mot · GB02A447 · 1988-01-22 00:00:00 — I den moderata partimotionen (motion 1987/88 :Sk323) om bättre villkor för småföretagen redovisas en rad aktuella krav på skattepolitiska åtgärder, som vi hänvisar till. bör uttala med hänsyn till de problemställningar beträffande landsbygdens utveckling som vi tar upp i denna motion att dessa skattesänkningar bör komma till stånd. Även en omprövning av arbetsrättslagstiftningen för att ge möjlighet till mer fria anställningsformer bör genomföras. Speciellt i mindre företag har de många och detaljerade arbetsrättsliga lagarna vållat stora problem och lett till minskad sysselsättning. Möjligheten att säsongs- och provanställa samt att avtala bort delar av ledighetslagstiftningen måste vidgas. Detta skulle innebära en avsevärd förbättring för landsbygdens mindre arbetsplatser. Genom turism och fritidsbebyggelse har många serviceinrättningar i glesbygden kunnat räddas, vilket haft stor betydelse för bygdens framtida överlevnadsmöjligheter. Lanthandlarna är ofta välskötta småföretag som i första hand brottas med samma typ av problem som andra företag, nämligen lönsamhetssvårigheter och en begränsad handlingsfrihet. Lanthandelns möjlighet att överleva skulle öka kraftigt om skatterna sänktes och myndigheternas regler och krav minskade. Att en företagare kan tillåtas upprätthålla sin handel men att en efterträdare automatiskt tvingas till stora kostsamma investeringar i form av ombyggnad av lokaler eller byte av utrustning, visar reglernas ihålighet. Dessa missförhållanden måste undanröjas! Statsmakterna bör även visa större generositet i tillståndsgivning för ombudsverksamhet i lanthandelns regi. Post-, apoteks- och arbetsförmedlingstjänster m. m. skulle mycket väl kunna inrymmas inom lanthandelns verksamhetsområden. Likvärdiga förutsättningar för regionerna Regionalpolitikens mål är att skapa likvärdiga förutsättningar för landets alla regioner. Detta görs bäst genom ett begränsat antal och generellt verkande åtgärder i syfte att kompensera för långa avstånd, hårt klimat eller brist på industriell tradition. Svårigheterna i vissa regioner skall i första 10 hand överbryggas med marknadsmässig anpassning av produktionsinrikt- Mot. ning och kostnadsnivå. Men även vissa konkurrensförbättrande åtgärder A447 kan sättas in. Dessa skall främst bestå i skattelättnader och differentierade avgifter. De selektiva åtgärderna har visat sig vara såväl dyrbara som ineffektiva. Konkreta exempel på skattesänkningspolitiken utgör sänkta arbetsgivaravgifter, avskaffande av elenergiskatten samt lättnader för privatbilismen i speciellt utsatta områden. Glesbygdsstödet undantaget från regeln Det samlade länsanslaget infördes av den borgerliga regeringen. Detta anslag rymmer medel för glesbygdsstöd, vissa avskrivningslån samt regionalt initierade projekt samt för skärgårdsstöd. Denna stödform har visat sig ge ett positivt resultat. Beslut tas på länsnivå där kunskaperna finns om de lokala förhållandena. Genom ett öppet samarbete mellan de olika länsorganen och kommunerna finns möjligheter att åstadkomma obyråkratiska och effektiva vägar för regional utveckling. Anslagen till detta länsstöd bör öka genom en omfördelning av de regionala politiska medlen. Trots att brukningsenheterna ofta är små, utgör jord- och skogsbruken basnäringar i glesbygden. Det behövs därför kompletterande verksamhet som hantverk, småindustri och på vissa orter är turismen ett lämpligt komplement till de areella näringarna. Det samlade länsanslaget har visat sig vara den bästa formen av offentlig stimulans för åstadkommande av denna typ av verksamheter och därmed en strävan att trygga befolkningsunderlaget i glesbygd. har under det gångna följaktligen utökat detta anslag. Det norrländska jordbrukets speciella karaktär och svårigheter som uppkommer på grund av klimatologiska orsaker, skall uppmärksammas. Vi vill slå vakt om det särskilda Norrlandsstödet av regional- och försvarspolitiska skäl. Norrlandsstödets nivå