ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02So4 · 1988-10-18 00:00:00 — Motion till 1988/89: So4 av och () med anledning av prop. 1988/89:3 om bidrag vid adoption av utländska barn Adoption av utländska barn är en verksamhet som förtjänar att uppmärksammas så att den blir positiv för såväl barn som föräldrar. Det förutsätter bl.a. att de ekonomiska villkoren för dem som önskar adoptera barn inte är orimliga. Särskilt stora svårigheter uppstår för dem som önskar adoptera mer än ett barn och som för att klara detta kan tvingas ta omfattande lån. Det innebär i sin tur att adoptivbarnens möjlighet att få syskon starkt begränsas. har genom riksdagsmotioner drivit på för att få mer rättvisa villkor för dem som önskar adoptera utländska barn. gjordes också en framställning från till regeringen om ekonomiskt stöd. Det är denna framställning som är den direkta orsaken till förevarande proposition. Förslagen i propositionen är i huvudsak bra. Vi finner dock anledning att i några avseenden påtala behov av smärre justeringar. Ett förhållande som i sammanhanget bör uppmärksammas är resurser. Propositionen förutsätter att kassorna skall klara den nya uppgiften utan nya resurser. Vi vill för vår del erinra om att kassorna redan i utgångsläget har en arbetssituation som förutsätter kraftfulla åtgärder. Även om just denna uppgift inte är gigantisk så är det en ny uppgift på en redan överbelastad organisation. Det finns en betydande risk att man härigenom inte får den tillämpning av de nya bestämmelserna som förslaget faktiskt innebär. bör ge regeringen detta till känna. Det nya bidraget skall träda i kraft men tillämpas på barn adopterade efter utgången av . Propositionen beslutades och blev då allmänt känd. Av praktiska skäl är det rimligt att de nya bestämmelserna tillämpas på barn adopterade efter . Villkor för bidrag är bl.a. bosättning i . Vidare sägs att bidrag förutsätter tillstånd av svensk domstol eller av (adoptioner). Utländska adoptionsbelsut som annars automatiskt är giltiga i har alltså undantagits från rätt att grunda bidrag. Vi finner att detta bör kunna ändras så att i bidragsavseende jämställs utländskt adoptionsbeslut som automatiskt gäller i med svensk domstols beslut. 1988/89 So4 Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande resurser, 2. att beslutar att bidraget för adoption av utländskt barn skall tillämpas i fråga om barn som kommit i adoptivföräldrarnas vård här i landet efter , 3. att beslutar att vidta sådan ändring i lagförslaget att i bidragsavseende jämställs utländskt adoptionsbeslut, som automatiskt gäller i , med svensk domstols beslut.
mot · GC02So5 · 1988-10-17 00:00:00 — Motion till 1988/89:So5 med anledning av prop. 1988/89:5 med förslag om ny smittskyddslag m.m. framförde i sitt remissyttrande över SOU 1985:37 Om smittskydd att också sjukdomen ulcus molle (mjuk schanker) tillhör de sexuellt överförbara sjukdomar, som bör smittskyddsregleras. Från bland annat venerologhåll har påtalats att ulcus molle saknas bland sjukdomar som uppräknas som samhällsfarliga och att detta bör rättas till. Även om ulcus molle inte är ett aktuellt problem för dagen i är det mycket viktigt att importfall snabbt behandlas så att inhemsk spridning hejdas. Ulcus molle är en fruktad infektion bland annat för att den medför en påtagligt ökad mottaglighet för HIV-infektion. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att ulcus molle inkluderas bland de smittsamma sjukdomar som skall betraktas som samhällsfarliga.
