mot · GB02Ju720 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju720 om rättshjälp vid klagomål enligt om mänskliga rättigheter Den europeiska konventionen av angående skydd för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter innehåller dels regler till skydd för mänskliga rättigheter och dels bestämmelser varigenom upprättats ett system, syftande till att garantera att konventionsstaterna efterlever sina förpliktelser enligt konventionen. Den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna behandlar sålunda bl. a. enskilda klagomål. Enligt 8 § 1 st. p. 1 rättshjälpslagen får allmän rättshjälp ej beviljas i angelägenhet som skall prövas eller på annat sätt behandlas utom riket om ej den rättssökande är bosatt här och särskilda skäl föreligger för rättshjälp. Eftersom kommissionen och domstolen har säte i i har i praxis ansetts att angelägenheterna behandlas utom riket. Trots att fråga är om en tvist mellan i bosatta personer, oftast svenska medborgare, och svenska staten anses i praxis det förhållandet att ifrågavarande konventionsorgan håller sina sammanträden på en plats belägen utanför gränser medföra att särskilda skäl skall föreligga för rättshjälp. Beträffande särskilda skäl i detta sammanhang finns en synnerligen restriktiv praxis. Sådana anses föreligga i två grupper av ärenden. Dels i fråga om statusfrågor, särskilt sådana där barns intressen i familjerättsligt hänseende kan vara i fara, dels ärenden med starka humanitära inslag såsom skadestånd p. g. a. nazistisk förföljelse eller ömmande familjeåterföreningsärenden. betänkande 1975/76:17, med anledning av propositionen 1975/76:47 med förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen, behandlar bl. a. en av och väckt motion (1975:322). I motionen yrkades att måtte uttala att under förutsättning att övriga villkor för allmän rättshjälp är uppfyllda särskilda skäl inte skulle behöva anföras för att sådan rättshjälp skulle kunna beviljas för ärendets anhängiggörande och handläggning vid kommissionen resp. domstolen för de mänskliga rättigheterna. Motionärerna uttalar att det mot bakgrund av då rådande praxis inte var sannolikt att allmän rättshjälp skulle komma att beviljas i sådana fall motionärerna avsåg. Utskottet gjorde det uttalandet att det i ärenden av det slag som berörs i motionen, dvs. fall där fråga är om åsidosättande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter och där behov av bistånd och befogat intresse av sakprövning föreligger, möjligheterna till rättshjälp enligt rättshjälpslagen inte var så begränsade som motionärerna förmodade. Det kan konstateras att de intentioner utskottet uttrycker inte har realiserats i praxis. Tvärtom har motionärernas farhågor i allra högsta grad kommit att besannas. Det föreligger överhuvudtaget inte något fall, som prövats av , där allmän rättshjälp beviljats. Det finns något enstaka exempel på ärenden som slunkit igenom i lägre instans och där saken inte förts till . Praxis har, som motionärerna befarade, kommit att utveckla sig i synnerligen restriktiv riktning och får nu anses ha stadgat sig på så sätt att särskilda skäl i praktiken enbart föreligger i de två ovan nämnda specialfallen, familjerättsliga statusfrågor och vissa slags ärenden med humanitära inslag. Det kan sålunda konstateras att praxisutvecklingen gått stick i stäv med de intentioner som justitieutskottet uttalade (sid. 22) nämligen att i ärenden där fråga är om åsidosättande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter och där behov av bistånd och bifogat intresse av sakprövning föreligger möjligheterna till rättshjälp enligt rättshjälpslagen inte skulle vara så begränsade som motionärerna förmodade. Tvärtom torde motsatsen vara fallet. På grund av den utveckling som praxis fått torde möjligheterna till rättshjälp i praktiken saknas. Den enda praktiska möjligheten att ändra situationen är att införa den lagändring motionärerna förordade. Det behov av bortsållning av ärenden som kan föreligga torde göras fullt effektivt genom det krav på behov av bistånd och befogat intresse av sakprövning som rättshjälpslagen föreskriver. Det finns vidare ingen anledning att sammankoppla denna fråga med rättshjälp i angelägenheter som behandlas utomlands i övrigt. Det är ju en betydande skillnad mellan dessa institutioner, där ju deltar som medlem, och utländska myndigheter, vars handläggning sker efter lag och bestämmelser på orten och där inte har några åtaganden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring av rättshjälpslagen med innebörd att under förutsättning att övriga villkor för allmän rättshjälp är uppfyllda särskilda skäl inte skall behöva anföras för att sådan rättshjälp skall kunna beviljas för ärendes anhängiggörande och handläggning vid resp. domstolen för de mänskliga rättigheterna. 1987/88 Ju720