ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02Ju405 · 1988-01-18 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju405 av m. fl. om stöd åt viss nämndemannaorganisation , som är en organisation för 8 000 nämndemän, vill ha en ärlig chans att fylla sin uppgift, nämligen att vara språkrör för och informera största domarkår. Vid sidan om medlemsavgifterna är anslag till riksorganisationen de enda ekonomiska resurserna. Tidningen tar en väsentlig del av riksförbundets budget. En stor del i förbundets informationsverksamhet är de regionalt förekommande nämndemannatingen. De lokala nämndemannaföreningarna står ofta som arrangörer, utan ekonomiska bidrag från riksförbundet, och gör stora ekonomiska uppoffringar för att skaffa talare och lokaler och ge de tillresta nämndemännen från regionen billiga måltider. Några resebidrag utgår i regel ej utan intresserade nämndemän får själva betala sina tingsbesök. I blir resekostnaderna anmärkningsvärt dyra. I detta sammanhang är värt citeras några ord av förbundsordföranden i nr 4/87 av Nämndemannen: Märk väl att nämndemän inte kan ta ledigt från jobbet med bibehållen lön för att åtminstone en gång göra studiebesök på de fängelser, anstalter och vårdinrättningar dit domstolar skickar medborgare, som brutit mot lagen. Nämndemännen i tingsrätter skall spegla det allmänna rättsmedvetandet och bör vara väl orienterade i det aktuella tidsskeendet. Det är därför av flera skäl angeläget att även nämndemännens arbetsförhållanden och möjligheter till fortbildning och allmänorientering kan utvidgas, om den hittillsvarande goda standarden i dömande och rättsvård skall vidmakthållas. Nämndemannakårens värde och kunnande utgör en viktig del i det svenska rättssamhället. erhöll 1987 ett extra anslag om . just för bättre information. I samband därmed rekommenderade justitieutskottet att skulle ge nämndemännen en rejäl höjning av anslaget för sin informationsverksamhet. Men endast 50 000 eller tillkom nämndemännen. Med hänsyn till vad som anförts om behovet av bättre information för nämndemännen bör ett anslag om . anslås genom omfördelning via . Anslaget kan fördelas via för anordnande av de regionala nämndemannatingen bl. 1987/88 Ju405 Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av att stödja nämndemannaorganisationen i dess informationsverksamhet och att därmed avsätta särskilda ekonomiska medel för /89 genom en omfördelning inom budget enligt vad som anförs i motionen. () ()
mot · GB02Ju406 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju406 av m. fl. (fp,m,c) om domstolarna i övre I budgetpropositionen anges att bör analysera förutsättningarna för att samordna försäkringsrätterna med de allmänna förvaltningsdomstolarna. I samband med att försäkringsrätterna inrättades diskuterade man om verksamheten i stället borde knytas till kammarrätterna. Det huvudsakliga argumentet mot den lösningen var den förväntade måltillströmningen. Det betonades även att ställningstagandet inte innebar att man inte kunde överväga en annan lösning (prop. 1977/78:20, SfU 1977/78:15). Det ligger därför nära till hands att anta att en möjlighet som kommer att övervägas är att integrera försäkringsrätterna med kammarrätterna. Det finns inget skäl att ta ställning till lämpligheten av en sådan lösning innan har redovisat sitt uppdrag. Det finns dock anledning att peka på att den lösningen kräver särskilda överväganden i fråga om övre . Försäkringsrätten för norra är belägen i och har hela som domkrets. Någon kammarrätt finns inte i övre . hör till kammarrätten i , som har hela som domkrets. Hela utgör av yta. Om försäkringsrätternas verksamhet överförs till kammarrätterna kan det sålunda innebära att övre förlorar sin domstol. Detta skulle vara ytterst olyckligt för hela regionen. bör därför få i uppdrag att - i den mån man överväger en kammarrättslösning arbeta fram ett förslag som innebär att övre inte berövas sin domstol. Ett alternativ som härvidlag bör belysas närmare är att till förlägga någon avdelning av Sundsvallskammarrätten, eventuellt med specialinriktning på socialförsäkringsmål. Ett annat är att inrätta en helt ny kammarrätt i med övre som domkrets. Den skulle då kunna handlägga traditionella kammarrättsmål och socialförsäkringsmål från övre . Sundsvallskammarrätten skulle handlägga motsvarande mål från nedre . Fördelarna med en sådan ordning är många. En är att den rättssökande allmänheten och nämndemännen - både i övre och nedre - får närmare till sin domstol. En annan är att man får en bättre överensstämmelse med hovrätternas indelning. Vidare är det bra för domarrekryteringen och därmed för dömandet att det finns flera kvalificerade domstolar i samma stad. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om domstolarna i övre . () () 1987/88 Ju406