mot · GC02So6 · 1988-10-17 00:00:00 — Motion till 1988/89: So6 av m.fl. (vpk) med anledning av prop. 1988/89:5 med förslag om ny smittskyddslag m.m. Ett effektivt smittskydd förutsätter att individen dels tar ett personligt ansvar, dels har förtroende för samhällets myndigheter. Ett sådant förtroende är inte självklart. Särskilt märkbart och viktigt är det personliga ansvaret och förtroendet i arbetet med AIDS och HIV-infektion. Den som oroar sig för att eventuellt vara smittad av HIV-infektion måste känna sig säker på att samhället bereder stöd, hjälp, möjlig behandling och skyddar den sökandes personliga integritet. De homosexuellas förtroende för myndigheter är mycket svagt i jämförelse med människors förtroende generellt. Detta beror på samhällets attityder gentemot de homosexuella. Enligt vår mening är det viktigare att en person inte avstår från att genomgå HIV-test av rädsla för repressalier än att samhället får fullständiga personuppgifter på eventuella smittbärare. Om man testar sig frivilligt måste detta tolkas så att man är beredd att ta sitt ansvar och följa eventuella föreskrifter oavsett om man uppger sitt namn och personnummer eller inte. Vpk har därför redan tidigare krävt att möjlighet ges till anonymitetsskydd även då ett HIV-test är positivt. Det har inte hänt någonting därefter som fått oss att ändra vår inställning. Den begränsade grupp, som genom hänsynslöshet eller självdestruktivt beteende sprider smitta, berörs inte av ett fullständigt anonymitetsskydd, då det knappast är troligt att de på egen begäran begär HIV-test. kostnader för smittskyddet enligt den nya smittskyddslagen beräknas enligt propositionen till ca 12 milj. kr. anser i sitt remissyttrande, att dessa kostnadsberäkningar bygger på en gynnsam epidemisituation och att HIV nu förändrat dessa förutsättningar. De kostnadsberäkningar som gjort, efter samråd med , visar att kostnaderna för landstingen är av en storleksordning som allvarligt kommer att påverka resursbehoven . I dessa beräkningar inkluderas åtgärder för att förhindra spridning av HIV samt vård och behandling till följd av HIV. Samhällsfarliga sjukdomar kräver resurser som i första hand inte kan betraktas som en angeläghenhet för det enskilda . Vissa av dessa Mot. sjukdomar, bl.a. HIV-infektion och AIDS, är både sociala och medicinska s06 Storstadsområden drabbas först och hårdast på grund av den sociala karaktären. Att förhindra smittspridning från storstadsområdena vidare ut i landet blir därmed ett nationellt intresse. Vpk anser därför att den totala kostnaden för smittskyddet inom landstingen skall täckas av statsbidrag. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag som ger möjlighet till anonymitet även vid positivt HIV-test, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att den totala kostnaden för smittskyddet inom landstingen skall täckas av statsbidrag.
mot · GC02So9 · 1988-10-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So9 med anledning av prop. 1988/89:5 med förslag om ny smittskyddslag m.m. Det finns anledning ifrågasätta om smittskyddet i fungerar så dåligt att det motiverar en så radikal förändring i organisation och arbetsfördelning som föreslås. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna har sysslat med att bevaka och vidta åtgärder emot förhållanden som hotar befolkningens hälsa. Erfarenheten av sådant arbete är således avsevärd inom nämnderna. Är det skäligt och riktigt att inte längre låta dem arbeta med smittskydd? Det måste ju vara en primär uppgift för miljö- och hälsoskyddsnämnderna att hålla sig underrättade om ohälsa i samhället. Propositionen föreslår att de inte ens skall underrättas när de farligaste sjukdomar uppkommer annat än i undantagsfall. Vem skall i fortsättningen bedöma om en smittbärare