mot · GB02So236 · 1988-01-25 00:00:00 — m. fl. (fp) om barns livsvillkor Registrering av skador Skyddsombud BROTT MOT BARN Misshandel Sexuella övergrepp BARN VID SKILSMÄSSA Gällande rätt Samförståndslösningar Interimistiska förordnanden Särskilt om umgängesrätt Verkställighet BARN OCH DET RÄTTSLIGA FÖRFARANDET FORSKNING OM BARN Socialt utsatta barn Forskning om skolmiljön Forskningscentrum Barnen är det bästa vi har. De är hopp och löften för framtiden, som de har en omedelbarhet och förankring i , som vuxna ofta saknar. 1 1987/88. Barnen måste vara inspirationskällor också i det politiska vardagsarbetet. Om vi ger barnen en bra start i livet ökar möjligheterna till en ljusare framtid. Föräldrarna har ett stort ansvar för barnen. De skall, förutom mat och kläder, ge dem kärlek, trygghet, tradition, kultur, värderingar osv. Men föräldrarna äger inte barnen, det kan ingen göra. som de fostrar barnen måste de respektera dem som självständiga individer. Föräldrarna har ansvaret för barnens uppväxt och fostran. Samhället skall på skilda sätt stödja dem i denna deras uppgift. Detta är utgångspunkt, när vi t. ex. kräver vårdnadsbidrag, höjt barnbidrag och en utbyggd barnomsorg. Det måste också vara samhällets uppgift att skydda barn från att fara illa. Svenska barn har det i allmänhet bra internationellt sett. Det återstår dock mycket att göra innan barnen kommit i nivå med vuxna t. ex. i fråga om rätts- och integritetskydd. Många barn råkar ut för olycksfall och andra kroppskador i en miljö byggd av vuxna för vuxna utan hänsyn till barns begränsningar och behov. 1 en konfliktfylld värld är det många barn som kommer i kläm och försummas vid t. ex. skilsmässor och flyktingskap. Mitt i välfärden finns barn som har det utomordentligt svårt barn som lever i social misär och ensamhet, blir vanvårdade, misshandlade eller sexuellt utnyttjade. Motionen koncentrerar sig i första hand på åtgärder för barn som drabbats på nämnda områden. Andra aspekter på barnens situation behandlas i bl. motioner om kultur, skola och u-landsbistånd. Vi har i med framgång lyckats bekämpa svåra sjukdomar hos barn. Utvecklingen har tyvärr inte varit lika gynnsam när det gäller att motverka olycksfall. Barnolycksfallen överstiger i absoluta tal antalet rapporterade arbetslyckor. Det krävs lika många liv genom barnolycksfall som genom olyckor i arbetslivet. En undersökning har visat på att 200 000 barn skadas så svårt att sjukhusbesök eller motsvarande är nödvändigt. Av dem måste ca 15 000 barn läggas in för vård. Olycksfall inte minst inom trafiken svarade för nära hälften av den totala dödligheten i landet. För barn utgjorde olyckor största enskilda dödsorsaken. Rent mänskligt innebär det sorg och livslångt lidande för många. Krasst ekonomiskt innebär detta stora kostnader för samhället. I runda tal sker en tredjedel av skadorna i hemmet, en tredjedel i lekmiljön nära hemmet och en tredjedel utanför hemmiljön. Bland 10 15-åringar sker hälften av alla olyckor i skolan. Den främsta olycksorsaken är utformningen av den fysiska miljön. Undersökningar har visat att majoriteten av olycksfallen hade kunnat förebyggas på planeringsstadiet med enkla medel utan större kostnad. Det är oförsvarligt att inta en passiv låt-gå-mentalitet inget hjälper när olyckan är framme, det var nog meningen, det har ju inte hänt något . En sådan inställning är otänkbar när det gäller att skydda vuxna till liv Arbetarskyddet föreskriver t. ex. att inte bara arbetsolyckor utan även tillbud skall utredas och åtgärdas. Detta är väl motiverat eftersom man påvisat att varje olycka inom industrin i genomsnitt föregåtts av tre tillbud. Det är angeläget att reglerna för skyddsarbetet i skolan uppmärksammas. Det är dubbelt så vanligt att elever skadas i skolan som att vuxna skadas i arbetslivet. Den arbetsmiljölag som antogs 1978 omfattar därför även skolelever från årskurs 7. fick i uppdrag att utreda hur lagen borde tillämpas. I SÖ:s rapport Elevernas medverkan i arbetet med skolans arbetsmiljö