mot · GB02Ju407 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju407 av m. fl. (fp) Mot om väntetiderna i försäkringsdomstolarna 1987/88 Med hänvisning til! vad som anförts i motion 1987/88:Sf266 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om väntetiderna i försäkringsdomstolarna. Keuth Skårvik (fp) () Nr Jn4l)7-414
mot · GB02Ju408 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju408 av () om utnämningen av domare I fråga om tillsättnings- och befordringsgrunder för statliga tjänster har av ålder stor vikt lagts vid att urvalet sker efter rent sakliga grunder, så att den mest lämpade blir innehavare av tjänsten. Grundsatsen har ansetts så tungt vägande, att den fått sin plats i regeringsformen, nämligen i 11 kap. 9 och Som framgår av berörda lagrum skall tjänster vid domstol eller vid förvaltningsmyndighet, som lyder under regeringen, tillsättas av regeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer. I det följande uppehåller jag mig endast vid de tjänster som tillsätts av regeringen. De regeringstillsatta tjänsterna brukar indelas i tre grupper på grundval av ordningen för tillsättandet, nämligen i verkschefstjänster och liknande, i anmälningstjänster och i förslagstjänster. o Till gruppen verkschefstjänster och liknande räknas t. ex. verkschef, landshövding och justitieråd. o Till gruppen anmälningstjänster hänförs bland andra i hovrätt och i de tre största tingsrätterna samt avdelningschefer, o Till gruppen förslagstjänster räknas t. ex. i tingsrätt med nämnt undantag, hovrättsråd, rådman och professor. I dessa fall äger ett öppet sakkunnigförfarande rum under formen av en speciell tjänsteförslagsnämnd. Det går alltså en skarp skiljelinje mellan de båda första grupperna, å ena sidan, och gruppen förslagstjänster, å andra sidan, i fråga om ett offentligt ledigkungörande som öppnar reell möjlighet för envar intresserad att anmäla sig som sökande och att bli meritmässigt värderad i förhållande till sina medsökande. Som jag framhållit i en annan motion, kallad Domarnas ställning, är det ett oeftergivligt krav att domare utses på rent objektiva grunder. Det måste särskilt i dagens situation vara angeläget att det skapas yttre garantier som utesluter varje form av misstanke att regeringen begagnar sin utnämningsmakt på ett sätt som ej är förenligt härmed. (hustru får ej ens misstänkas.) De främsta garantierna är här som alltid annars självfallet offentlighet och insyn. Det bör därför krävas att den som regeringen önskar utnämna till domare skall fa sina sakliga meriter granskade och värderade av ett kollegium, motsvarande ; i kollegiet skall även ordföranden i ingå. Kravet bör gälla alla domstolsbefattningar. En annan sak är huruvida förfarandet för tillsättande bör gälla oförändrat i övriga avseenden. Här föreslås den förändringen att nuvarande olikhet mellan anmälningstjänster och förslagstjänster avskaffas. Det synes t. ex. vara svårt att förstå skälen till att lagmanstjänsten i eller i men ej i eller i skall vara undantagen från ett sedvanligt öppet ansökningsförfarande. innefattande ett - i och för sig överklagbart - förslag från domstolsväsendets tjänsteförslagsnämnd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utnämning av domare. 1987/88 J u408
