mot · GB02Jo767 · 1988-01-22 00:00:00 — Den kallas Prenoxmetoden och utnyttjar kvävedioxid i kombination med en alkalisk behandling och en syrgasbehandling. Någon fullskaleanläggning för Prenoxmetoden finns ännu Vi anser att () bör anslå medel för en sådan prototypanläggning. En massablekningsmetod som är miljövänlig, energisnål och som ger samma papperskvalitet som klorblekning skulle vara ovärderlig för svensk och internationell massaindustri och för miljön. Det finns fullgoda alternativ som på ett fullt tillfredsställande sätt fyller alla tänkbara användningskrav. I många fall kan man direkt använda helt oblekt papper. Hushållspapper fungerar lika väl vare sig de är vita eller grå. I många sammanhang kan man använda oblekt papper. Det gäller kuvert och många liknande användningsområden. Det finns också andra tekniker att få fram papper som tillgodoser rimliga vithetskrav. Man kan t. ex. bleka med väteperoxid. Då åstadkommes mindre föroreningar än vid klorblekning. Man kan också på olika sätt bestryka papperet med ett tunt skikt av vit lera eller krita. Vi anser att de statliga myndigheterna bör övergå till användning av oblekt papper, förutom en begränsad användning för arkivexemplar. Återanvänder man papper innebär det en besparing av såväl energi som en minskning av olika tillverkningsprocesser. Returpapper är lämpligt i t. ex. dagstidningar, förpackningar, toalettpapper m.m. Det dominerande problemet inom gruvindustrin är läckaget av metaller från gamla gruvavfallsupplag. Lakvattnets innehåll av metaller medför allvarliga biologiska konsekvenser för djur- och växtlivet i kringliggande vattendrag. Om lakvattnet är starkt surt och metallhaltigt kan man få omedelbara förgiftningseffekter. Men framför allt är det metallernas förmåga att samlas i organismerna som är det allvarligaste problemet. Det innebär att också lakvatten med ganska låga koncentrationer av metaller kan ge upphov till framtida skador. Det gäller särskilt om utsläppen fortgår . Det måste fram nya tekniska lösningar när det gäller hanterandet av gruvvatten. I detta bör ingå återanvändning av processvatten liksom en minskning av vattenförbrukningen i processen. Vidare måste det till åtgärder som underlättar vattenåteranvändningen. Användning av mindre giftiga kemikalier vid gruvhanteringen bör också prövas. Gruvindustrin måste åläggas att upprätta åtgärdsplaner som i sin tur resulterar i att läckage från gamla avfallsupplag helt upphör. Utsläpp av lösningsmedel från verksamheter som lackering (t. ex. metallicklacker), läkemedelstillverkning, tryckeri- och plasttillverkning liksom från olika kemiska industrier innehåller kolväten av olika slag. De medför hälsooch växtskador. Lösningsmedlen har också förmåga att bilda oxidanter genom reaktioner med kväveoxider i atmosfären. Samhället måste stimulera en övergång till miljövänliga alternativ. Även här bör ekonomiska styrmedel utnyttjas. Jordbruket påverkas av miy öproblem Flera utifrån kommande miljöproblem drabbar jordbruket mer än någon annan näring. På är drivhuseffekten den mest omfattande. En uttunning av ozonskiktet kommer att ge oerhörda negativa effekter på såväl jordbruket som på livet i havet. Därigenom hotas i grunden dessa biologiska system. Luftburna kväveoxider och svaveldioxid är avgörande orsaker till den pågående försurningen av jordbruksmark. Det luftburna kvävet bidrar också till övergödningar. De luftburna tungmetallproblemen är allvarliga. Till allt detta har vi också uppmärksammats på hur radioaktiva utsläpp kan färdas lång väg och helt förändra jordbruksbetingelser långt bort från det kärnkraftverk där utsläppen ägde rum. Jordbrukets påverkan på miljön På många områden påverkar det moderna jordbruket miljön. Sjöar och havsområden har på sina håll blivit övergödda. I grundvattnet har nitrathalterna nått en oacceptabel nivå på flera håll i landet. Denna miljöpåverkan är allvarligast i intensiva jordbruksbygder med omfattande djurhållning. Läckaget från jordbruket måste ner