mot · GB02Ub806 · 1988-01-25 00:00:00 — Moderata samlingspartiet framlade ett genomarbetat principförslag för en snabb och radikal reformering av den gymnasiala yrkesutbildningen. Under trycket av detta initiativ tillsattes utredningen om den gymnasiala yrkesutbildningen - ÖGY. Flertalet berörda ungdomar kommer, av allt att döma, inte att kunna få en bättre utbildning . Om vårt förslag 1982 hade tagits som utgångspunkt för ett beslut om en reformering av den yrkesinriktade gymnasieutbildningen hade i stället de första eleverna kunnat lämna skolan med en ny och starkt förbättrad utbildning bakom sig . Vi hävdar att gymnasieskolan inte skall bli en förlängning av . Tvärtom behöver de olika linjerna i gymnasieskolan en tydligare målinriktning - mot ett bestämt yrke, en viss bransch eller fortsatta studier efter gymnasieskolan. När ungdomarna är i gymnasieskolåldern är det hög tid att de får ta itu med det vuxenliv som de i formell mening anses vara mogna för redan innan många av dem ens har hunnit lämna gymnasieskolan. Högre kvalitet på yrkesutbildningen måste innebära att denna får en bättre anknytning till arbetslivet än vad de gymnasieförlagda yrkeslinjerna kan ge. Vi anser att en yrkesutbildning med inslag från den nuvarande lärlingsutbildningen skulle bli en bra utbildning. I en kommittémotion angående ungdomarnas situation utvecklas förslaget till en ny och förbättrad yrkesutbildning. Huvuddragen i vårt förslag till arbetsplatsförlagd yrkesutbildning (lärlingsutbildning) är: Eleven är anställd i företaget . Utbildningen varierar mellan två och beroende på utbildningsinriktning. Största delen av utbildningstiden förläggs till arbetsplatser. I skolan undervisas eleven framför allt i allmänna ämnen, men också i t. ex. fackteori och arbetsteknik. Särskilda utbildningsplaner upprättas för varje yrke. fastställer de allmänna riktlinjerna. Stor lokal frihet att utforma utbildningen medges. Eleverna erhåller betyg och bevis över genomgången utbildning. Företag och andra arbetsgivare som engageras i utbildningen har arbetsgivaransvar för eleverna , men inte därefter. Elevernas lön sätts med utgångspunkt från att de befinner sig under utbildning: lönen höjs successivt i takt med att den produktiva arbetsinsatsen ökar. Arbetsgivaren betalar lönen och de sociala kostnaderna. Det offentliga står först och främst för de utbildningskostnader som belastar gymnasieskolan. som vill inrätta utbildningsplatser måste ha möjlighet att klara utbildningsåtagandet. En kortare handledarutbildning skall erbjudas. Att eleven är anställd under själva utbildningstiden ger flera kvaliteter åt utbildningen. Eleven får en direkt inblick i arbetslivet. Verklighetsanknytningen av yrkesskolningen bidrar till engagemang och inlevelse. En anställning ger bättre träning i de regler av social karaktär som råder på en arbetsplats jämfört med vad tillfällig praktik kan ge. Allt detta bidrar till att de allra flesta elever lättare får arbete efter utbildningen. De studieförberedande linjernas innehåll behöver inte i första hand förändras. Däremot kan elevernas valmöjligheter förbättras. Elever med intresse för idrott och estetiska ämnen kan med timplanejämkning få för studier i sitt specialintresse. I årets budgetproposition föreslås inrättandet av ett särskilt schackgymnasium i med motsvarande timplanejämkning. Samma möjlighet till jämkning av timplanen ges för att elever med intresse för ett läroämne skall ha möjlighet att bedriva fördjupade studier i detta ämne. Frång högskolehåll kritiseras elevernas bristande kunskaper. Detta har, enligt vår uppfattning, huvudsakligen att göra med utformningen av tillträdessystemet till högskolan. Kvotsystemet uppmuntrar taktisk finurlighet snarare än att eleverna väljer linje efter intresse och de fortsatta studiernas kunskapskrav. I ett senare avsnitt redovisar vi vårt förslag till ett nytt tillträdessystem. Ett sådant system kan detta till trots inte gälla de elever som redan har påbörjat sin gymnasieutbildning. Vi