mot · GB02Ju409 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Ju409 av och () om snabbare handläggning av taxeringsbesvär Nuvarande långa handläggningstider för taxeringsbesvär är oacceptabla. Ärenden kan ofta få vänta på avgöranden redan i länsrätten. Nuvarande taxeringslag saknar bestämmelser om när taxeringsbesvär ska vara avgjorda eller när yttrande senast ska ha lämnats om taxeringsärendet. har sådana gränser funnits. För den som besvärar sig över taxeringsnämndens beslut är det normalt angeläget att fä ett beslut i rimlig tid. års taxeringar är ofta beroende av de tidigare besvären. Nya besvär tillkommer om inte den skattskyldige tröttnar av utmattning. För myndigheternas och domstolarnas effektivitet bör det vara av stor vikt att en viss tidsgräns finns dä yttrande och beslut ska ha meddelats. Endast vid fall av uppenbar fördröjning genom åtgärder från den skattskyldige bör sådana gränser få överskridas. Enligt vår uppfattning bör beslut i länsrätten normalt tas senast efter taxeringsåret. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen framlägger förslag om snabbare handläggning och beslut vid skattskyldigs besvär över taxering.
mot · GB02Ju410 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju410 av m. fl. (c) om rättskipningens organisation En centermotion som behandlades i tog upp frågor om domstolarnas organisation. Remissopinionen vid utskottsbehandlingen av spörsmålet var överlag positiv till att en översyn bör ske i riktning mot att nedbringa antalet speciella domstolar och domstolsliknande organ. Den bild som organisationen av rättsskipningen i speciella domstolar och liknande organ företer ger onekligen ett intryck av splittring, svåröverskådlighet och inkonsekvens. Det är för den enskilde lätt att gå vilse i av rättsinstanser. Även de som är inne i systemet har ibland svårigheter att hitta rätt. Utgångspunkten för vår domstolsorganisation bör vara att de allmänna domstolarna skall ha en generell saklig kompetens, i vilken inskränkningar bör ske endast när det är oundgängligen nödvändigt. En annan huvudprincip avspeglar sig i kravet på att rättsskipningen skall vara lokalt förankrad och ske under medverkan av ortens lekmän. En stark lokal förankring bidrar bland annat till att dömandet kommer närmare människorna och kan ske under hänsynstagande till lokala förhållanden. Den nuvarande organisationen med en mängd specialdomstolar och liknande organ uppfyller inte de grundläggande krav som kan ställas. En begränsad översyn bör komma till stånd i syfte att nedbringa antalet specialdomstolar och andra organ med rättsskipande uppgifter. Vid denna bör bl. a. kunna beaktas att det behov av specialkunskaper som ofta åberopas som skäl för särskilda domstolar eller organ kan tillgodoses på annat sätt. I den mån allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol skulle behöva tillföras ytterligare sakkunskap kan det ske genom exempelvis expertmedverkan i domstolens sammansättning eller genom sakkunnigbevisning. I vissa domstolar och organ ingår parts- eller branschrepresentanter. Det kan ifrågasättas om dessa kan anses vara oavhängiga och opartiska på det sätt som stadgas i artikel 6 i konvention om de mänskliga rättigheterna. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en begränsad översyn av rättskipningens organisation i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () 1987/88 Ju410
mot · GB02Ju411 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88: Ju411 av () om handläggningstiderna i länsrätterna Antalet oavgjorda skattemål vid landets länsrätter har ökat. låg drygt 160 000 mål och väntade på att bli avgjorda. Handläggningstiderna varierar kraftigt mellan olika länsrätter - från 14 . Regeringens målsättning att skattebetalare som överklagat sin taxering skulle behöva vänta högst på besked har inte kunnat uppfyllas. Tvärtom har situationen blivit allt sämre och måste betraktas som helt ohållbar. Det kan inte vara rimligt att enskilda personer och även företag, för vilka utfallet av skattemålet kan ha en avgörande betydelse för deras ekonomiska framtid, skall behöva vänta så . I var antalet oavgjorda mål 3 890. Väntetiden var drygt . I är situationen ännu mera bekymmersam. Där är väntetiden närmare . Bäst är uppenbarligen , där väntetiden är 13.7 månader. Tilltron till vårt svenska rättsväsen kan skadas om inte snabba och inte minst kraftfulla åtgärder från regeringens sida vidtas. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen till inkommer med förslag till åtgärder, som leder till att handläggningstiderna vid landets länsrätter nedbringas till högst .