skall kontinuerligt anpassas till kostnadsutvecklingen. Kommunikationerna utgör en central del av regionalpolitiken. Genom goda kommunikationer kan man till viss del skapa de lika förutsättningar mellan landets olika regioner som eftersträvas. Väg- och järnvägsnäten är av stor betydelse. Det är av stor vikt att dessa kommunikationsmedel uppehåller en god standard och att de drivs på ett konsumentinriktat och marknadsmässigt sätt. Man bör i sammanhanget även främja privata initiativ, t. ex. via enskilda vägbyggnadsentreprenörer. En strävan bör vara att effektivisera kollektivtrafiken. En lämplig metod kan vara att använda sig av entreprenad i stället för egenregiverksamhet. En satsning på flyget är angelägen, bl. a. för att kompensera de långa avstånden för vissa regioner. Det är också betydelsefullt för näringslivet som är i behov av snabba persontransporter och en förutsättning för turistnäringens vidare utveckling att inrikesflyget byggs ut ytterligare. En större konkurrens mellan flera flygbolag skulle säkert ge ökad service, Mot. större turtäthet, nya linjesträckningar och lägre kostnader. Bilén bäst för landsbygden Även om kollektivtrafiken fyller många syften får man inte bortse från att bilen för många som bor på landsbygden är det enda tillgängliga kommunikationsmedlet. Det finns ytterst få anledningar att anlägga ett sådant negativt perspektiv på bilen som det gjordes . På landsbygden utgör bilen ingen miljöfara. Den ger i stället möjlighet till rörlighet såväl i arbete som på ett vägnät som oftast ändå måste upprätthållas. Det är också helt orimligt att anta att kollektivtrafiken skall kunna överta det transportbehov som människor har utanför tätorterna. Bilismen har dock varit ett tacksamt skatteobjekt för politiker. Mer än 12 milj. kr. är f. n. bilisternas bidrag till statskassan i form av acciser, bensinskatt, fordonsskatt etc. För människor som lever i glesbygd och som pendlar till sina arbeten har höjda skatter lett till stora svårigheter. Regeringen kan knappast ha undgått att notera den mycket negativa reaktion som den senaste bensinskattehöjningen mottogs med i synnerhet av landsbygdens folk! Att som extrabeskatta bilismen för att överföra medel till andra trafikslag innebär ett allvarligt hot mot landsbygden. Det måste rensas i av avgifter och skatter som drabbar bilismen. Målet skall vara sänkt skatt, men också att skatten skall förenklas! Kilometerskatterna bör avskaffas och fordons- och drivmedelsskatterna omprövas. Hänsynen gentemot glesbygdsbefolkningen måste vara självklar. Vägnätet är av stor betydelse och här måste det hot, som de ständiga neddragningarna av underhållsanslagen utgör, uppmärksammas. Neddragningarna innebär en kapitalförstöring och leder till standardsänkningar på vägnätet, som försvårar pendling och därmed omöjliggör för många att bo kvar eller bosätta sig på landsbygden. Utvecklingen mot ständiga minskningar av underhållsbidragen måste brytas och vändas till en upprustning av alla vägar men särskilt de små vägarna på landsbygden. Möjligheten till ytterligare hårdbeläggning av landsvägarna är angelägen. Genom en hårdbeläggning sjunker oftast underhållskostnaderna så att totalkostnaden vad gäller drift och underhåll blir lägre än vid enbart grusbeläggning. I stora delar av landet är bärigheten dålig, framför allt under tjällossningen. En höjning av bärigheten skulle gynna samtliga näringar i berörda områden. Jord- och skogsbruk landsbygdens huvudnäringar Svenskt jordbruk framstår vid en internationell jämförelse som högeffektivt och välskött. Förutsättningarna för ett livskraftigt jord- och skogsbruk har varit goda i större delen av vårt land. De areella näringarna är en förut- 12 sättning för en levande landsbygd. Jord- och skogsbruket spelar också en Mot. stor roll när det gäller att skapa en god naturmiljö och för att föra kulturtra- A447 Grundförutsättningen för ett effektivt jordbruk är att den privata äganderätten respekteras. Den rätten, arvsrätten samt