står att läsa: Enligt arbetsmiljölagen omfattas elever från och med högstadiet av lagen. Elever på låg- och mellanstadiet är således undantagna. Det är emellertid väsentligt att kontinuitet präglar undervisningen om arbetsmiljöfrågor. Sådana bör behandlas på lågstadiet i den dagliga undervisningen. Barn kan därigenom fostras till ansvar för och omsorg om sig själva och andra. Upp genom årskurserna kan eleverna ges ett ökat ansvar och undervisningen därigenom fördjupas. SÖ föreslog att regeringen skulle vidta de författningsmässiga åtgärder som fordras för att i enlighet med förslaget ge eleverna formella möjligheter att medverka i skyddsarbetet. Det föreslogs bl. a. att åtgärder skulle vidtas för att få en fungerande utbildning av elevskyddsombud. Ärendet ligger kvar hos . Arbetsmiljölagen är en ramlag, som måste kompletteras med tillämpningsföreskrifter, om lagen skall få avsedd effekt. När det gäller att skydda vuxna till liv och hälsa har detta aldrig ifrågasatts. Trots att arbetsmiljölagen gällt för skolelever från årskurs 7 har lagen inte kompletteras med tillämpningsföreskrifter eller allmänna råd. Detta är ytterst beklagligt. En grundförutsättning för att olyckor och även skador på grund av mobbning mellan barn skall kunna förebyggas är att det finns ett enhetligt system för registrering och rapportering av olyckor. har fått i uppdrag att ta initiativ till registrering av samtliga skadefall, som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården. Det är viktigt att statistiken utformas så att den fångar upp även de för barn speciella riskerna. I vårt land finns en heltäckande barn- och skolhälsovård. Föräldrautbildning inom barnhälsovårdens ram är på god väg att bli utbyggd över hela landet. och skola fungerar som värdefull resurs inom skolans värld. Många värdefulla initiativ har tagits inom barnhälsovårdens och skolans ram för att förebygga olycksfall. Det finns en öppenhet och beredskap för åtgärder mot olycksfall, som gör att man med relativt enkla medel bör kunna bygga upp en effektiv skyddsorganisation. I många skolor fungerar elevskyddsombud. Denna organisation bör byggas ut så att den blir heltäckande. För mindre barn bör föräldrar kunna utbildas till och fungera som barnskyddsombud inom t. ex. ett bostadsområde. Att föräldrar är villiga att medverka och ta ansvar framgår bl. a. av det s. k. , där man fick en minskning av skador genom olycksfall med nästan en tredjedel. Andelen småbarnsföräldrar som uttryckte intresse för att förebygga barnolycksfall, ökadefrån 15 /otili parallellt med att antalet skador bland barn upptill halverades. Brott mot barn Misshandel Misshandel av barn och kvinnor är mer vanligt förekommande än vad man i allmänhet kan tro. Gemensamt för familjevåld i alla former är att de inblandade parterna i många fall försöker dölja problemen. Det finns därför inga exakta siffror. Av troligen hundratusentals misshandelsfall leder omkring 10 000 till polisanmälan. Vid en granskning av journaler rörande 453 kvinnor som vårdats för skador på befanns vara misshandlade. Hälften av kvinnorna hade hemmavarande barn. I flertalet fall hade dessa bevittnat misshandeln av modern. 1 en fjärdedel av fallen hade också barnen misshandlats. Vid en granskning av drygt 1 200 barnolycksfall i framkom att av skololyckorna har orsakats av våld från en elev gentemot en annan. anger i ett yttrande 1986 Fysiskt våld mellan elever förekommer ofta, även medvetet våld. Det är därför angeläget att snabbt finna former för ett arbete att höja elevernas säkerhet. En grundförutsättning för att mobbning eller skada på grund av våld mellan barn skall kunna åtgärdas är att orsaken till skadan upptäcks, att det dokumenteras hur skadan uppkommit och att uppföljning sker med förebyggande insatser. Det är av stor vikt att vårdpersonal är lyhörd för tecken som tyder på att skador uppkommit genom misshandel eller genom våld mellan barn och att de aktivt medverkar till att den onda cirkeln bryts. Riktlinjer för handläggning när