mot · GB02Fi226 · 1988-01-26 00:00:00 — av () om avskaffande av löntagarfonderna Medägande - inte fondcentralism! I motionen föreslås att de kollektiva löntagarfonderna avskaffas och att huvuddelen av medlen som finns i fonderna skall överföras till ATP-systemet. av fondmedlen föreslås få disponeras för investeringar och åtgärder för att komma till rätta med vissa allvarliga brister i sjukvården och äldreomsorgen. Kds alternativ till löntagarfonder är att uppmuntra till vinstdelningssystem på företagen. Därmed motverkas maktkoncentration och de anställda får större inflytande och delaktighet i företagets verksamhet. Vinstdelningssystem torde också underlätta strävandena att i avtalsrörelserna nå löneavtal som inte driver upp inflationen. Svensk ekonomi behöver nyskapande och nyföretagande. Två viktiga faktorer medverkar till att utveckla företagen. De måste ha tillgång till riskvilligt kapital. De måste ha goda företagsledare och en personal med engagemang för företaget. Därför är det viktigt att de anställda kan uppleva delaktighet i företaget. Kds tror att detta främjas genom att de anställda blir delägare i det företag där de arbetar. Svenskt näringsliv har sannolikt störst maktkoncentration i kretsen av de västeuropeiska länderrta. En av orsakerna är den starka koncentrationen av aktieägandet. av alla hushåll äger hälften av alla aktier i . En annan orsak är att en stor del av företagen har aktier med olika rösträtt. En ny trend i maktkoncentrationen är att det institutionella ägandet växer. 1975 ägdes av börsföretagens samlade värde av privatpersoner. hade andelen sjunkit till . Denna utveckling har fortsatt vilket innebär att mer än tre fjärdedelar av börsaktierna ägs av institutioner som försäkrings- eller investmentbolag, stiftelser, fonder exempelvis AP-fonderna - eller genom att aktiebolag äger aktier i varandra. Det sistnämnda, s.k. korsvis ägande, skeri ökande omfattning. De kollektiva löntagarfonderna förstärker på ett olyckligt sätt utvecklingen mot ett alltmer institutionellt ägande av svenskt näringsliv. Kds vill minska privat maktkoncentration, undvika facklig maktkon- Mot. centration, öka delaktigheten för de anställda i arbetslivet och stimulera till Fi226 ett folkligt aktieägande. Därmed ges förutsättningarna för en sund och effektiv marknadsekonomi utifrån de traditioner och former svensk arbetsmarknad och svenskt näringsliv är uppbyggda efter. De kollektiva löntagarfonderna innebär i ett längre perspektiv ett allvarligt hot mot en sådan utveckling. Alltsedan valrörelsen har de kollektiva löntagarfonderna varit en kontroversiell fråga i svenskt samhällsliv. Fonddebatten har på ett mycket olyckligt sätt bidragit till en hårdnande blockpolitik och en ökad polarisering av det politiska livet, som bl. a. har blockerat möjligheterna till konstruktivt, blocköverskridande, politiskt samarbete. Orsaken är givetvis de principiella effekter fonderna har, då de kan innebära ett successivt överförande av produktionsmedlen till fackföreningsstyrda fonder. Ingen annan fråga har fått ett sådant symbolvärde och varit så högaktuell som just frågan om kollektiva löntagarfonder. Kulmen nåddes förmodligen i valrörelsen , men trots att en riksdagsmajoritet, bestående av socialdemokrater och vpk-are, införde fonderna är frågeställningen fortfarande aktuell. Samtliga ickesocialistiska partier kds, , och moderata samlingspartiet deklarerade i valrörelsen att de skulle verka för att avskaffa de kollektiva löntagarfonderna. Motioner om detta har också avlämnats . Motiven för att införa kollektiva löntagarfonder var flera. Argumenten har växlat i styrka beroende på utvecklingen. I regeringens proposition om löntagarfonder skrivs det att motiven för löntagarfonderna är att medverka till att skapa en fördelningspolitiskt acceptabel tillväxt- och stabiliseringspolitik och att öka den ekonomiska demokratin. Regeringen menade att löntagarfonderna skulle minska de fördelningspolitiska motsättningarna, hålla igen löneglidningen, ge löntagarna ett direkt ansvar för riskkapitalets användning och motverka privat makt- och förmögenhetskoncentration. Dessutom har argument som tryggare pensioner och stöd för den solidariska lönepolitiken använts. Verkligheten har inte i något fall kunnat ge övertygande stöd för dessa motiv, och i årets finansplan ser sig finansministern föranledd att i mycket skarpa ordalag försöka hålla efter arbetsmarknadens parter, för att om möjligt få dem att känna ansvar för prisutvecklingen. Näringslivets försörjning med riskvilligt kapital har tillgodosetts genom fondbörsens försorg. Här har sparstimulanser som t. ex. allemansfondssparandet spelat en långt