till ett minimum. Växtnäringen måste stanna på åkern och i de producerande växterna. Växtodling och djurhållning måste harmoniseras så att de kan dra nytta av varandra. Då kan stallgödseln effektivt utnyttjas som en resurs och inte vara ett kvittblivningsproblem. Därigenom kan användningen av handelsgödsel minska. För detta talar också miljö-, energi- och beredskapssynpunkter. Det är uppenbart att användningen av kemiska bekämpningsmedel påverkar miljön. Sambandet är kanske inte lika tydligt som när det gäller växtnäringsläckaget, men är ändå tillräckligt tydligt för att inte kunna avfärdas. Till detta kommer problemet med spridning av tungmetaller, främst kadmium, som på åkrarna blir till regelrätta miljögifter. Hoten från de kemiska bekämpningsmedlen måste elimineras. Det kan ske på två sätt, dels genom att användningen minimeras, dels genom skärpta restriktioner för hanteringen. För att stödja ett miljövänligt jordbruk med minskad användning av kemikalier och handelsgödsel bör dessa produktionsmedel avgiftsbelastas. Avgifterna bör sedan användas inom jordbrukets prisreglering och utnyttjas för främjande av alternativ produktion med omställningsstöd för miljösatsningar inom jordbruket och eventuellt för exportstöd. Många viktiga naturtyper försvinner som en följd av det moderna jordbruket. Åkerholmar, stengärdesgårdar och våtmarker försvinner ur landskapsbilden. Detta påverkar växt- och djurlivet negativt. Landskapet måste hållas öppet och varierat. De stora naturvärdena i skogs- och mellanbygdernas odlingslandskap måste bevaras med hjälp bl. a. av en särskild hagmarksersättning. Förslag om detta har framlagts i annat sammanhang. Hittillsvarande målsättningar i jordbruket bör kompletteras med ett miljömål. Jordbruket som resurs i miljöarbetet Jordbruket kan och bör medverka till att lösa miljöproblem på andra håll i samhället. Genom att leverera bl. a. råvaror för drivmedelsproduktion, energigrödor och material till den kemiska industrin kan jordbruket göras till en kraft i miljöarbetet. Därigenom minskas beroendet av exempelvis kol och olja, vars användning hotar miljön. Nya grödor som med ny teknik användes för nya ändamål kan ha stor betydelse för jordbruket och för industrisamhällets försörjning av råvaror. Eftersom biomassa är förnyelsebar är det dessutom en stor fördel om sådan kan användas i stället för fossila råvaror. Ettåriga grödor har lättast att snabbt spela en stor roll i produktionen av biomassa. Det handlar om gräs, spannmål, lusern m. m. Nya sorter och arter blir aktuella. Energiproduktion är det mest näraliggande området. Såväl fastbränsle som biogas och etanol har ekonomisk konkurrenskraft om man ser till miljöfördelarna. Fiberproduktion för att tillgodose massaindustrins råvarubehov är ett realistiskt alternativ till råvaruimport och ett bra sätt att kompensera den s. k. virkessvackan under . Råvaruproduktion till den kemiska industrin är också ett angeläget område. Slutprodukter kan där vara lim, tvättmedel och mycket annat. Flera av dessa produkter kan dessutom inte alls eller bara med svårighet framställas ur fossila råvaror. Biomassa som råvara för kemikalier skiljer sig från olja i flera avseenden. Normalt är det endast en mindre del av biomassans kemiska struktur som utnyttjas. Råvarans övriga beståndsdelar kan användas för andra ändamål, t. ex. för energiproduktion. För att överföra spannmålsarealer till nya alternativa grödor och för att öka den alternativa ekologiskt inriktade odlingen krävs förändrade prisrelationer mellan framför allt spannmål och alternativen. En sänkning av spannmålspriserna är omöjlig då de redan är så låga att de knappt ger täckning för de rörliga kostnaderna. Det krävs därför ett stöd till alternativa grödor och till alternativ användning av nuvarande grödor, dvs. för energi- och industriändamål. Etanolen bör skattebefrias och en fullskaleanläggning för etanolproduktion etableras. Energiskogsodlingens miljöeffekter bör klarläggas. Det gäller bl. a. effekterna