lämpligen kan vistas i sitt hem med hänsyn till bostadens toalettutrustning, avloppsförhållanden etc.? Kommer distriktssköterskor och distriktsläkare att ha tid och intresse att undersöka omständigheter i den smittades omgivning, vilka kan ha betydelse för de föreskrifter som skall utfärdas av sjukvårdande personal? Risken är uppenbar att miljö- och hälsoskyddsnämndernas tjänster kommer att tas i anspråk även i fortsättningen, men utan att längre få de resurser som behövs. Hos MHN-nämnderna finns oftast register om t.ex livsmedelsrörelser, avloppsförhållanden o.d. samt inte minst en betydande lokalkännedom. I statsrådets föredragning sägs att smittskyddsläkaren är en myndighetsperson. Hur skall hantera en situation där en patient inte nöjer sig med smittskyddsläkarens beslut? Skall någon nämnd inom konfirmera beslutet? I lagförslagets 9 § sägs att skall vidta åtgärder för att undvika smittspridning bl.a. via livsmedel. Här uppstår sannolikt ett problem om en person i livsmedelsbranschen konstaterats lida av mag-tarmbunden allmänfarlig sjukdom, vars smittämne kan antas göra livsmedel otjänligt. kan enligt livsmedelslagen (LL) 21 § förbjuda en person, som har eller kan antas ha sjukdom som kan göra livsmedel otjänligt som människoföda, att vara i arbete. Men, enligt förslaget till ny smittskyddslag skall smittskyddsläkaren bestämma om vederbörande skall gå i arbete eller ej. Vems ord kommer då att gälla? På denna punkt är ansvarsfördelningen oklar i lagstiftningen. Det vore önskvärt om det av det nya lagförslaget klart framgår vems beslut som skall gälla. Om man finner smittskyddsläkaren bäst Mot. lämpad att bedöma risken från livsmedelssynpunkt, måste LL 21 § ändras. Det kan hävdas att smittskyddsläkaren främst skall se till att smitta inte sprids från individ till individ medan MHN skall se till att livsmedel inte smittas. Lagtexten kan försvaras med att smittskyddsläkaren och MHN skall ha olika utångspunkter för sina bedömningar, men risken för att läkaren medger fortsatt arbete medan MHN kräver avstängning kan på intet sätt uteslutas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ansvarsfördelningen mellan smittskyddsläkare och MHN med avseende på LL 21 § och nya smittskyddslagens 9 §.
mot · GC02T2 · 1988-10-18 00:00:00 — Motion till 1988/89:T2 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1988/89:6 om ändrade bestämmelser om felparkeringsavgifter, m.m. I propositionen föreslås bl.a. att det införs krav på prövningstillstånd för att ärenden om felparkeringsavgifter skall få prövas av hovrätten. Vidare föreslås begränsningar i rätten att i tingsrätten eller hovrätten åberopa omständigheter eller bevisning som inte angetts hos polismyndigheten. Vi motsätter oss propositionen i dessa delar. Enligt vår uppfattning innebär förslagen alltför långt gående inskränkningar i enskildas rätt att få sin sak uttömmande prövad. Som framhålls i propositionen har tidigare, 1985, haft att ta ställning till ett förslag liknande det nu aktuella. Den gången avvisade förslaget. Regeringsförslaget 1985 var föranlett av att den s.k. i bedrev en verksamhet som närmast måste karakteriseras som rättegångsmissbruk och som ledde till en kraftig belastning på domstolarna. Av vad som har framkommit i det nu aktuella lagstiftningsärendet har antalet mål som gäller felparkering inte ökat . Tvärtom skriver lagrådet i sitt yttrande: Såvitt är för lagrådet känt råder inte sådana förhållanden att det är nödvändigt att lagstiftningsvägen vidta drastiska åtgärder för att stävja organiserat rättegångsmissbruk. För att göra inskränkningar i människors möjligheter att få sina beslut eller domar prövade i en instansordning med i vart fall tre steg krävs utomordentligt starka skäl. Detsamma gäller möjligheterna att få anföra nya omständigheter