mot · GB02Sf244 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88: Sf244 av () om reglerna för handikappersättning En sjuk eller handikappad person som fyllt och som fått sin funktionsförmåga nedsatt kan under vissa förutsättningar få handikappersättning. För rätt till sådan ersättning krävs att funktionsförmågan för avsevärd tid är så nedsatt att personen i fråga - behöver hjälp av annan person i sin dagliga livsföring, - behöver hjälp av annan person för att kunna förvärvsarbeta eller studera, - behöver vidkännas betydande merutgifter. Rätten till handikappersättning grundas på det sammanlagda behovet av stöd. Handikappersättning kan utges med 34,50 eller av basbeloppet. Hur stor ersättning som betalas ut är beroende på stödbehovets omfattning. Den som anser sig ha rätt till handikappersättning skall ansöka om detta hos . Enligt 16 kap. 5 § lagen om allmän försäkring utges handikappersättning fr. o. m. den månad rätten till förmånen inträtt. Ersättningen får dock inte utges tillbaka än före ansökningsmånaden. Handikappersättningen fyller en viktig funktion och det är därför angeläget att en ordentlig information kan lämnas om rätten att erhålla handikappersättning. Det är också angeläget att det regelsystem som kringgärdar ersättningen är lämpligt utformat. Enligt min mening fungerar inte ersättningen tillfredsställande när det gäller informationen och reglerna för retroaktivitet. För den som genomgår behandling vid sjukhus, informeras om anledningen till sjukhusvistelsen, under förutsättning att patienten är berättigad till sjukersättning. Genom detta samarbete med sjukvården, kan informera aktuella patienter om handikappersättningen. För patienter som inte är berättigade till sjukersättning finns inte något motsvarande samarbete mellan sjukvården och . Konsekvensen kan i vissa fall bli att personer som är berättigade till handikappersättning inte får någon information och därför inte heller söker ersättningen. Det finns exempel där en patient, som genomgått en benamputation, fått informationen om sin rätt till handikappersättning först efter operationen. Informationen kom då inte från , som är ansvarig, utan från behandlande läkare. När handikappade inte har kunnat söka ersättningen på grund av utebliven information från måste regeln om begränsad retroaktivitet Mot. anses vara alltför stelbent och byråkratisk. Inte ens i fallet med den benamputerade, som fick informationen , har kunnat göra avsteg från regeln om tre månaders retroaktivitet. Mot den bakgrund jag redovisat anser jag att bestämmelsen i lagen om allmän försäkring om att handikappersättning inte kan utges tillbaka än före ansökningsmånaden bör ändras. I stället bör i likhet med vad som gäller för barnpension en regel införas om att handikappersättning skall utges fr. o. m. den tidpunkt då det kan fastställas att rätt till handikappersättning föreligger. Det bör vara möjligt att med hjälp av sjukhusjournaler etc. kunna avgöra när funktionsförmågan blivit så nedsatt att rätt till handikappersättning föreligger. Vad beträffar avgörandet, av vilken nivå för ersättningen som den enskildes stödbehov berättigar till, används kvitton och andra uppgifter angående hjälpbehov och merkostnader m. m. för att bestämma detta. När bestämmelsen om en förlängning av retroaktivtiden för barnpension infördes angavs i propositionen att grunden härför var att undvika rättsförluster till följd av för sent inkomna ansökningar (prop. 1987/88:75). Jag anser att samma argument kan anföras för en förlängning av retroaktivtiden för handikappersättning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av ändring av 16 kap 5 § lagen om allmän försäkring (handikappersättningen).