av sammanhängande monokulturer och användningen av kemiska bekämpningsmedel i energiskogsodlingen. Lövskogsodling kan vara ett alternativ i utnyttjandet av marken. Om bestånd av ädellövskog eller åtminstone inslag av ädla lövträd tillskapas blir alternativet mycket tilltalande. Det har blivit alltmer uppenbart att lövträd är en viktig resurs för massa- och virkesindustrin. Barrskogsplantering på åkermarker förändrar landskapsbilden och den ursprungliga och faunan kan utarmas. På lång sikt försämras markens bördighet och valfriheten i det framtida markutnyttjandet begränsas i realiteten. En ökad barrträdsplantering i skogs- och mellanbygderna är inte önskvärd. Vi föreslår följande principer för miljöarbetet inom jordbruket: Minimering av kemikalieanvändningen skall inriktas på de medel som kan befaras ha mest negativa effekter. Kemiska bekämpningsmedel som kan ersättas med biologiska, miljövänliga metoder skall förbjudas. Stråförkortningsmedel skall förbjudas. Spannmål som behandlats med stråförkortningsmedel skall ej få importeras. Naturgödsel skall lagras så att den kan spridas på bästa sätt och tidpunkt. Åkerjorden skall vara bevuxen så stor del av året som möjligt. Handelsgödsel och avloppsslam som innehåller tungmetaller och miljöfarliga kemikalier får inte spridas på jordbruksmark. Skötsellagen skall utformas så att all brukningsvärd åker skall nyttjas och förvaltas och så att dess långsiktiga produktionsförmåga garanteras. Jordbruket skall ställas om så att den areal som inte behövs för att producera livsmedel utnyttjas för fodergrödor och energi- och industrigrödor. Omställningsstöd bör utgå till de etablerade alternativa odlingsformerna. Bättre sorter, resistensförädling och biologisk bekämpning bör så långt möjligt ersätta kemiska medel. Ökade resurser skall satsas på utvecklingen av ett ekologiskt riktigt jordbruk med hög produktion och minimal miljöbelastning. En särskild hagmarksersättning skall införas för att bevara det öppna landskapet och den artrikedom i flora och fauna som finns i hagar och ängar. Hagmarksersättningen förutsätter att handelsgödsel ej används. Trafiken är den dominerande föroreningskällan i tätorterna. Också när det gäller försurning och långväga effekter av luftföroreningar är trafiken av stor betydelse. I svarar transportsektorn för mer än hälften av utsläppen av kväveoxider och kolväten. Sambandet mellan fordons hastighet och utsläpp av olika föroreningar är inte fullständigt känd, men man har konstaterat ökade utsläpp av kväveoxider med ökande hastighet. Buller från flygtrafik är ett omfattande problem i närheten av flygplatser. Flyget ger också upphov till luftföroreningsproblem. Järnvägstrafiken ger bullerstörningar som kan komma att förstärkas vid införande av snabbtåg. Vibrationer är ett annat problem kring våra järnvägar och kring vägar med tung vägtrafik. Särskilt ojämna vägbanor skapar problem. Utsläpp av luftföroreningar, läckage av oljor liksom slitage av däck och vägbanor gör att vägtrafiken i hög grad bidrar till förorening av dagvatten. Till detta kommer användning av hälso- och miljöfarliga ämnen och kemikalier som dessutom kan ge problem i samband med skrotning. I flera länder svarar trafiken för av det totala utsläppet av kväveoxider. Resten kommer från industriprocesser och från värme- och elkraftverk. I är trafikens andel . I produceras närmare kväveoxider. Kväveoxiderna och andra delar av bilavgaserna skadar både natur och människor. Avgaserna kan också bilda nya ämnen som är mycket skadliga. Det gäller t. ex. ozon som bildas av kväveoxider och kolväten och som särskilt drabbar skogen. Olika luftföroreningar förstärker varandras skadeverkningar. I tätorter utsätts växterna för en blandning av luftföroreningar. Skador inträffar redan vid låg koncentration av t. ex. ozon och kväveoxider när de två får reagera tillsammans. De ökade skördeskadorna på jordbruks- och trädgårdsväxter i och är förmodligen ett resultat av en blandning av ozon, svavel och