föreslår därför att garantin för direktövergång höjs till fr. o. m. . Fristående skolor med gymnasieutbildning I föregående avsnitt har vi pekat på vikten av att eleven har rätt att välja i vilken skola han/hon vill gå sin grundskoleutbildning. Också på gymnasienivå är det viktigt att eleven kan välja den utbildning som passar bäst oavsett huvudman. Vi har i vår motion om elevers och föräldrars rätt att välja skola föreslagit att bidragsreglerna för gymnasieskolan skall utformas enligt samma principer som för skolor på grundskolenivån. Det innebär att elevers och föräldrars val av skola blir grund för bidragsgivningen. För skolverksamhetens ledning och utveckling krävs omfattande arbetsinsatser som utförs dels på lokal nivå, dels av och länsskolnämnderna. Därtill utförs utvecklings- och forskningsuppgifter vid våra universitet och högskolor. Den verkliga makten vad gäller skolans utveckling i stort skapas väsentligen genom den överblick och möjlighet till initiativ som de facto till stora delar ligger hos SÖ. SÖ svarar i samspel med andra nivåer för utveckling av läroplaner, prioriteringar i personalfortbildning, anslagsframställningar, etc. Det finns skäl att ställa frågan vad denna dominans från ett ämbetsverk vad gäller initiativmöjligheter och påverkan får för betydelse för skolutvecklingen. Är det lämpligt att den myndighet som i väsentliga avseenden skapar förutsättningar för verksamheten också ansvarar för dess utvärdering? Med utvärdering avses här alla former av redovisningar om tillståndet i skolan men också den regelbundna utvärdering som sker genom prov och betyg. SÖ:s attityd till prov och betyg är välkänd. Dagens betygssystem innebär att eleverna vid några få tillfällen erhåller betyg där de jämförs med varandra. Först nu - när fyller - arbetar man inom SÖ med ett projekt för en nationell utvärdering av . Sådana utvärderingar kommer emellertid alltid att kunna ifrågasättas om de inte utförs av en fristående instans. Den ekonomiska utvärderingen av skolan - hur effektivt resurserna används bör, enligt vår mening, inte skötas av SÖ utan överföras till . Utvärdering av skolans inre arbete - den pedagogiska utvärderingen bör av samma skäl skötas av en fristående instans. Denna utvärdering/inspektion skall främst vara rådgivande och bör vara underställd en fristående kommission. Som förebild för en sådan organisation kan tjäna den modell som finns i . HMI - Her Majestys Inspectors - rapporterar sina iakttagelser direkt till den ansvarige ministern. Rapporten har formen av en offentlig handling. Inspektionerna utgörs av veckolånga besök där ett inspektörslag studerar en skolas verksamhet utan och innan. Administrationen granskas, men en inspektionsmetod är också att följa en enskild elev och studera dennes arbete . Inspektörerna delger den aktuella skolan sina iakttagelser direkt i anslutning till inspektionen och något senare publiceras den ovannämnda rapporten. Inspektörerna svarar därutöver för viss rådgivning. tematiska inspektioner på flera skolor och verksamheten redovisas så som ovan beskrivits. Den offentliga inspektionsrapporten blir således ett redskap för vägledning både i andra skolor och inom den regionala och centrala administrationen. Huruvida våra nuvarande länsskolnämnder skulle kunna påta sig en sådan utvecklingsroll är tveksamt. Under alla förhållanden bygger det brittiska systemet på att åtskillnad görs mellan de förvaltande och pedagogiska uppgifterna. Vi anser att en utredning bör tillsättas med uppgift att skyndsamt lägga förslag om ett system för utvärdering av den svenska skolan. Utredningen bör pröva möjligheterna att i införa ett utvärderingssystem motsvarande det ovan beskrivna. En huvuduppgift för vuxenutbildning är att minska bildnings- och utbildningsskillnader mellan olika medborgare. Den som i sin ungdom inte fått möjlighet att tillägna sig kunskaper och färdigheter motsvarande dagens obligatoriska skola skall i stället ha den möjligheten i vuxen ålder. Vuxenutbildningen kan stärka