fullo utnyttja laboratoriets kapacitet för forskning inom dricksvattenområdet. Ett tredje område handlar om att sätta in frågorna om hälsorisker och dricksvatten i ett samhällsperspektiv, nämligen att studera hur myndigheterna bedömer, värderar och hanterar de risker som är förbundna med dricksvatten samt att följa allmänhetens inställning i dessa frågor. Även inom detta område finns god kompetens vid tema V. Med den stora betydelse dricksvattnet har för befolkningens hälsa och välbefinnande är det ytterst angeläget att våra kunskaper om dricksvattnets beskaffenhet ökar. Vid temat Vatten i natur och samhälle bedrivs naturvetenskapligt och samhällsvetenskapligt baserad tvärvetenskaplig forskning och forskarutbildning om vatten med en för unik profil. Ett bra sätt att stärka den för kompetensutvecklingen nödvändiga forskningen om dricksvatten är, enligt min mening, att ge tema V möjlighet att på ett kraftfullt sätt utnyttja sin basorganisation och sitt laboratorium. Kompletterad med projektinriktade anslag från olika sektorsorgan, skulle temat därmed ges tillfälle att bibehålla och vidareutveckla en framåtblickande och internationellt konkurrenskraftig forskning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av resurser till forskning på tema V i .