mot · GB02Ju412 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju412 av () om uppbörd av domstolsböter m. m. Böter som ådömts av domstol kan endast betalas genom indrivning av kronofogden. Detta sker trots möjligheten till rationella uppbördsrutiner med ADB, som tillämpas beträffande t. ex. ordningsbot. Chefen för uttalade vid bötesverkställighetslagens tillkomst att även böter, vitén m. m., utdömda i domstol, borde omfattas av dessa rutiner. har entydigt uttalat sig för samma lösning i samband med motionsbehandling i ärendet men ändå inte tillstyrkt motionsyrkandena. I stället har hänvisning skett till pågående hantering i . Denna hantering tycks vara i behov av en pådrivande puff framåt av . För enskilda medborgare är det otillfredsställande att registrering i onödan sker i utsökningsregistret. För staten skulle en ändring till ett förenklat inbetalningssystem av domstolsböter dessutom vara ekonomiskt fördelaktigt. Alla berörda parter skulle sålunda gynnas. Då alla tycks vara överens om behovet av en reform för betalning av domstolsböter, bör hos regeringen initiera en omgående förändring. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i bötesverkställighetslagen att även böter, vitén m. m., utdömda av domstol, omfattas av det förenklade system som tillämpas beträffande ordningsbot och strafföreläggande.
mot · GB02Ju413 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju413 av och () om vittnesersättningen I ett rättssamhälle är det viktigt att domstolsväsendet fungerar väl. Domarkåren och nämndemannakåren har sina särskilda och viktiga roller. Detta gäller i lika hög grad den stora gruppen inkallade vittnen. Att deras roll är viktig för målens utgång är oomtvistat. är uppgiften så viktig att mål måste skjutas upp därför att vittnena av skilda skäl inte kunnat närvara. Till vittnet utgår en ersättning vid t. ex. tingsrätten med för förlorad arbetsinkomst samt milen för resa med egen bil. Många uppfattar ersättningen som besvärande låg och otillräcklig. Det innebär för de allra flesta en stor uppoffring för en uppgift som man enligt lag inte kan vägra ställa upp på. Som regel måste de allra flesta ta helt ledigt den aktuella arbetsdagen. Ersättningen borde i första hand täcka inkomstbortfallet. Här kan finnas skäl som talar för engångsersättning men den borde inte så radikalt understiga normalbeloppen vid t. ex. sjukkassan eller arbetslöshetskassan. Reseersättningen borde också komma i paritet med t. ex. den ersättning som utges inom statlig och . Den nuvarande ersättningen för vittnenas resor är ju mindre än hälften av vad det statliga resereglementet påbjuder. Med nuvarande regler och bestämmelser åsamkas det allmänna stora kostnader genom att t. ex. huvudvittnet uteblir. Inte sällan beror detta på de alltför snåla villkoren. Då många mål inställs förlorar domstolen tempo" med extra kostnader som följd. Med ett rationellt utnyttjande av resurserna - där förändrade villkor för vittnena ingår - skulle stora ekonomiska vinster kunna göras. Sen har frågan en dimension av rättssäkerhet över sig. Allt fler målsägare förklarar att om de vetat de snåla villkoren ersättningen samt egna kostnader för ersättare på jobbet - skulle de aldrig inställt sig eller ens gjort anmälan. Med anledning av det anförda vill vi föreslå att hos regeringen begär en snabb översyn av villkoren och förutsättningarna för en justering av vittnesersättningen vid domstolarna etc. till en nivå som kan anses stå i paritet med andra offentliga ersättningar och att regeringen återkommer till med förslag i anledning av den föreslagna översynen. () () 1987/88 Ju413