kväveoxider. Det är inte bara fordonen själva som släpper ut skadliga ämnen. Också bensinen avdunstar och avger kolväten på sin väg från tankbåtar och raffinaderier, över bensinstationer och ner i bensintanken. Avdunstningen sker främst under de varma sommarmånaderna. Ett av målen för en ny trafikpolitik måste vara att minska mängden miljöfarliga utsläpp. Miljövänliga och energisnåla motorer och fordon måste utvecklas. För att ytterligare klara minskningen måste alla åtgärder vidtas för att få bort den onödiga trafiken. Den övriga trafiken måste förmås att utnyttja effektiva och energisnåla liksom miljövänliga alternativ. föreslår följande åtgärder för att begränsa kväveutsläppen från bilar. Utveckla miljövänliga bilmotorer. Krav på bästa avgasrenande teknik för lätta respektive tunga lastbilar och bussar. av bilismens totalutsläpp av kväveoxider härrör från den tunga trafiken. De avgaskrav som gäller för tunga fordon i skulle ge en 50-procentig begränsning av kväveoxidutsläppen. Det förslag som har presenterat och som ansluter sig till EG-normerna är otillräckligt. En förbättrad avgasteknik för den äldre bilparken måste införas. Ekonomiska stimulanser bör införas för komplettering med reningsteknik i den befintliga bilparken. Detta kan väsentligt minska utsläppen och kan kombineras med åtgärder för att effektivisera förbränningen. a) Överför godstransporter till järnväg. Begränsa transittrafiken med bil genom . b) Befria vissa stadskärnor från biltrafik. Pröva miljöavgifter för bilismen i särskilt belastade tätorter. c) Miljöpröva nya trafikanordningar. Miljökonsekvensbeskrivningar bör göras för t. ex. alternativa trafiklösningar över . till 100 respektive . Undantag bör göras för de minst försurningsdrabbade Norrlandslänen. Sänkningen bör kopplas till en intensiv informationskampanj som motiverar bilförarna att hålla hastighetsgränserna. kan kraftiga sänkningar av kväveoxidutsläppen från fordon åstadkommas med tekniska åtgärder och vid nuvarande hastigheter. För att vinna en sådan sänkning som redan har beslutat bör emellertid en sänkning av hastigheterna genomföras. De förorenade utsläppen från biltrafiken har ett tydligt samband med hastigheten. har beräknat att en sänkning av hastigheten på landets 70-, 90- och 110-vägar med . skulle innebära att kväveoxidutsläppen från denna trafik minskade med . Vid sidan av miljöfrågorna är det belagt att sänkt hastighet har en dramatiskt sänkande effekt på antalet trafikolyckor med allvarlig utgång. Trafikens miljöproblem är nu så hotande och fordrar så genomgripande insatser och beslut att frågan om vägtrafikens framtida struktur liksom de krav och begränsningar på bilismen som en lindring av miljöskadorna medför inte kan anstå. Valet av energikällor är av stor betydelse för miljön. Den framtida energipolitiken måste inriktas på effektivare energianvändning och utnyttjande av inhemska förnyelsebara energikällor. Övergången till ett sådant energisystem är i hög grad beroende på hur värmeförsörjningen ordnas. En snabb avveckling av kärnkraften kräver att konkreta åtgärder vidtas omgående så att avvecklingen av kärnkraften, omställningen och förnyelsen av energisystemen kan inledas. Följande åtgärder krävs: en avvecklingsplan måste upprättas för kärnkraften åtgärder för ökat sparande, effektivare energianvändning och intensifierad utbyggnad av alternativen vidtas och med inriktning på att: a) som inte behövs för produktion av livsmedel skall användas för odling av energigrödor som råvara för inhemsk produktion av alternativa drivmedel, biobränslen m. m. b) avdragsrätt vid beskattning för villaägare och bostadsrättsinnehavare införs i syfte att stimulera till energiinvesteringar som avser isolering, värmeåtervinning och övergång till eldning med biobränslen c) stöd till små vatten- och vindkraftverk under minst en femårsperiod förstärks inrättande av en energiutvecklingsfond finansierad med en avgift på /kWh elström. Detta skapar en ekonomisk resurs på över 2 miljarder för