barn misstänks ha blivit misshandlade finns . Vikten av en noggrann beskrivning av skadans utseende och ålder betonas. Fotografering av skadan och skelettröntgen för att dokumentera ev. frakturer av skiftande ålder rekommenderas. Det behövs dock förnyad information och utbildning angående barnmisshandel, eftersom riktlinjerna hunnit falla i glömska på många håll. Misshandlade kvinnor och barn berättar sällan spontant om sin situation. Personal måste våga fråga hur skadan uppkommit även när misshandel är möjlig orsak. En förutsättning för att våga fråga är att man är beredd att ta emot ett förtroende och har kunskap om hur situationen skall hanteras. Personalen måste vara väl insatt i de resurser som finns och kunna informera om möjligheter till inläggning, om kontakt med kvinno- och socialjour och olika typer av samtalsbehandling. Skador måste dokumenteras noggrant så att ett utförligt underlag finns tillgängligt för ett ev. rättsintyg. Ofta förnekas misshandel vid första vårdtillfället. En detaljerad beskrivning av skadorna är trots detta värdefullt som underlag i ev. senare rättsintyg vid upprepad misshandel. har beslutat att registrering skall genomföras av samtliga skadefall som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården. Avsikten är att förbättra underlaget för förebyggande insatser i samhället. När vårdpersonal systematiskt börjar registrera alla skadors omfattning och orsak kommer sannolikt flera fall av skador än orsakade av våldshandling att upptäckas. En handlingsberedskap måste därför byggas upp. Detta understryker behovet av utbildning och fortbildning av vårdpersonal angående diagnostik och handläggning av skador, som uppkommit på grund av våldshandling. Brottslighetens utveckling i vårt land är oroväckande och särskilt då brottsliga övergrepp mot enskilda människor. Allvarligast är kanske sexuella övergrepp mot barn som förövas av barnet närstående personer. I dessa fall är problemen regelmässigt både många och svåra. De berör på ett djupgående sätt barnet som brottsoffer och den närstående gärningsmannen men också familjen i övrigt, som är en av vårt samhälles grundstenar. Av grundläggande betydelse är den svåra utredningen av vad som hänt mellan gärningsmannen och brottsoffret, oftast fader och dotter. Det är nödvändigt att samordna rättsväsende, socialförvaltning och aktuella vårdinsatser. Dessutom måste utredningen handhas av särskilt intresserad och utbildad personal, inte minst på polis- och åklagarsidan. Vid denna utredning måste man också i största möjliga utsträckning utnyttja videotekniken för att om möjligt bespara barnet själva rättegången. Följande grundprinciper bör gälla för dessa ärendens handläggning: o Barnet skall ges skydd mot ytterligare övergrepp, även mot påtryckning och repressalier. o Barnet skall få vård och behandling för såväl fysiska som psykiska skador. o Barnets familj skall erbjudas stöd och erforderlig behandling för skador, o Myndigheterna skall medverka till att utredningen blir så snabb och skonsam som möjligt för alla i familjen, o Åtgärder skall samordnas så att myndigheterna inte hindrar eller försvårar varandras utredningar. En samverkansmodell med fasta rutiner skulle bäst kunna garantera en tillfredsställande gemensam bas för såväl sociala som rättsliga åtgärder. Försök med organisations- och utredningsmodeller förekommer på olika håll. Det synes angeläget att fastställa en grundläggande principmodell för tillämpning i hela landet vid sexuella övergrepp mot barn och med särskilda regler för incestfallen. Familjesplittring i form av skilsmässa eller separation har blivit allt vanligare i dagens samhälle. Sådan splittring medför naturligtvis många och stora problem för alla berörda parter. Därvid är barnen hårt drabbade och även de mest försvarslösa. Den familjerättsliga lagstiftningen och särskilt reglerna om vårdnad och umgängesrätt vid skilsmässa har avgörande betydelse. Detta regelsystem har utsatts för kritik från många håll och därvid har även framförts