mot · GB02Ju501 · 1988-01-18 00:00:00 — av och () om barn i fängelse 1987/88 Ju501-504 Det förekommer att barn intas tillsammans med sina föräldrar i fängelse. Det rör sig om små barn - i regel under . Sannolikt är det den bästa lösningen som gått att finna i en svår situation. Både av praktiska och känslomässiga skäl kan det vara bäst att inte skilja barnen från deras föräldrar. Vi kan alltså konstatera att barn kommer att vistas på våra fängelser och måste planera verksamheten utifrån detta faktum. Barn utvecklas och tar intryck av sin omgivning också i mycket späd ålder. Därför är det nödvändigt att ordna det så att barnens vistelser på fängelse blir så bra som möjligt. Barn har behov av att vistas ute och i sådana miljöer som uppmuntrar till lek och stimulerar deras fantasi. Barn har behov av att träffa och leka med andra barn. Barn har för sin utveckling behov av att så mycket som möjligt göra sig bekant med samhället. För barn som vistas i fängelse är detta särskilt viktigt för att undvika att de präglas av livet bakom murarna. Barn har också rent fysiska behov av omvårdnad, hygien och mat. Barn behöver kulturella och andra upplevelser för att utvecklas till kreativa och nyfikna människor. En del av dessa behov går bra att tillfredsställa också i ett fängelse utan några extra insatser. Andra är svårare och kanske omöjliga att tillfredsställa under förhållanden som är planerade helt utifrån vuxnas situation och som dessutom i så hög grad skiljer sig från det vardagliga. Det behövs särskilda insatser i form av utbildad personal och utrustning för att kunna tillgodose de behov barnen har på ett bra sätt. Inom kriminalvården bör sådana resurser avsättas för att man ska ha beredskap att ta emot barn på fängelse där det visar sig vara den bästa eller enda lösningen. 1 1987188.3 sami. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av bättre beredskap för att i nödfall kunna ta emot barn på kriminalvårdsanstalter. () () 1987/88 Ju501
mot · GB02Ju502 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju502 av () om brev från häktad Enligt lagen om behandlingen av anhållna och häktade m. fl. (1976:371) har anhållna och häktade rätt att utan granskning från åklagare skicka brev till svensk myndighet (9 §2sr). Det har i en omfattande bilskrotningsliga som avslöjats framkommit följande: En häktad, placerad på i har skrivit brev till en kvinnlig bekant, anställd vid en myndighet. Som adressat har endast angetts myndigheten. Breven har inte fått granskas av åklagare. Sedan behörig postöppnare brutit brevet har det genast överlämnats till inne i brevet angiven mottagare som är anställd på myndigheten. Brevet har innehållit instruktioner till brevmottagaren att tubba olika individer att ge den häktade brevavsändaren alibin för de brott han varit häktad. Samme häktade, har till annan svensk myndighet, avsänt brev som inte fått öppnas och granskas av åklagare. I brevet har legat ett annat brev, adresserat och med påsatt porto. Avsändaren har givetvis inte angetts. Om förfaringssättet inte upptäckts hade mottagande myndighet efter att brevet öppnats trott att avsändaren gjort fel vid kuvertering och vidaresänt innanbrevet. Det innehöll instruktioner om anskaffande av alibin förde brott den häktade avsändaren var misstänkt för. Liknande har sannolikt skett i många andra brottsutredningar. Rätten för häktade och anhållna att ogranskat kunna skriva till svensk myndighet bör bevaras av integritetsskäl för de häktade, men det är nödvändigt att komma till rätta med de missförhållanden som ovan beskrivits. Detta kan ske genom att tillhandahålla särskilda kuvert för detta ändamål. Kuverten kan förses med text för mottagande myndighet att endast försändelser riktade till myndigheter får vidarebefordras. Med åberopande av vad i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätten för häktade och anhållna att ogranskat skicka brev till svensk myndighet.