satsningar på effektivare energianvändning och alternativ energi utöver de medel som tas ut i särskild energiskatt ekonomiska styrmedel med riktlinjer för energibeskattningen som föreslås i annat sammanhang förstärkt stöd till energiforskning och ökad satsning på forskning om effektivare energianvändning målet 2000 skall vara högst , varav högst el i slutlig energianvändning en beredskapsplan för snabbavveckling av kärnkraften utarbetas för en eventuell katastrofsituation. Miljömyndigheterna måste kunna hantera miljöproblem av övergripande karaktär. Exempel på sådana problem är försurning, kemikaliespridning, havsföroreningar och luftföroreningar som påverkar klimat och ozonlager. Åtgärder för att förebygga och lösa dessa miljöproblem berör stora delar av samhället och ett mycket stort antal föroreningskällor. Nuvarande miljösituation tillsammans med förändringar i samhället ställer krav på miljövården som är berättigade men är omöjliga att genomföra med nuvarande resurser och organisation. måste utvecklas till ett kraftfullt medel för överblick av miljösituationen, prioritering av insatser samt genomförande av praktiska åtgärder. Målet är att uppnå en helhetssyn som innebär att miljöhänsyn naturligt vävs in i all verksamhet som kan påverka miljön negativt. Just bristen på samlad överblick är en av de stora svagheterna inom miljöskyddet . Därmed saknas nämligen underlag för prioritering. På de enskilda anläggningarna hinner man inte med och har inte underlag för detta. Det finns heller inte någon vägledning från centralt håll om vilka anläggningar och vilka föroreningsproblem som är mest angelägna att arbeta med. Tillsynen över förprövningspliktiga verksamheter är bristfällig. Tillsynen över övrig miljöfarlig verksamhet närmast obefintlig. Det är bara i undantagsfall som man t. ex. på länsstyrelserna har möjlighet och resurser att bedriva någon aktiv tillsynsverksamhet. Länsstyrelserna har fått inskränka sig till ingripande vid klagomål. Nuvarande miljöskyddsorganisation för prövning och tillsyn är otillräcklig. I förhållande till andra områden är resurserna för miljöskydd blygsamma. För att länsstyrelserna skall kunna motsvara förväntningarna på ett samhällsplanerande organ med avgörande inflytande på miljövården krävs förstärkning av både personal och andra resurser. Vi framlägger förslag om detta i ett senare sammanhang. Modellinstrumenten finns i samhället, men miljöfrågorna och naturresursfrågorna har stått utanför detta modellbygge. Det måste t. ex. därför skapas modeller som kan tala om vad som händer på olika miljöområden som en följd av ekonomiska beslut. Regeringen måste initiera ett avancerat modellarbete av detta slag. Miljö- och naturresursfrågorna måste komma in i samhällsarbetet på ett likartat sätt som andra frågor redan gör. Det är lika viktigt att det finns ekologisk kunskap med i alla dessa sammanhang. För om inte den kommer in på planeringsstadiet, i de tidiga bedömningarna, då blir det svårt att rätta till det . Regeringen måste förbättra miljörepresentationen i utredningar, styrelser m. m. Naturresursräkenskaper kan bli ett sätt att undersöka och beskriva sambanden mellan naturresurser/miljö och ekonomi. De kan bli ett instrument i bedömningen av en viss ekonomisk utveckling och av de naturresurser som används. De kan användas för att ge underlag för en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna för sysselsättning, handelsbalans, etc. av en viss naturresurs- och miljöpolitik. Liksom naturresursräkenskaper skall miljökonsekvensbeskrivningen i en konkret valsituation hjälpa beslutsfattarna att välja mellan olika handlingsalternativ på ett sådant sätt att miljöpåverkan blir så liten som möjligt. skall man kunna ta ekonomiska hänsyn. När ett projekt är på väg att genomföras eller ett beslut på miljöområdet är på väg att fattas skall grundtanken vara att minska de negativa miljöeffekterna. För att kunna göra det behöver man en sammanställning av de olika alternativa handlingsvägarna och