större roll än löntagarfonderna. Företagens nyemissioner har också ökat mycket kraftigt . Däremot har sannolikt löntagarfonderna medverkat till en kraftig stegring av börskurserna. För vissa företag har löntagarfonderna inneburit att de dränerats på vinstmedel som kunnat användas för att utveckla det egna företaget. Mycket tyder på att institutioner som t. ex. löntagarfonder har svårt att klokt värdera och utvälja vilka småföretag man bör satsa pengar på och agera som delägare i. Bakgrunden är helt enkelt att fonderna varken har personal eller organisation som är anpassade till den uppgiften. Dessutom verkar mycket få framgångsrika företagare, som vill skaffa sig affärspartners, i första hand välja att ta in en kollektiv fackföreningsfond som delägare. Däremot finns det många exempel på att mindre bärkraftiga företag, med vikande marknad för sina produkter eller rena lycksökare, gärna vänder sig till löntagarfonderna när andra finansiärer , kanske på goda grunder, har tackat nej till engagemang. Detta kan vara en förklaring till att fonderna i huvudsak agerat som uppköpare på börsen. Löntagarfonderna skulle skapa ett större sparande i samhället genom ökad löneåterhållsamhet från fackets sida. Den förhoppningen har inte infriats om man därmed avsåg en lönebildning som höll sig inom de ramar som finansministern ansett vara lämpliga. Det är också ytterst tveksamt om fonderna stärkt samhällsekonomin. Det finns inte heller någon teoretisk grund eller empiriskt belägg för att löntagarfonderna skulle uppfylla målet att skapa en jämnare förmögenhetsfördelning i . Genom att fondskatterna drabbar aktieägarna i de betalande företagen, som fondernas stora aktieköp driver upp börskurserna, kan man heller inte förvänta sig någon systematisk utjämningseffekt. Enligt kds uppfattning är det viktigt att många privatpersoner och hushåll är delägare i näringslivet. För att uppnå den målsättningen bör löntagarfonderna avvecklas och företagsvisa vinstdelningssystem i stället uppmuntras. En sådan utveckling skulle skapa en ökad direkt delaktighet för de anställda i de enskilda företagen. Det är dessutom mycket sannolikt att företagsvisa vinstdelningssystem bättre än kollektiva löntagarfonder skulle uppfylla de målsättningar som angavs för införandet av löntagarfonderna. Kds vill avveckla de kollektiva löntagarfonderna . Det kan ske genom att inga nya medel tillförs fonderna, via den delen av ATP-avgiften som går till löntagarfonderna fr.o.m. och att vinstskatten slopas . Därmed befrias näringslivet från en pålaga på ca . Fondstyrelserna och personalen bör sägas upp , tillgångarna hos de fem löntagarfonderna och det som inbetalats i form av ATP-avgifter bör i huvudsak överföras till AP-fonderna. Medlen bör även fortsättningsvis placeras i aktier. De medel som därmed tillförs pensionsfonderna förstärker ATP-systemet. Behovet av framtida höjningar av ATP-systemet dämpas därmed. Den s. k. småföretagarfonden bör överföras till Investeringsbanken. avvecklas och skötseln av fonden tas över av Investeringsbanken. De medel som fonden har bör användas inom ramen för Investeringsbankens verksamhet. Löntagarfonderna har sedan starten tillförts ca och kommer att tillföras ytterligare medel innan beslut om avveckling kan tas. I princip bör de medel som avsatts användas för att trygga pensionerna, därav förslaget om att pengarna bör tillföras AP-fonderna. En del av dessa medel bör dock kunna användas för att komma till rätta med brister i sjuk- och åldringsvården. I en särskild motion föreslås en 1** 1987188.3sami. för att komma till rätta med vissa brister där. kommer för övrigt inte minst de äldre till godo varför bör Fi226 kunna ställas till en sådan kommissions förfogande. har svensk ekonomi präglats av samförståndsanda mellan arbetsgivare och löntagare. Dess värre finns det en hel del som tyder på att denna värdefulla tillgång håller på att avvecklas. Därför måste ansträngningar sättas in för att återupprätta samförstånd och samhällsgemenskap. De kollektiva löntagarfonderna är ett hot mot denna anda och kan aldrig bli ett medel för att skapa engagemang, samförstånd och ökad delaktighet inom näringslivet. Vinstdelning kopplad till företagsanknutna fonder med individuell anknytning vore däremot ett steg i riktning mot en ökad samförståndsanda. Sådana modeller har prövats med framgång i många företag, exempelvis , SE-banken, , m.fl. har också provat denna modell och fått den omfattad med tillfredsställelse av samtliga parter på arbetsplatsen. En ökad delaktighet i det egna företagets verksamhet är värdefull för den enskilde, eftersom det ökar samhörighetskänslan och säkerligen också skulle fungera