möjligheterna att fritt förfoga över egendom får inte som ständigt urholkas. Ett enskilt ägande ger trygghet och skapar ansvarskänsla vilket gynnar omsorg om natur och utveckling av jordbruket. Socialdemokratisk politik på detta område inger anledning till djup oro. På en rad punkter har socialdemokraterna visat sin negativa uppfattning i ägandefrågor, inte minst i de antagna nya lagarna PBL och NRL. De förändringar i jordförvärvslagen som socialdemokraterna genomfört går delvis våra krav om liberalare regler för enskilds förvärv till mötes men inger på andra områden anledning till oro. De ökade möjligheterna till förvärv av jordbruksfastigheter för mindre bolag som riksdagsmajoriteten genomdrivit hotar definitivt människors möjlighet att bosätta sig och leva på landsbygden. De fastigheter som en gång hamnat i bolagshand kommer eller aldrig mer ut på den marknad där enskilda människor har möjlighet att agera. Vi moderater vill avskaffa förvärvsprövningen för enskilda personer, men behålla den för juridiska personer. De små brukningsenheterna måste i större utsträckning tillåtas vara kvar. God samhällsekonomi bra för jordbruket Få näringar är som lantbruket beroende av en sund samhällsekonomi. Kapitalbehovet är stort men kapitalomsättningen låg. För en sådan näring innebär höga kapitalkostnader att lönsamheten äventyras. Den höga statliga upplåningen skapar problem för jordbruket. Om statens press på lånemarknaden kan minska och räntesänkningar komma till stånd, ger en räntesänkning på för ett jordbruk med en låneskuld på . en utgiftsminskning på . Öka rättvisan i socialförsäkringen! Jordbrukare och andra egenföretagare är orättvist behandlade i socialförsäkringssystemet. De måste betala sociala avgifter för inkomster som är så små att de inte ger någon som helst rätt till ersättning från sjukförsäkringen och tilläggspensioneringen. Avgiften blir en ren skatt, som skall utgå även om vederbörande vid inkomstbeskattningen inte anses ha någon egentlig skatteförmåga. Om två makar deltar tillsammans i jordbruk eller rörelse kan social orättvisa uppstå om inkomstuppdelning sker. Båda makarna med låg inkomst mister då ATP-skyddet. En annan orättvisa gäller förhållandet att en egenföretagare/jordbruka- 13 re inte får placeras i högre sjukpenning än vad sorn motsvarar lönen för en Mot. Någon hänsyn till den faktiska inkomsten tas inte i dessa fall. Kraven på jord- och skogsbrukarna har ökat snabbt, inte minst på grund av en komplicerad skattelagstiftning. Det samlade skattetrycket har starkt bidragit till näringarnas lönsamhetsproblem. Skatterna hämmar utvecklingen. De försvårar konsolideringen av företagen samt orsakar stora problem vid generationsskiften. Beskattningen av vissa småföretag och jord- och skogsbruk har en i det närmaste konfiskatorisk karaktär. Principen om beskattning efter bärkraft är på många områden redan övergiven. S. k. faktisk sambeskattning förekommer för medhjälpande make i s. k. fåmansföretag, t. ex. på jordbruk. Om den medhjälpande makens arbetsinsats understiger i vissa fall sambeskattas inkomsten med den andre maken. Vi anser att denna timregel bör slopas, då den är diskriminerande. Det är viktigt att det totala skattetrycket för både jordbruksföretaget och den enskilde jord- och skogsbrukaren sänks. Arvsskattesystemet bör ändras och förmögenhetskatten skall tas bort på arbetande kapital. Beskattningen av bostadsförmånen måste lindras. Vidare skall garantiavgifter för jordbruksfastigheter avskaffas, avsättningsreglerna för skogskonto förbättras och skogsvårdsavgiften successivt tas bort. De nya skatterna på gödsel- och bekämpningsmedel måste tas bort. Av avgörande betydelse skulle en marginalskattesänkning vara. Inte minst inom skogsbruket skulle en sådan sänkning verka främjande på avverkningsbenägenheten. Fram till att en sådan marginalskattesänkning genomförs måste temporära förbättringar åstadkommas. har föreslagit att intäktsavdraget för skogsbruk höjs med 10 Marginaleffekterna