deras miljöeffekter. Ett sådant alternativ är också det som brukar kallas noll-alternativet, dvs. inte vidtar någon åtgärd. När miljökonsekvensbeskrivningen genomförs är det viktigt att man får en möjlighet att verkligen jämföra effekten av de olika alternativen. Ett system med miljökonsekvensbeskrivningar bör införas. Det är viktigt att hela verksamheten med miljökonsekvensbeskrivningar bedrivs med stor öppenhet. Det innebär att materialet skall kunna utsättas för en inträngande offentlig granskning. Berörda myndigheter skall kunna diskutera materialet och komma med kritik. Har man tillgång till öppna förhör är detta till stor hjälp. Vi har i tidigare ingen erfarenhet av offentliga förhör. Men det är önskvärt med ett svenskt offentligt utfrågningssystem inom flera olika områden. Flera av de miljöproblem som under de gångna 10-15 åren varit centrala i debatten har i grunden haft vetenskapliga och tekniska inslag. Ändå har samhället inte klarat av att föra in vetenskapligt och tekniskt kunnande i debatten tillräckligt snabbt och med tillräcklig tyngd. Det finns alltså självklara ämnen som kan och bör behandlas i offentliga förhör. Dit hör t. ex. delar av kärnkraftsfrågan, användning av biotekniken, hotet mot ozonskiktet etc. Vart och ett av problemen finns med i dagens politiska beslutsprocess. Ett offentligt utfrågningssystem skulle öka allmänhetens deltagande. Att förbättra demokratin, människors inflytande, är en av de viktigaste åtgärderna för att få en bra miljöpolitik. Det material man tar fram i en offentlig utfrågningsprocess kan bidra till en sådan utveckling. Det är angeläget att man på miljöområdet i jordbruksutskottet utnyttjar offentliga utfrågningar. Miljövårdsarbetet inriktas på att begränsa skadeverkningar av användning av existerande teknik. Mer sällan förekommer att man försöker finna långsiktigt möjliga utvecklingstrender och klarlägga de valmöjligheter som står till buds. Genom att på ett tidigt stadium identifiera olika tänkbara utvecklingar kan man nå betydligt längre. Detta erbjuder också en grund för överväganden om styrmedel. Framtids-, strategi- och perspektivstudier erbjuder möjligheter att förbättra beslutsunderlag för långsiktig planering inom myndigheter med ansvar inom naturresurs- och miljöområdet. Sådana studier bör bedrivas vid universiteten. Kompetensen inom naturresurs- och miljöområdet bör byggas upp vid universitet och högskolor. Vissa tvärvetenskapliga centra bör kunna utgöra en viktig organisatorisk bas för kompetensuppbyggnad. Integrerade projekt är en annan möjlighet. Speciellt gäller detta framtidspolicy och strategistudier. Vetenskapsmän måste få en större roll i det internationella miljöarbetet. Det gäller bl. a. att få en bättre forskarrepresentation i statliga delegationer vid internationella konferenser. Forskningen måste bättre klarlägga de olika konsekvenserna av att passera det som kan kallas smärtgränsen för olika ämnen och föreningar. För detta krävs ett utvecklande av den internationella samordningen. Ett samarbetsavtal mellan europeiska stater har slutits om tekniskt och vetenskapligt utvecklingsarbete. För att främja ett europeiskt samarbete på miljöområdet, för att utveckla och stimulera åtgärder som minskar luftföroreningarna bör ett Miljö-Eureka bildas. Ett sådant Miljö-Eureka bör också samordna forskningsinsatserna på området och samordna de miljöövervakningsprogram som finns och behöver vidareutvecklas. Ett Miljö-Eureka bör lägga stora ansträngningar vid att analysera de olika luftföroreningarnas orsaker och effekter. Vidare måste arbetet med att utveckla miljövänliga energi- och industriprocesser och en effektiv reningsteknik ges hög prioritet. Informationsinsatserna är av stor betydelse och ett Miljö-Eureka skulle på ett effektivt sätt kunna sprida information om åtgärder, teknik och forskning inom luftföroreningsområdet. Samarbetet inom Miljö-Eureka måste naturligtvis vara öppet för alla länder i . Övervakningen av miljökvaliteten måste byggas ut.