människors möjligheter i arbetsliv och samhälle. Den kan ge allmän kulturell bildning, språkkunskaper och möjligheter att pröva och utveckla den egna skapande förmågan. Vuxenutbildning ges i många olika former, t. ex. i studiecirklar, på folkhögskolor och i vuxenutbildning. En allt viktigare uppgift för vuxenutbildningen är att tillgodose de utbildningsbehov som uppstår genom förändringar i arbetslivet. Den utbildning som valts i och gymnasieskolan under tonårens skolgång måste kanske kompletteras. Vuxnas behov av utbildning kommer med stor sannolikhet att öka beroende på de allt högre krav som arbetsmarknaden ställer. Mycket av denna utbildning kommer att organiseras av företagen själva men samhället måste ha en beredskap att organisera utbildning för dem som saknar möjligheter till sådan intern utbildning och för dem som av andra skäl vill öka sina kunskaper. En berättigad fråga är om nuvarande utbildningsformer är de mest lämpade för att möta kommande behov av vuxenutbildning. Personalutbildning kan ge viktiga bidrag till individens utveckling. Vid sidan av sådan utbildning måste det emellertid finnas möjligheter att efter eget intresse och egna planer välja utbildning, t. ex. i syfte att stärka den egna ställningen på arbetsmarknaden. Det är då viktigt att utbildningen verkligen motsvarar de krav på kvalitet som man bör ha rätt att ställa med tanke på de uppoffringar som ofta måste göras. Regeringen framhåller att anordnare av vuxenutbildning på olika sätt bör anpassa organisation och kursutbud till de vuxnas faktiska behov. Vi kan instämma i en sådan inriktning av vuxenutbildningen, men frågar oss om sådana förändringar är tillräckliga. Den av regeringen i förra årets budgetproposition aviserade översyn av folkhögskolans verksamhet för att bedöma vilken roll den kan och bör spela har ännu inte kommit i gång. Vi anser att översynen skall försöka utröna hur samtliga utbildningsanordnare av vuxenutbildning bättre skall kunna anpassa sin verksamhet till kommande utbildningsbehov för de vuxna och alltså få vidgade direktiv. Översynen bör göras utifrån följande riktlinjer: Åtgärder bör vidtas så att den kommunala vuxenutbildningen motsvarar de krav som bör ställas vad gäller kvalitet och resultat. Organisationen bör vara mer flexibel med hänsyn till de heterogena grupper som går i komvux. En utökning av antalet folkhögskolor är knappast möjlig inom den ram som kan ställas till förfogande utan att redan befintliga skolor berörs. Det bör utredas hur de landstingsägda folkhögskolorna kan överlåtas till de organisationer m.m. som vill starta sådan utbildning. Vidare bör möjligheterna till ökad samordning av de olika utbildningsanordnarnas insatser studeras. Stödet till studieförbunden bör konstrueras på ett enhetligt och opartiskt sätt men ändå ge studieförbunden friare regler för organisation av verksamheten. Korttidsstudiestödens nuvarande karaktär av stöd till facklig utbildning måste förändras så att individernas sakliga utbildningsbehov bättre tillgodoses. Studiestödens utformning och regler bör utformas så att de inte styr utbud och omfattning av vuxenutbildningen. Regeringen bör göra en översyn med den inriktning som vi här har angivit. Läraren bäst i klassen Läraryrket innebär att ha ansvar för att eleverna förvärvar vissa kunskaper och färdigheter. Lärarkompetensen är sammansatt, men följande tre delar kan särskilt nämnas: Läraren skall helt enkelt vara bäst i klassen. Kunskap ökar lärarens naturliga auktoritet och ger den självsäkerhet som är välbehövlig för den utsatta position som läraryrket ofta innebär. Ämneskunskaperna skall vara bredare och djupare än det som lärostoffet i skolsituationen omfattar. Läraren måste veta vart detaljkunskaperna leder och ha en säker uppfattning om vad i stoffet som är viktigt. Kunskaperna skall vara så omfattande att läraren utan svårigheter kan vidmakthålla sin kompetens. Förmåga att organisera och strukturera undervisningen så att inlärningen underlättas. Läraren skall ha den