krav på en totalreform. Här skall dock endast några viktiga men besvärliga rättsliga problem tas upp till behandling. Det bör för undvikande av missförstånd betonas att juridiken inte utgör någon patentmedicin som botar alla vid skilsmässa uppkommande problem. Barn står i princip under vårdnad av båda föräldrarna. Denna gemensamma vårdnad fortsätter även efter skilsmässa men kan upplösas genom dom på begäran av föräldrarna eller någon av dem. Avgörande vid vårdnadsvalet blir barnens bästa. Den förälder som inte blir vårdnadshavare kan få umgänge med barnet efter vad som är bäst för barnet. Utgångspunkten måste vara att söka undvika processer om vårdnads- och umgängesfrågor. Relationerna mellan föräldrarna främjas bäst om dessa frågor inte blir föremål för en utdragen och upprivande rättegång. Samförståndslösningar är också bäst för barnet. Olika modeller finns för att uppnå sådana lösningar. I beviljas inte skilsmässa förrän föräldrarna enats i frågan om vårdnad och umgänge. I vårt land har främst använts s. k. samarbetssamtal sorn syftar till att ge föräldrarna hjälp att gemensamt och i samförstånd själva ta ansvar för beslut i vårdnads- och umgängesfrågorna. Sådana samtal förekommer i en del kommuner och har förklarat att en utvärdering bör göras av denna verksamhet. I avvaktan på dess resultat bör inga nya initiativ tagas. Däremot måste behovet av samförståndslösningar kraftigt understrykas. I direkt anslutning till skilsmässan kan domstolen provisoriskt besluta om vårdnad och umgänge i avvaktan på slutlig dom i målet. I dessa fall skall domstolen förordna efter vad rätten finner skäligt. Resultatet blir ofta att en förälder får vårdnaden och den andre föräldern får umgängesrätt med barnet. Problemet med dessa interimistiska förordnanden är att de beslutas på inget eller ringa utredningsunderlag. blir dessa förordnanden ofta styrande på den slutliga domen. Dessa förordnanden borde få annorlunda innehåll. Utgångspunkten skall vara gemensam rättslig vårdnad även sedan föräldrarna flyttat isär, såvida detta inte efter viss social snabbutredning finnes oförenligt med barnets bästa. Härigenom behåller båda föräldrarna även sedan de flyttat isär såväl rätten som skyldigheten att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter men då naturligtvis med rimlig hänsyn till barnets synpunkter. Däremot får tillfälligt förordnande meddelas angående den faktiska vården, dvs. barnets bostad och den dagliga omsorgen, om föräldrarna inte kan komma överens. Denna beslutsmodell med sin mindre styrande effekt på den slutliga domen borde förhoppningsvis minska dramatiken i rättsprocessen, påskynda handläggningen och bädda för bästa möjliga slutresultat. Lagens utgångspunkt är att barn har behov av umgänge med båda sina föräldrar även sedan dessa separerat. framgår att lagen ger den förälder som inte får vårdnaden en stark umgängesrätt genom att vårdnadshavaren ålägges en sträng skyldighet att tillgodose umgänget så långt som möjligt enligt lagens ordalydelse. Först vid rättegång skall uttryckligen direkt hänsyn tas till barnets bästa. Problemen med umgängesrätt är många men här skall pekas på främst två viktiga rättsliga problem. Dels att huvudregeln grundlägger en alltför kategorisk umgängesrätt. Dels att hänsynen till barnets bästa inte lyftes fram tillräckligt tydligt. Rättstillämpningen har blivit alltför schematisk vid fastställandet av umgängesrätten och den individuella anpassningen är ofta otillräcklig i det enskilda fallet. Rättspraxis blir ibland för mekanisk vid beslut om umgängesrätt som exempelvis när en fader efter att ha dömts för sexuella övergrepp mot sin fyraåriga dotter likväl tilldöms umgängesrätt. Förbättringar skulle uppnås om lagtexten i 6 kap. 15 § förtydligades. I första stycket kunde formuleringen om att barnets behov av umgänge så långt som möjligt tillgodoses ersättas med att den skall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet. I ett nytt fjärde stycke skulle barnets bästa kunna beskrivas