mot · GB02Ju503 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Ju503 av () om förpassning genom polismän Enligt polislagens § 2 ankommer det på polisen att dels förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, dels övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat, dels ock lämna allmänheten erforderligt skydd m. m. Förpassning till annat land från av utländska medborgare är en komplicerad och besvärlig verksamhet. Den innehåller för det första transport, regelmässigt med flyg, av personer som av olika skäl starkt motsätter sig åtgärden. Självmordsförsök m. m. har förekommit då plan befunnit sig i luften. Förpassningsverksamheten innehåller för det andra omfattande kontakter med främmande länders polis. För att kunna förhandla och diskutera med dessa krävs kunnig och väl utbildad polis, som har kunskaper dels om mottagarlandets lagstiftning på området, dels också om respektive lands handläggningsrutiner. För att sköta denna grannlaga och svåra uppgift används personal från , vilka utbildats för helt andra arbetsuppgifter och som saknar såväl polishögskoleutbildning som de befogenheter som tillkommer polisman. Det måste mot den bakgrunden ifrågasättas om personal har den juridiska rätt till exempelvis våldsanvändning - s. k. laga befogenhet - som enligt tillkommer polisman. Det är nödvändigt att personal som skall genomföra förpassning av utvisade och förvisade personer har den fulla rätten till våldsanvändning, om så skulle erfordras t. ex. för upprätthållande av den fulla flygsäkerheten. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om en förpassningsorganisation, i vilken polismän svarar för förpassningsverksamheten och säkerheten under sådana förrättningar.
mot · GB02Ju504 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ju504 av m. fl. om värnpliktstjänstgöring under verkställighet av Möjligheten att under tid för avtjänande av fängelsestraff få vistas utom anstalt regleras i 34 § lag om kriminalvård i anstalt. Det avser intagen som genom vistelse utanför anstalt kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta dennes anpassning till samhället. I samband med lagförslaget (proposition 1974:20) anförde departementschefen bl. a. följande: Olika slag av placering av den intagne kan därvid komma i fråga, t. ex. i skola med internatförläggning, i behandlingshem för narkotikamissbrukare, i särskilt lämpligt enskilt hem eller värnpliktstjänstgöring. är det naturligtvis av vikt att sådan vistelse utom anstalt, som här avses, inte får bli något mer eller mindre regelmässigt förekommande, utan kommer i fråga endast i fall då det verkligen föreligger särskilda skäl, som talar för att den aktuella åtgärden kan främja den intagnes anpassning i samhället. Vi är naturligtvis för att vidgade möjligheter för rehabiliteringsverksamhet tillförs och har tillförts anstaltsvården. Däremot reagerar vi på möjligheten till vistelse utom . Frågan aktualiserades genom massmedia föregående år, när en advokat ansökte om ovannämnda placering för sina två intagna klienter. Kriminaliseringens trovärdighet och vår kriminalvårdspolitik kan näppeligen gynnas genom att använda denna placeringsmöjlighet. Vi ifrågasätter om värnpliktstjänstgöringen är en sådan särskild åtgärd, som kan antas underlätta den intagnes anpassning i samhället. För vårt värnpliktsförsvar slutligen och inte minst, kan en sådan placering lätt bli en belastning genom bl. a. negativa associationer bland medborgarna, vilket avsikten naturligtvis inte har varit. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vistelse utom .