pedagogiska förmågan att bygga upp inlärning på ett genomtänkt och metodiskt sätt. Förmåga att behärska varierande undervisningsmetoder. För att undervisningen skall ge bästa tänkbara resultat måste metoderna kunna varieras för ett otal olika situationer, olika åldrar, olika förmåga att lära. Fantasi och intresse för att alltid söka den metod som i varje situation är den bästa tänkbara måste karakterisera lärarna. Enligt riksdagsbeslut skall lärarutbildningen förändras. Lågstadielärare, mellanstadielärare och ämneslärare skall ersättas av grundskollärare. Bland de motiv som regeringen i propositionen anförde för en förändring av lärarutbildningen kan följande nämnas. Uppdelningen i skilda utbildningar för lågstadielärare, mellanstadielärare och ämneslärare för högstadiet bidrar till att upprätthålla nackdelarna med stadieindelningen i . skall ses som en helhet. För att Lgr 80 skall få större genomslagskraft måste också lärarutbildningen förändras. Detta gäller bl. a. undervisningen i orienteringsämnena, där ökad samverkan över de traditionella ämnesgränserna förordas. principbeslut innebär i korthet att nuvarande utbildning av lärare ersätts med en grundskollärarlinje med två inriktningar, en mot tidigare årskurser (1-7) samt en mot senare årskurser (4-9). Införandet av en grundskollärarutbildning innebär att den sista resten, som det brukar heta från socialdemokratiskt håll, av parallellskolesystemet försvinner. Regeringen framställer den nya lärarutbildningen som en förstärkning i och med att utbildningstiden förlängs jämfört med nuvarande låg- och mellanstadielärarutbildning. Förstärkningen är i själva verket fiktiv i och med att undervisningsskyldigheten breddas. Dels skall de nya lärarna ha kompetens att undervisa i ytterligare fyra resp. tre årskurser jämfört med . Dels skall ämneslärare i samhälls- och respektive naturorienterande ämmnen ha fyra undervisningsämnen jämfört med dagens tre ämnen. redovisades en undersökning rörande klasslärarkandidaternas räkneförmåga (1987). En av de uppgifter de blivande lärarna ställdes inför var följande: I en klass på 24 elever fick 7 elever betyget 4 i matematik. Hur många procent av klassen fick betyget 4? Avrunda till hela procent. av de blivande lärarna på låg- och mellanstadiet klarade den uppgiften! Räkneprovet bestod av 65 uppgifter hänförliga till kurs, de allra flesta till mellanstadiets. Alla väsentliga moment finns med från addition och subtraktion av tal i decimalform till enkel geometri och problemlösning. Totalresultatet i provet varierade mellan 9 och 65 rätt. hade dock mer än 57 rätt medan hade färre än 34 rätt, dvs. mindre antal rätt än cirka halva antalet uppgifter i provet. Resultaten av provet har jämförts med kandidaternas skolbetyg i matematik. Därvid befanns att de som hade höga betyg nådde sämre resultat på det givna provet än de som hade låga betyg. Eller uttryckt med forskarens terminologi: Man fann ett så gott som fullständigt negativt samband mellan genomsnittsbetyg och genomsnittliga provresultat. Förklaringen är givetvis att elever från tvååriga linjer men med höga betyg i matematik har svårare att klara undervisningen än en elev med lågt betyg från en treårig teknisk eller naturvetenskaplig gymnasielinje. Vi vill för vår del hävda att undersökningen av klasslärarkandidaternas räkneförmåga styrker vad vi anfört om utbildningens kvalitet. Dess värre kan man på goda grunder anta att liknande brister skulle uppdagas inom andra discipliner om man utförde motsvarande undersökningar inom dessa områden. Vi anser att de redovisade resultaten måste tas som utgångspunkt för beslut om skärpta krav på förkunskaper för inträde till lärarutbildning samt för omläggning av lärarutbildningen så att de lärare som examineras har sådana kunskaper i såväl matematik som i andra ämnen som gör att läraren kan bedriva en meningsfull undervisning. En fortsatt tillämpning av socialdemokratiska jämlikhetsdoktriner vid antagning till lärarutbildningen utgör ett hot mot utbildningsresultaten