tydligare genom att vissa faktorer uttryckligen lyfts fram i lagtext. Det gäller då främst barnets ålder och mognadsgrad, känslomässig anknytning mellan barn och umgängesförälder, barnets egen inställning samt föräldrarnas inbördes förhållande. Härigenom skulle förhoppningsvis kunna uppnås en mer individualiserad rättstillämpning. För den händelse att föräldrarna inte följer rättens dom om vårdnad eller umgängesrätt kan det bli aktuellt med tvångsvis verkställighet. slut, som meddelas av länsrätt, utgör mycket känsliga mål eftersom tvånget direkt eller indirekt riktas mot barn. Rättens möjligheter möjligheter att vägra verkställighet är mycket begränsade och verkställighet kan ske med uttryckligt lagstöd även om det finns risk för att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas. Med hänsyn härtill borde rättens möjligheter att vägra verkställighet utökas. Vägran borde kunna beslutas i samtliga fall då verkställighet inte är förenligt med barnets bästa. Hänvisning till allmän domstol för omprövning av vårdnad eller umgängesrätt borde kunna ske oftare och då genom bindande återförvisning till länsrätten. Ett tilltagande problem på det internationella rättsliga området är det ökande antalet fall av olovligt bortförande av barn. Det gäller främst då en förälder utan lov för med sig sitt barn till ett annat land för att undanhålla den andra föräldern vårdnaden om barnet. Hit hör emellertid också fall då en förälder håller kvar barnet i ett annat land efter umgängestidens utgång eller efter det domstol har anförtrott vårdnaden åt den andra föräldern. Den ökade rörligheten över gränserna medför ett allt större behov av en internationell reglering på området. Det är särskilt viktigt att få till stånd ett samarbete mellan länder. Det är emellertid så att anslutning till konventioner av och i dessa frågor inte föreligger från de stater med vilka de största problemen föreligger. Därför är det angeläget att verkar för bilaterala avtal med dessa länder. Det är också angeläget att internationella organ verksamma i det land dit barnet bortförts, t. ex. Rädda barnen och Röda korset, automatiskt kopplas in för att i görligaste mån ge hjälp och stöd samt kontrollera t. ex. barnets hälsotillstånd. Dessa organ bör upprätta kontakt också med den i kvarvarande föräldern. Denna kontakt är mycket viktig för barnet för att övergivenhetstrauma skall undvikas och återflyttningen till underlättas. Det finns situationer då samhället måste ingripa mot föräldrarnas vilja för att skydda barn som vanvårdas, misshandlas eller utnyttjas på ett otillbörligt sätt. När barns behov kommer i konflikt med de vuxnas har barnens behov företräde. Det är en grundprincip i svensk lagstiftning, som vi skall vara stolta över och värna om. är med all rätt skyldig att ingripa, om ett omhändertagande är enda möjligheten för att ett barn skall få nödvändig hjälp och vård. Men det är viktigt att det omhändertagna barnet får upprätthålla och utveckla sin kontakt med föräldrarna i positiv riktning. måste garanteras tillräckliga resurser, fortbildning och kontinuerlig utveckling av arbetsmetoderna inför insatser före och efter omhändertaganden. Insatserna skall syfta till återförening med föräldrarna så snabbt som möjligt i samtliga fall, där detta framstår möjligt. måste socialnämnden ha kvar nuvarande möjlighet att förhindra skadliga flyttningar. Det är särskilt angeläget att socialvården utökar sitt ansvarstagande för ungdomar som hamnat i missbruk, prostitution eller kriminalitet. Tonårsinstitutionerna måste få resurser och vårdprogram, som möjliggör en effektiv återuppfostran och gränssättning. Barn och det rättsliga förfarandet Familjemål menar i sin doktorsavhandling att rättsmyndigheter inte ser på barn utifrån barnens perspektiv. Hon har granskat 679 mål om vårdnad, omhändertagande och verkställighet. Genomgående är det vuxna, som talar över huvudet på barnen. Vuxenpsykiatriska utlåtanden väger tyngre än barnpsykiatriska och barnen saknar egen talerätt. Hennes