för t. ex. pensionärer resulterar ofta i att många serviceverksamheter upphör eller att många goda idéer ej kommer till utförande. Vitala pensionärer med erfarenhet från ett långt yrkesliv både som företagare eller anställda har mycket att tillföra landsbygdens utveckling. De drabbas dock oftast av marginalskatteeffekter som är närmast oskäliga och som ibland är i storleksordningen kring . Att de allra flesta avstår från vidare yrkesverksamhet är förklarligt. Skogsbruket och skogsindustrin har varit en betydelsefull del av det svenska näringslivet. Skogen har varit och är en förnyelse- och utvecklingsbar inhemsk resurs som givit stora tillskott i ekonomin inte minst i form av exportinkomster. Direkt eller indirekt sysselsätter skogsnäringen 300 000 människor. För landsbygden har skogsnäringen inneburit arbetstillfällen i form av skötsel och avverkning, transporter samt olika former av mindre industri. För många lantbrukare har skogsbruket gett den nödvändiga extrasysselsättning som ett alltmer utsatt småjordbruk krävt. Information och rådgivning är viktiga medel i skogspolitiska samman- Mot. Det utvecklar och stimulerar skogsägaren till engagemang och an- A447 Vi motsätter oss tvång och regleringar som styrmedel. Vi anser därför att skogsvårdslagen bör förenklas och renodlas så att den i huvudsak omfattar regler för avverkning och återbeskogning. Skogsvårdsavgiften bör sänkas. Skogsavverkning bör stimuleras genom sänkta skatter, främst då marginalskatter. Lösningen på problemen ligger således inte i brist på planer eller åläggande utan att större möjligheter för näringen att anpassa produktionen efter marknadens efterfrågan skapas. Andra viktiga areella näringar: Det svenska fisket är av stor betydelse för livsmedelsförsörjningen. De som utövar denna näring har därtill en stor uppgift att fylla för att bibehålla en levande bygd efter vårt lands kuster. Odling i vattenbruk har förutsättningar att bli ett viktigt komplement till befolkningens sysselsättning. Vi anser att denna näring har stora förutsättningar att utvecklas ytterligare och därför bör uppmuntras och stödjas med rådgivning och utbildning. Emellertid måste uppmärksamheten riktas mot eventuell miljöpåverkan. Däremot motiveras inte höga miljöavgifter och byråkratiska ingrepp i vattenbruket. Vattenbruket har också möjlighet att skapa underlag för en spridd vidareförädlingsindustri i nära anslutning till produktionsplatserna. Trädgårdsodlingen utgör likaledes en viktig del av vår livsmedelsförsörjning och bidrar till en breddning av basen för sysselsättning och utveckling på landsbygden. Möjligheterna till utökad svensk grönsaks- och fruktproduktion, samt att vidareförädla dessa produkter måste stödjas. Samma krav måste ställas på importerade frukt- och grönsaksprodukter vad gäller kemiska bekämpningsmedel och restprodukter efter dessa, som på svenskodlade. Nuvarande regler missgynnar de svenska näringsidkarna och snedvrider konkurrensen. En ökad produktion skapar många nya arbetstillfällen. Rennäringen, som drabbats hårt av , utgör i likhet med den samiska kulturen en mycket speciell och värdefull del av den svenska landsbygden. Samernas rättigheter att få bedriva sin näring måste fastslås och större hänsyn och generositet visas vid arbetet med att rädda näringen från det hot som de höga cesiumhalterna i renköttet utgör. Rennäringen har kommit i allt tätare konflikter med andra intressen. Den svenska rovdjurspolitiken tenderar att bli ett allt större hot mot samerna och renskötseln som i praktiken ensamma får bära bördan av och dessutom i långa stycken finansiera denna. Det måste skapas förutsättningar för en dialog och förhandlingar som leder till en förändring av statens rovdjurspolitik. En rättvisans och mångfaldens familjepolitik Barnfamiljerna har fått en allt svårare situation. Att ha flera barn och leva på en inkomst leder inte sällan till att familjens inkomst klassas under existensminimum. På landsbygden lever många familjer på en