i den grundskola som i praktiken alla elever är hänvisade till. har en sista möjlighet att riva upp det enligt vår mening felaktiga beslutet att införa en ny grundskollärarutbildning. Förberedelserna för den förestående förändringen av lärarutbildningen bör avbrytas. Vi föreslår att följande riktlinjer i stället läggs till grund för ett nytt riksdagsbeslut: Lärarutbildningen skall ske på två utbildningslinjer, en klasslärarlinje (låg- och mellanstadiet) och en ämneslärarlinje (högstadiet och gymnasieskolan). Klasslärarutbildningen skall innehålla två varianter, en för årskurserna 1-4 och en för årskurserna 3-6. Varianten för de lägre årskurserna skall delvis integreras med förskollärarens utbildning för att underlätta övergången förskola-skola. För att undervisa på högstadiet skall krävas en utbildning om i normalfallet minst 40 poäng per ämne. Det ger det ämneskunnande som behövs för att lärarna skall kunna motsvara de krav som ställs. För undervisning i svenska skall krävas en utbildning om minst 80 poäng i ämnet. Möjligheter skall finnas för ämneslärare att i sina ämnen hämta upp eleverna redan på mellanstadiet. Klasslärare med särskild kompetens skall kunna följa eleverna i något ämne på högstadiet. Högstadielärarna skall efter ämnesfördjupning kunna bli behöriga för undervisning också i gymnasieskolan. Särskilda krav på förkunskaper bör gälla för vissa. Regeringen anger i årets budgetproposition att motiven för en förändrad lärarutbildning bland annat är att rätta till brister i förmåga att ge alla elever goda basfärdigheter. Fortbildning av lärarna ses därvid som ett styrmedel. Den nya grundskollärarutbildningen skall enligt regeringen ge alla nya lärare en gemensam och grundläggande lärarkompetens, präglad av den grundsyn som finns i läroplanen. Denna kompetens skall utgöra grunden också för den ämnesvisa och årskursinriktade kompetensen hos de nya lärarna och därmed förena dem i grundsyn och professionalism. I propositionen framhålls att en kompetens som fortbildningen skall ge bör svara mot den som gäller för olika kurser och moment i den nya grundskollärarutbildningen. Fortbildningens omfattning skall vara för de lärare som skall undervisa eleverna från årskurs 1 till årskurs 7. För de lärare som skall undervisa elever i årskurserna 4 till 9 omfattar fortbildningen ämnesstudier om 20 poäng i ett ämne, dvs. en termins studier. Propositionens beskrivning av hur fortbildningen skall organiseras reser fler frågor än den besvarar. Här avslöjas obarmhärtigt hur ihåligt den socialdemokratiska regeringens kvalitetsbegrepp är. Med några veckors fortbildning skall t. ex. nuvarande lärare få en ny insikt om innebörden av sin lärargärning. Därtill skall kompetensen hos dessa lärare utvecklas så att de i sin undervisning kan spänna över sju årskurser i stället för de nuvarande tre. Kostnaderna för denna kvalitetsutbildning beräknas uppgå till den är tänkt att pågå. I årets budgetproposition anslås emellertid för planering av fortbildningen. Detta är hela det substansiella innehåller i den satsning på skolan som givits en framträdande plats i presentationen av regeringens planer. Mot bakgrund av vad vi ovan anfört beträffande den nya grundskollärarutbildningen och fortbildningen anser vi att en fortbildning med den inriktning som skisserats av regeringen inte bör genomföras. Fortbildning skall liksom grundutbildning bygga på en på kvalitativa kriterier klart definierad målsättning. Regeringens planer för lärarnas fortbildning håller inte måttet i detta avseende. Regeringens förslag till nytt tjänstesystem för lärare bör - med hänvisning till vad vi ovan anfört om den nya grundskollärarutbildningen inte genomföras. Hela vårt samhälle och vår kulturella utveckling är beroende av att kunskaper hålls vid liv och att ny kunskap erövras. Det ligger därför i det allmännas intresse att skapa så goda betingelser som möjligt för högre utbildning och forskning. Vi har i vår forskningspolitiska motion, 1986/87:Ub5, bl. a. anfört