avhandling mynnar ut i att det behövs större inflytande för psykologer och andra barnexperter. I utredningen behov föräldrars rätt betonas att mer kunskap behövs om barns behov och utveckling, inte bara bland förtroendevalda utan i lika hög grad bland domare och nämndemän. Enligt svenska lagar skall domaren i tvistiga vårdnads- och umgängesmål i första hand utgå från barnets bästa. Det är en mycket svår uppgift. Utan barnpsykologiska kunskaper kan den bli näst intill omöjlig. Man kan inte begära att en domare, utöver sina långvariga kvalificerade lagstudier också skall hinna tillägna sig omfattande kunskap om barns utveckling och behov i olika åldrar. Vid behov bör rätten därför kunna utökas med en ledamot med ingående kunskaper om barns utveckling och behov. föreslår att allmänna domstolar skall få möjlighet att i alla slags mål låta en expertledamot ingå i domstolen. En sådan möjlighet kan bli till stort gagn för barn i mål där det fordras ingående kunskaper om barns utvecklingsgång och behov, t. ex. i vårdnads-, placerings- och omhändertagandemål. I brottmål om sexuella övergrepp mot barn uppkommer inte sällan särskilda procesuella problem. Inriktningen måste vara att kräva största möjliga hänsyn till barnet utan att göra avkall på kravet på rättssäkerhet för den misstänkte. Det första problemet gäller barnets närvaro och förhöret med barnet inför domstolen. I görligaste mån bör man undvika att det för brottet utsatta barnet personligen måste närvara eftersom risken är stor att barnet tar allvarlig skada. Föreligger sådan utredning som tidigare föreslagits så räcker det ofta att spela upp den gjorda videoinspelningen. Om barnets närvaro inte kan undvaras måste möjligheter finnas att vid behov helt säkert och fullständigt undvika personlig konfrontation mellan barnet och gärningsmannen. En lösning är då att placera barnet i ett särskilt rum med videokommunikation till rättssalen. Förhöret med barnet i domstolen måste upp tagas på videoband av flera skäl men särskilt för att undvika nya uppslitande förhör inför hovrätten vid ett överklagande. Ett annat problem är bedömningen av trovärdigheten i barns berättelser. Här finns behov av ett ökat anlitande av sakkunniga inför domstol. Sådana sakkunniga måste vara legitimerade barnpsykologer med juridisk kunskap och stor erfarenhet av tilltrosbedömningar. Härigenom skulle garanteras säkrast möjliga bedömning av barnets trovärdighet. Det yttersta målet är att uppnå såväl en mjukare behandling av barn som en ökad rättssäkerhet i brottmål om sexuella övergrepp mot barn. En undersökning gjord av barnmiljörådet angående den rättsliga behandlingen av olycksfall, visade att det bland 20 891 mål som granskades inte fanns ett enda som behandlade barnolycksfall. Det finns bestämmelser om skyddsanordningar i t. ex. normer, Allmänna ordningsstadgan och Byggnadsstadgan. Av undersökningen framgår att bestämmelserna åsidosatts utan att rättslig prövning blivit följden. Polis och åklagare har varit osäkra om hur svåra barnolycksfall skall behandlas ur rättslig synpunkt. Man har inte ansett sig ha stöd i lagen för en förundersökning som kan leda till åtal och rättegång. Därför har sällan vållande- och ansvarsfrågan kommit upp till prövning i domstol. Det är angeläget att barnen får förbättrat rättsligt skydd och att föräldrarna till drabbade barn får stöd och hjälp att driva olycksärenden vidare till rättslig instans. Lagstiftningen rörande barn och deras förhållanden till sina föräldrar och samhället är liksom all annan lagstiftning en produkt av den kultur där den tillkommit. Den speglar den syn samhället har på barns ställning. Redan i vår närmaste omvärld, , skiljer sig familjelagstiftningen och annan lagstiftning som rör väsentliga områden i barnens uppväxt på viktiga punkter. Det gäller t. ex. den svenska synen på aga. Ett viktigt steg för att förbättra barns rätt i samhället är därför att initiera en genomlysning av lagstiftningen om barns rätt i i syfte att verka för en harmonisering.