i högre instans. Den i och för sig vällovliga ambitionen att minska domstolarnas arbetsbörda får inte leda till förändringar i grundläggande rättsprinciper. För det fall att domstolar och myndigheter inte har tillräckliga resurser att tillämpa lagarna bör i första hand ytterligare resurser anslås eller de materiella reglerna ändras. Ett ytterligare skäl för att inte vidta de förändringar som propositionen nu förslår är det faktum att när ärenden om parkeringsavgifter avgörs hos polisen sker detta ofta av icke rättsutbildad personal. I tingsrätterna är det vanligt att det är tingsnotarierna som handlägger målen. Det är alltså först efter ett eventuellt överklagande till hovrätten som den enskilde kan få sitt ärende prövat av erfarna domare. Därvid är det också angeläget att nya omständigheter och bevis skall kunna anföras. Med hänvisning til! det anförda hemställer vi att avslår förslaget till förändringar i 10 § och 10 a § lagen om felparkeringsavgift. t () ()
mot · GC02T3 · 1988-10-28 00:00:00 — Motion till 1988/89:T3 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1988/89:26 om instansordningen enligt yrkestrafiklagstiftningen, m.m. I propositionen föreslås en ändrad instansordning enligt yrkestrafiklagen m.m. i syfte att inom flertalet områden möjliggöra överklagande till kammarrätt. I samband med proposition 1987/88:69 om och rätten till domstolsprövning i framhöll vi (m 1987/88:K31) att regeringen inte var villig att rubba grundvalarna för domstolsväsendets och förvaltningens förhållande till varandra. Regeringens linje var att göra minsta möjliga för att undvika att ständigt kommer i konflikt med skydd för mänskliga rättigheter. Vi menade att regeringen borde utgå från frågeställningen om vad som kan göras för att förbättra den enskildes rättssäkerhet i stället för att defensivt välja det minsta möjligas väg. Denna regeringens attityd återkommer i föreliggande proposition. Förslaget innebär att möjligheten att överklaga till domstol begränsas på en viktig punkt. Vad gäller beslut om prövningar av ansökningar om tillstånd och vid omprövning av tillstånd enligt 11 § YTL föreslås att regeringen även framöver bör vara slutinstans. Denna inskränkning motiveras med behovet av en prövning av trafikens skadlighet för järnvägstrafik och huvudmannatrafik. I ett antal motioner (bl.a. 1987/88:T100) har vi ställt krav på en förändring av tillståndsgivningen för linjetrafiken så att den endast skall grundas på kompetens och säkerhet på trafikområdet och inte omfatta bedömningar av eventuell skada för redan etablerad trafik eller vara förknippad med andra villkor. vill vi peka på att propositionen inte är entydig vad gäller relationerna mellan instansordningen och det behov man ser av skydd för konkurrens. Vi noterar att propositionen håller möjligheten öppen för att rätt att överklaga till kammarrätt kan införas i fråga om prövning av ansökningar om linjetrafiktillstånd framöver. Någon nödvändig och principiellt grundad motsättning mellan trafikpolitiken och en instansordning innefattande kammarrätten finns uppenbarligen inte enligt propositionens mening. 1 1988/89.8 sami. Med hänvisning till det anförda hemställs att med avslag på propositionen i denna del beslutar att beslut rörande ansökningar om tillstånd till linjetrafik och beslut rörande omprövningen av sådana tillstånd skall få överklagas hos kammarrätten. () ()