som en positiv stimulans i produktionen. Att detta varit en målsättning för exempelvis Volvos resultatbonussystem framgår bl. a. av de statuter som ligger till grund för Volvos vinstdelningssystem. Där står bl. a.: Volvos resultatbonussystem bygger på ett avtal mellan AB och de fackliga organisationerna. Genom att skapa detta system vill man förstärka de anställdas intresse för företaget och då understryka det gemensamma intresset av en tillfredsställande vinstnivå och fortsatta investeringar såsom en grund för fortsatt god utveckling för bolaget och därmed för de anställdas trygghet och arbetstillfredsställelse. Vinstdelningen kan ge en god utdelning. Det visar inte minst Volvos vinstdelningssystem. En genomsnittlig resultatbonus för en Volvoanställd är värd . räknat från starten . Aktieinnehav skapar trivsel och intresse för företaget, vilket i sin tur leder till krav på insyn. Insyn leder sedan till en djupare kunskap, vilket sannolikt gör att den anställde kommer att hysa åsikter om företagets skötsel som han eller hon vill hävda. Införandet av vinstdelningssystem bör vara frivilligt och den exakta utformningen skall hanteras av de berörda på varje företag. Avsättningen till fonderna bör vara avdragsgill för företaget. Regeringen bör underlätta bildanden av företagsanknutna vinstdelningssystem genom generösa skatteregler. Tyvärr har så inte skett hitintills. I stället valde riksdagsmajoriteten på regeringens förslag att ta ut sociala avgifter på vinstdelningsmedlen trots att dessa knappast kan betraktas som lönemedel i vanlig ordning eftersom de är bundna . Sparandet behöver verkligen öka i inte minst med tanke på att hushållssparande! Av de opinionsundersökningar som gjorts framgår entydigt, att en utomordentligt stor majoritet av svenska folket är positiv till att sprida ägandet av företag bland företagets egna anställda, i stället för att koncentre ra ägandet till fem för den enskilde anonyma och fackförbundsdirigerade fonder. Av de reaktioner som framkommit från Volvoarbetare och från fackklubbarna på exempelvis i visas också att decentraliserade företagsvisa vinstdelningssystem föredras framför de kollektiva fonderna av de löntagare som haft tillfälle att prova sådana system. Det är att beklaga att de tre borgerliga partierna inte var, i enlighet med kds-förslag, angelägna att under fonddebatten 1982 ställa förslaget om vinstdelningssystem mot socialdemokraternas ofta oklart presenterade löntagarfondsidé. Det hade verkligen varit klokt om den icke-socialistiska sidan i stället för att enbart stå för ett kategoriskt nej till löntagarfonder presenterat som alternativ förslaget om företagsanknutna vinstdelningssystem. Tillförseln av nytt riskvilligt kapital till näringslivet kan underlättas genom att utveckla allemansfondssparandet vilket regeringen ställde sig positiv till genom förslaget . Sparande i aktier kan stimuleras bl. a. genom att nya kapitalmarknadsinstitutioner inrättas. Via generösa beskattningsbestämmelser skall den enskilde stimuleras att öka sitt sparande i aktier eller i andelar i aktiefonder. Sådant sparande bör upp till en viss nivå medföra avdrag på skatten och i stället beskattas när medlen tas ut till konsumtion. Denna sparförmån bör dock begränsas till personer som inte har någon större förmögenhet. Ett sådant sparande borde kanaliseras via nya kapitalmarknadsinstitutioner som erbjuder individuellt ägda andelar och som placerar medlen på aktiemarknaden. Dessa fonder påminner i viss mån om aktiefonder men deras styrelser skulle utses av andelsägarna genom att varje person har en röst. Ett flertal sådana fonder bör inrättas och det skall vara fritt för den enskilde att välja var han/hon vill placera sitt sparande. Rätten att bygga upp sådana fonder bör vara ganska vid och även omfatta fackföreningarna. En kraftfull sparstimulans skulle också uppnås vid införandet av ett utgiftsskattesy stern. Genom de ovan föreslagna åtgärderna skulle man på ett effektivt sätt tillföra näringslivet riskvilligt kapital, bredda ägandet och sprida ägarinflytandet och ge de anställda större delaktighet och inflytande i näringslivet. Med anledning av vad som anförts hemställs 1. att beslutar att de kollektiva löntagarfonderna skall avskaffas i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att av löntagarfondernas medel skall avsättas till utveckling och förbättringar av sjuk- och åldringsvården, 3. att beslutar att resterande del av löntagarfondernas medel skall överföras till AP-fonderna, 4. att hos regeringen begär förslag till stimulansåtgärder för vinstdelningssystem på företagen och för enskilt aktiesparande enligt vad som anförts i motionen.