inkomst. Deras ekonomiska situation är alltför ofta mycket ansträngd, främst på grund av ett orimligt skattesystem. Principen skatt efter bärkraft är för länge sedan övergiven och möjligheterna att genom eget arbete förbättra den familjeekonomiska situationen är starkt begränsad, vilket beror på de höga marginalskatterna. Allt fler familjer har blivit beroende av bidrag för att klara sin ekonomi. subventioneras i genomsnitt en daghemsplats. Det är en subvention som många tätortsfamiljer inte kan utnyttja men som de flesta landsortsfamiljer inte ens har någon möjlighet att söka sig till. Inte heller de senaste årens omfattande satsningar på fritidsverksamhet för barn är något som landsbygdsfamiljerna kan utnyttja i någon högre utsträckning. Även längre fram i tiden då barnen skall börja skolan märker landsbygdsfamiljerna tydligt hur samhällets centralisering och likriktande försvårat deras situation. Landsbygdsbarn bussas alltför ofta onödigt långt till stora tätortsskolor. Familjepolitiken måste ges en ny inriktning. Familjebeskattningen måste förändras så att hänsyn tas till hur många som skall leva på familjens inkomst. Ett avdrag bör införas på kommunalskatten för barn . Förslaget innebär en förstärkning av barnfamiljernas situation men kan bara i viss mån kompenseras för en i grunden felaktig familjebeskattning. De tre borgerliga partierna i har enats om ett gemensamt familjepolitiskt förslag, som ger ökad rättvisa och större valfrihet för barnfamiljerna. Förslaget innehåller bl. a. ett beskattat vårdnadsbidrag på . per barn och år för barn , samt avdragsrätt för styrkta barnomsorgskostnader upp till samma nivå. Det offentliga servicemonopolet inom barnomsorgen måste brytas för att skapa rättvisa och möjliggöra alternativ inom barnomsorgen. Detta sker lämpligast genom att statsbidraget till barnomsorgen är neutralt och ges lika till såväl offentlig som till privat barnomsorg. En obeskattad vårdnadsersättning bör införas och som ett första steg utgå till barn . Avdragsrätt införs för styrkta barnomsorgskostnader upp till en viss nivå. Detta skulle radikalt förbättra situationen för landsbygdens familjer, och underlätta för dem som vill stanna hemma och vårda sina barn. Mindre och alternativa former av daghem eller annan barnomsorg skulle kunna etableras utanför tätorterna och detta till en rimlig kostnad för föräldrarna. Detta skulle i sin tur öppna nya möjligheter för landsbygdskvinnorna att söka sig ut på arbetsmarknaden, något som för många ligger bortom möjligheternas gräns. Privatvård skall uppmuntras inte hindras Vård av äldre och sjuka i mindre omsorgsformer utanför tätorterna har i det närmaste upphört på grund av ett stelbent effektivitetstänkande från myndigheters och politikers sida. Ofta är det en distriktssköterska som får ta hand om all sjukvård i ett glesbygdsområde. Inom ramen för dagens offentliga sjukvård vore det önskvärt att öka inslaget av distriktsläkare utanför På så sätt skulle även landsbygdens invånare kunna ges möjlighet till läkarvård utan alltför långa resor. Att inte ge offentligt stöd till privata vårdhem eller sjukhus är både inhumant och samhällsekonomiskt oförsvarbart. Ofta räcker mycket mindre bidrag för att hålla en god vård i privat regi men tyvärr har socialdemokrater av ideologiska skäl valt att standardisera och därmed även centralisera vården. Vi behöver komplement till den offentliga vården för att utnyttja landsbygdens resurser och för att kunna tillgodose de behov som där finns. Ideologiska motiv finns bakom det systematiska motarbetandet av privat läkar- och tandläkarvård. För inte minst glesbygdens befolkning skulle ett hävande av restriktioner och etableringskontroller vara ytterst gynnsamt. Mindre vårdinrättningar och hemläkare skall stimuleras till etablering i glesbygd. Detta skulle bl. a. kunna ske genom att en högre sjukvårdsersättning för vård på landsbygden utbetalas. Det är givetvis inte realistiskt att tänka sig att alternativa daghem och