mot · GC02Fi1 · 1988-11-10 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fil av m.fl. (c) med anledning av prop. 1988/89:27 om höjning av kapitalinsats i () 1988/89 Fil3 Regeringen föreslår i propositionen en fördubbling av anslaget till . har i motioner tidigare påpekat nödvändigheten av att projekt leder till en uthållig utveckling. representanter i banken har ett ansvar för att driva på så att miljöfrågorna får en central roll i verksamheten. Internationellt samarbete är en absolut förutsättning för att kunna avvärja de globala miljöhoten, som drivhuseffekten, nedbrytningen av ozonlagret samt förstörelsen av de tropiska regnskogarna. Det internationella miljösamarbetet för att ta itu med och lösa de regionala och globala miljöproblemen har utvecklats parallellt med det nationella arbetet. Internationellt har det emellertid gått betydligt långsammare, i synnerhet vad gäller graden av konkreta åtgärder. Kortsiktiga ekonomiska intressen finns i alla länder som motkraft mot ökade krav på miljöåtgärder. För att skapa en långsiktig utveckling krävs en omläggning från reparativa insatser till internationell och nationell miljöpolitik, som ser framåt. En sådan politik bygger in miljöhänsyn i industripolitiken, jordbruks- och skogspolitiken, energipolitiken och den ekonomiska politiken. anser att miljöfrågorna är en central fråga för utrikes-, bistånds- och den ekonomiska politiken. Det framstår som särskilt angeläget att föra in miljöperspektivet också i de högpolitiska utvecklingsfrågorna - skuldfrågorna, valutapolitiken och den internationella ränte- och handelspolitiken. Det måste bli ett erkänt faktum att rationellt, långsiktigt utnyttjande och skydd av naturresursbasen är ett centralt utvecklingsmål. Det är angeläget att börjar arbeta på att utveckla strategier för att nå detta mål. Sådana strategier bör ligga till grund för det svenska agerandet i t.ex. . Efter en omfattande kritik från framför allt amerikanska kongressen och miljöorganisationer världen över har i sina nya riktlinjer avsevärt förbättrat inriktningen och ger nu miljöfrågorna en betydelsefullare roll. saknar svenska initiativ för att driva på utvecklingen. När nu fördubblar anslaget till är det viktigt att utnyttja en stärkt position till att förbättra och följa världsbanksgruppens och den internationella kreditgivningens inverkan på utvecklingen i . 1 1988/89.3 sami. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om agerande i . 1988/89 Fil () () () ()
mot · GC02Fi10 · 1988-11-15 00:00:00 — av och () med anledning av prop. 1988/89:47 om vissa 1988/89 FilO-12 ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. Propositionens mål att öka tillgången på hyresresurser för nyproduktion av bostäder delar vi tillfullo. Däremot finns vissa delar av övergångsbestämmelserna som direkt strider mot tidigare uttalade bostadspolitiska målsättningar och därför bör kompletteras. har i så gott som samtliga riksdagsbeslut betonats vikten av att de boende har ett reellt inflytande över sin egen bostadssituation. Denna målsättning har framkommit som direkta villkor exempelvis i samband med finansiering och även uppmaningar i samma syfte. I ovan rubricerade proposition har enligt vår mening ingen sådan hänsyn tagits. I övergångsbestämmelserna utgår propositionen ifrån att en påbörjad ombyggnadsprocess är liktydig med huvudsaklig evakuering. Detta kan naturligtvis i många fall vara sant. Vi får dock inte glömma att många fastighetsägare har hörsammat uppmaningar om de boendes inflytande, anpassade ombyggnadsmetoder med kvarboende etc. Det finns exempelvis fastighetsägare i som regelmässigt i samband med ombyggnation evakuerar trapphusvis och således aldrig har någon huvudsaklig evakuering av en fastighet. Enligt vår uppfattning har en ombyggnation startat när de boende och fastighetsägaren tillsammans planerar och projekterar en ombyggnation. Definitivt är, ur de boendes synpunkt, att ombyggnationen påbörjats i och med att hyresgästintyget utfärdats. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att de fastigheter som före erhållit hyresgästintyg skall omfattas av hittillsvarande räntebidragsvillkor. () () 1 1988/89.3 sami.