följande: Människans historia är förknippad med ett ständigt sökande efter ny kunskap. Nya generationer bygger vidare på föregångarnas förvärvade kunskaper. Det kända utsätts för kritisk granskning och omvärderas stundom. Det okända lockar till avslöjanden. En fri forskning är en vital del av vårt samhälle. Vi kan motivera forskning med att den på olika sätt är nyttig, att den ger oss handlingsberedskap för framtiden m.m. Nyfikenheten att få veta mer är emellertid i sig ett fullt tillräckligt skäl för forskning. God forskning kan inte kommenderas fram. Den föds inte av administrativa rutiner. Forskningsresultaten bygger på enskilda individers begåvning och hängivna arbete. Om skall kunna hävda sig som forskningsnation krävs det att våra universitet och högskolor förmår locka till sig dem som har goda förutsättningar för forskningsarbete. Förbättringar i termer av ny tjänsteorganisation, bättre beslutsorganisation, arbetsmiljö, m. m. har givetvis betydelse för forskningens effektivitet. Helt avgörande är emellertid att forskningsverksamhet betraktas som så attraktiv att rätt personer kan rekryteras till den. Den högre utbildningen och forskningen skall enligt vår mening vägledas av vetenskapliga mål. Universiteten skall inte först och främst vara utbildningsanstalter för vissa yrken utan institutioner för utveckling av det mänskliga vetandet. Starka och självständiga universitet behövs också för att bl. a. garantera gentemot statsmakterna oberoende tänkande och kritik. Detta är av särskild betydelse när den offentliga makten nått en sådan omfattning som i vårt land. Nuvarande organisation av den högre utbildningen och forskningen har fjärmat sig från en sådan grundsyn. Grundutbildningen har utformats för att i första hand passa arbetsmarknadens behov. Resultatet har bl. a. blivit svårigheter att rekrytera forskarstuderande. Detta kommer att få svårartade konsekvenser inom den närmaste tioårsperioden. Det kommer uppenbarligen att bli svårt att fylla de lärår- och forskarvakanser vid universiteten och högskolorna, som följer av de väntade pensionsavgångarna. Inom den högre utbildningen kan urskiljas huvudsakligen två olika former av utbildning. Den ena utgörs av forskarförberedande utbildning. Denna ges i form av påbyggbara ämneskurser men också flera utbildningslinjer ger behörighet till forskarutbildning, t. ex. läkarlinjen och civilingenjörslinjerna. Den andra formen är postgymnasial yrkesutbildning i form av kortare linjer, ofta 80 poäng, men också i form av kortare kurser. Vi anser att universiteten och högskolorna med fasta forskningsresurser på de sex universitetsorterna och i samt högskolorna i , och skall ha huvudansvaret för den forskningsförberedande utbildningen. I detta ansvar ligger också, enligt vår mening, ett åliggande att decentralisera sådan utbildning till orter där önskemål om och behov av utbildningen finns. Den geografiska fördelningen av detta ansvar att decentralisera forskarförberedande utbildning bör berörda universitet och högskolor göra upp sig emellan. De mindre högskolornas huvuduppgift bör vara att förse sin region med en kvalificerad, postgymnasial yrkesutbildning. Tillgången till lärare, utrustning m. m. innebär dock att dessa högskolor inte kan ha ett fullständigt begränsat utbildningsutbud. Skall en tillräcklig kvalitet kunna upprätthållas på utbildningen måste de mindre högskolorna välja att satsa på sådana områden där de har särskilda förutsättningar. De mindre högskolorna måste sträva efter att profilera sig inom skilda områden. Ett exempel på detta kan vara utbildning, där lokala behov och förutsättningar tas till vara och utvecklas. Sådana specifika utbildningar blir då - förutsatt att kvaliteten är tillräckligt hög också riksrekryterande, vilket är nödvändigt även med tanke på att de minskande ungdomskullarna gör att rekryteringsunderlaget minskar. Decentraliseringen av beslut om utbildningsplaner, som föreslås i budgetpropositionen, kan positivt bidra till en sådan profilering.