vårdinrättningar skulle kunna etableras i alla landsbygdsområden. Men ett ökat inslag av privat produktion inom servicesektorn skulle tveklöst leda till bättre lösningar av serviceproblem för många enskilda. Med ett minskat offentligt monopol på servicen i sin helhet kan även de offentliga insatserna i högre grad riktas mot de områden där privat service inte kan tillåtas. Mark- och planfrågorna kännetecknas av en snårskog av regleringar och en omfattande byråkrati. Urholkningen av den privata äganderätten liksom övertron på den offentliga planeringens förmåga att bäst styra användningen av mark måste tillbakavisas. Expropriationsrätten skall starkt begränsas och den kommunala förköpsrätten skall avskaffas, liksom skyldigheten för kommunerna att upprätta översiktsplaner. Rätten att bebygga icke-planlagt område skall slås fast. Endast under avgivande av mycket klara skäl skall kommunerna ha rätt att vägra byggnadslov. Alltför många typer av byggnader kräver tillstånd och tidskrävande överläggningar med myndigheter för att få uppföras. Förenkling av handläggning, sänkt ambition på kontroll och generösare tillämpning, några få motiverade regler, bör vara vägledande principer för de förändringar vi önskar. Vid den totalplanering av samhället som bl. a. vissa förslag i den nya PBL-lagstiftningen skulle medföra kommer etableringsprövningen och byråkratin ytterligare att öka på landsbygden. Till detta kommer enligt reglerna för områdesbestämmelser att inte heller full ersättning skall utgå till de markägare som drabbas. Detta är helt orimliga utgångspunkter. Det kan inte vara riktigt att ytterligare begränsa och försvåra en positiv utveckling på landsbygden. Det rörliga friluftslivets intressen har kommit att bli något av en schablonmotivering i alltför många sammanhang. Byggnormerna ter sig i många fall rent löjeväckande och medför omotiverat höga kostnader för privatpersoner och näringsidkare. Exempel från s. k. fribyggen visar att byggnadskostnaderna kan sänkas om byggnormerna får tillämpas mer flexibelt. En förenkling av reglerna ger bättre förutsätt- 17 ningar för byggande av såväl privatbostäder som service och industriloka- Mot. På landsbygden kan detta vara av avgörande betydelse för etablering av A447 mindre företag och serviceinrättningar. En framsynt landsbygdspolitik får inte bortse från den roll som kulturen har för människors vilja och förmåga att skapa en levande landsbygd. En decentralisering av kulturstödet kan utgöra ett viktigt inslag i en god regionalpolitik, och det statliga stödet till bl. a. länsinstitutionerna måste utformas så att det möjliggör regionala och lokala lösningar med förankring i bygdens kultur. Hembygdsföreningar och hemslöjdsföreningar förvaltar och för vidare rika kulturtraditioner, och de bör ges goda förutsättningar att verka och därmed bidra till landsbygdens liv. Särskilda insatser bör göras för att ta till vara för respektive bygds karakteristiska kulturmiljöer, stilar och traditioner, t. ex. samernas kultur, herrgårdskultur, byggnadstraditioner etc. Låt människor slå sig ner på landsbygden! Inte sällan hindras bosättning på landsbygden av ett snävt kommunalpolitiskt tänkande. Människors lagstadgade rätt till viss offentlig service ger kommuner skäl att motverka bosättning utanför tätorternas servicecentra. Merkostnaderna för fler människor som väljer att etablera sig på landsbygden torde dock i de flesta fall vara relativt låga. Tillgång till el, telefon och kommunikationer är oftast redan etablerad i de flesta områden. Dessutom överskattas troligen kostnaderna för service på landsbygden. I jämförelse med den konsumtion av offentlig service som exempelvis en tätortsfamilj gör anspråk på, torde motsvarande kostnad för en landsbygdsfamilj vara betydligt lägre. Även tätortsbefolkningen gynnas av en levande landsbygd. Det är kombinationen av natur- och kulturlandskap som skapar fina förutsättningar för fritid och rekreation. Detta samspel måste utnyttjas och tillvaratas.