mot · GC02Fi13 · 1988-11-16 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fil3 av () med anledning av prop. 1988/89:47 om vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. 1988/89 Fil 3-21 I avsnittet som behandlar åtgärder för att öka tillgången på byggresurser för nyproduktion av bostäder föreslås att det direkta räntestödet för sådan ombyggnad som finansieras med stöd av statliga bostadslån skall halveras. Syftet med förslaget - att minska ombyggnation till förmån för nyproduktion av bostäder - kan vara vällovligt men det medför dock orimliga konsekvenser i många fall. Jag vill här peka på några områden där förslaget - om det genomförs - bör justeras för att inte enskilda, kommuner och andra skall drabbas på ett otillbörligt sätt. Dels gäller det tiden för genomförandet. Enligt förslaget skall alla preliminära beslut om bostadslån som lämnas efter omfattas av de nya villkoren. Detta är en retroaktiv lagstiftning som inte kan accepteras. Det rycker undan förutsättningarna för alla dem som har projekterat och bara väntar på att låneansökningarna skall behandlas. Enligt min mening bör alla som kommit in med ansökning få lån enligt nu gällande regler. Man kan bara ta exemplet med de barnfamiljer som redan fått förvärvslån och räknat med att bygga om ett äldre hus. För dem undanrycks nu möjligheterna att ge bostaden en god standard. Denna ryckighet i lånevillkoren måste leda till att dessa barnfamiljer känner sig rättslösa. Det motverkar också syftet med förvärvslånen som ju var att ge barnfamiljer ökade möjligheter till god bostadsstandard. Dels bör man noga tänka över vilka konsekvenser alltför stora olikheter i lånevillkoren mellan ombyggnad och nybyggnad får. Följden blir att man nu i stället för att bygga om äldre bevarandevärda hus river och bygger nytt. Detta kan inte vara riktigt varken ur samhällsekonomisk, kulturell eller bostadspolitisk synpunkt. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar - under förutsättning av bifall till prop. 1988/89:47 i denna del - att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om tidpunkten för införandet av de nya lånevillkoren. 1 1988/89.3 sami. 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. motionen anförts om effekten av skilda lånevillkor för ombyggnad Fil3
mot · GC02Fi14 · 1988-11-16 00:00:00 — av () med anledning av prop. 1988/89:47 om vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Genom beslut att fastställa ramar för tillstyrkan av förhöjt låneunderlag och tilläggslån för ombyggnad av kulturhistoriskt värdefulla bostadshus har ett viktigt instrument skapats för att rädda äldre bostadsmiljöer och enstaka hus, framför allt i våra stadskärnor. Med den inriktning som ombyggnadsverksamheten haft sedan tillkomsten av det kulturhistoriskt motiverade lånestödet har de bostadspolitiska målen till väsentlig del sammanfallit med det kulturpolitiska målet att bevara värdefull äldre bostadsbebyggelse. Lånestödet har fått en fundamental betydelse för långsiktig bevarandeplanering med upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse i vårt land. Efterfrågan på dessa typer av lån har kraftigt ökat och ramarna har successivt vidgats genom beslut. Lånen har inneburit att ett stort antal kulturhistoriskt värdefulla byggnader räddats från rivning och att ombyggnader kunnat ske på ett kulturhistoriskt riktigt sätt. I den av antagna propositionen om kulturmiljövård framhölls byggnadsvården som ett prioriterat område och att lånestödet var en viktig väg att kanalisera den statliga byggnadsvården. För kontinuitet i verksamheten är det väsentligt att stabiliteten i detta stödsystem kan garanteras. Propositionens förslag innebär att räntan för statliga bostadslån till ombyggnad mer än fördubblades. Avsikten är att minska antalet ombyggnader genom att begränsa subventionerna inom detta område till förmån för nyproduktion av bostadshus. Ett genomförande av förslaget innebär att grundförutsättningen för upprustning av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse rubbas. I kulturmiljövårdens bevarandearbete innebär detta att kulturhistoriska byggnader ej kommer att kunna räddas p.g.a. otillräckliga finansieringsmedel. Förslaget strider därmed mot intentionerna för lånestödets roll inom kulturmiljövården. Det vore olyckligt om ett långsiktigt bevarandearbete för vår kulturhistoriskt värdefulla bebyggelse drabbades av kortsiktiga konjunkturpolitiska åtgärder vilket skulle bli ett resultat av propositionens förslag. Ett sätt att tillfälligt dämpa konsekvenserna av det nu föreliggande förslaget vore att vidga ramen för tilläggslån på samma sätt som för bostadshus . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen redovisats beträffande kulturhistoriskt värdefull bebyggelse samt om behovet av åtgärder för att vidmakthålla det långsiktiga arbetet på detta område.