mot · GC02Fi5 · 1988-11-15 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Fi5 med anledning av prop. 1988/89:47 om vissa ekonomisk- 1988/89 politiska åtgärder, m.m. Fi5 Behovet av ekonomisk-politiska åtgärder 6 Om ekonomisk tillväxt och miljömål 7 En restriktiv finanspolitik/stimulera sparandet 10 Sänkta skatter för alla 13 Den internationella konjunkturen är fortfarande stark med en för OECDländerna genomsnittlig tillväxttakt som ligger över den svenska. Tillväxten väntas dock avta . Inflationen är fortfarande låg i , betydligt under den svenska. En betydande osäkerhetsfaktor i världsekonomin utgörs av de finansiella obalanserna mellan , och . Den tredje vägens ekonomiska politik visar alltmer att den inte förmår komma till rätta med de grundläggande problemen i svensk ekonomi. Åtgärderna mot en alltför snabb utveckling av löner, kostnader och priser har inte varit tillräckligt kraftfulla. Effekterna av de devalveringar som genomförts har därför ätits upp. Svensk ekonomis största problem är en inflation som överstigit våra viktigaste konkurrentländers, en alltför hög inhemsk efterfrågan och en låg produktivitetsutveckling till följd bl.a. av arbetskraftsbrist inom vissa sektorer. Överhettning inom koncentrationsområdena och inom vissa arbetslivssektorer spiller över på den övriga ekonomin. Ett underskott i bytesbalansen har uppkommit och detta förutspås tillta. Skattetrycket är nu uppe i . Detta har hämmande effekter på arbetskraftsutbudet och snedvrider det ekonomiska beteendet hos individerna. Marginalskattesänkningar är en viktig del i stabiliseringspolitiken. För att de skall fungera som avsett måste de kombineras med effektiva fördelnings 1 1988/89.3 sami. Alla skattebetalare måste få del av en skattesänkning. 1988/89 Miljöhänsyn måste byggas in i det ekonomiska systemet. God miljö måste Fi5 göras till ett centralt mål för den ekonomiska politiken. ekonomiska politik på kort sikt kan sammanfattas i fem punkter: Främja resurshushållning och miljöförbättrande åtgärder Miljöhänsyn måste byggas in i det ekonomiska systemet. Ekonomin måste ges en större långsiktighet genom att miljökostnaderna förs in i företagen som miljöavgifter. På så sätt blir den ekonomiska politiken ett effektivt instrument för att stimulera utnyttjande av miljövänligare produktionsmetoder. För att få ned löne- och kostnadsökningstakten måste incitament för låga löneökningar skapas. Hög kostnadsutveckling får inte pareras genom devalveringar. Inkomstskatterna bör sänkas för samtliga skattebetalare. Sänkt totalt skattetryck kombineras med samhällsekonomiskt acceptabla löneavtal. Avtalsperioderna bör samordnas. Den offentliga konsumtionen bör hållas tillbaka. En differentierad moms med sänkt skatt på maten bör införas. Genom en särskild högre skatteklass för sällanköpsvaror kan mervärdeskatten bli ett verksamt stabiliseringspolitiskt instrument. De inflationsdrivande koncentrationsområdena och överhettade sektorer, såsom byggverksamheten inom dessa, måste svalkas av. En restriktiv finanspolitik/stimulera sparandet Sparandet i samhället bör öka av en rad skäl. För att begränsa den alltför höga inhemska efterfrågan bör kraftigt ökade sparstimulanser införas för hushållen. förslag om personliga investeringskonton för att stimulera bostads- och utbildningssparande samt investeringar i eget företag bör därför införas. anser att det höga svenska ränteläget utgör ett problem. En målsättning bör därför vara att få till stånd en förskjutning från penningpolitik till finanspolitik. Denna utveckling bör påbörjas möjligt. som en politik för sänkt ränta förs, bör hushållens konsumtion hållas tillbaka. Detta bör främst ske genom sparstimulanser och genom att avdragens värde minskar i takt med marginalskattesänkningar. har också anvisat möjligheter att strama åt ekonomin bl.a. genom införande av miljöavgifter. En svag produktivitetsutveckling är det främsta hindret för en långsiktig ekonomisk tillväxt i . Flaskhalsarna i produktionen måste elimineras, bl.a. genom att arbetskraftsutbudet stimuleras. vill dock ha en annan regionalpolitisk profil på de rörlighetsstimulerande åtgärderna. I stället för det föreslagna merkostnadsbidraget vill vi införa inflyttningsbi drag för personer som flyttar till hårt drabbade regioner. också en kraftig satsning på utbildning för att öka utbudet av kvalificerad Fi5 De kvarvarande delarna av valutaregleringen bör avvecklas efter hand för att åstadkomma en lägre ränta och därmed stimulera investeringarna. Sänkta skatter för alla Skattepolitiken måste innebära att alla samhällsgrupper görs delaktiga. Endast då kan vi få avtalsuppgörelser på en samhällsekonomiskt sett rimlig nivå och i förlängningen få till stånd en lugnare kostnadsutveckling. Marginalskattesänkningar vid beskattningsbar inkomst . och en skattereduktion på . per person vid taxering bör införas. Den internationella konjunkturen är fortsatt stark. Högkonjunkturen väntas hålla i sig också under delar av 1989. Därefter sker en avmattning. De finansiella obalanserna mellan , och är ett fortsatt bekymmer för världsekonomin. började den internationella konjunkturen ta fart. , och uppvisade en snabb ekonomisk tillväxt. Kurserna på världens aktiebörser ökade också kraftigt. Börsfallet blev därför desto djupare. En recession i världsekonomin spåddes. Recessionen uteblev dock. Börskraschen blev ingen krasch, bara ett fall. Produktions- och efterfrågetillväxten fortsatte, nu med lättnader i penningpolitiken till hjälp i ett flertal . I medförde dollarfallet ytterligare stimulans för exportindustrin. Hela världshandeln fick ett uppsving. De finansiella obalanserna mellan de tre stora ekonomierna är dock ett kvarstående problem. Även om underskottet i bytesbalans minskat, är det fortsatt stort. Överskotten i och handel är stabila och har t.o.m. ökat något. De två underskotten i ekonomi - handels- och budgetunderskottet - har undergrävt förtroendet för dollarn. Om inte kan få bukt med sina underskott, kommer dollarn att falla ytterligare och räntorna att stiga. Detta skulle påverka hela världsekonomin negativt. Obalanserna i är enligt vår uppfattning ett misslyckande för utbudsekonomerna och Reaganomics. måste nu hantera sina underskott utan att tillgripa protektionistiska åtgärder och utan skattehöjningar enligt den nya administrationens vallöften. bör andra stora ekonomier föra en så expansiv politik att obalanserna i världsekonomin kan minska. bör verka för ett samordnat internationellt uppträdande för att reda ut obalansproblemen. Tillväxten i väntas nu bli . I är konjunkturen något mer dämpad - dollarfallet har bidragit till detta. Tillväxten i väntas stanna på och många europeiska länder uppvisar handelsunderskott. Inflationen har i hållits nere till priset av hög arbetslöshet. I våra nordiska grannländer är produktionsut- Mot. vecklingen sammantaget svag. väntas en dämpning av konjunkturen i OECDområdet. Verkningarna av oljeprisfallen håller på att ebba ut och penningpolitiken skärps åter i flera länder. Den nytillträdande presidenten i väntas föra en mer restriktiv finanspolitik för att nedbringa bugetunderskottet. Också den svenska ekonomin präglas av högkonjunktur. Statsbudgeten är i balans, industrikonjunkturen är gynnsam och arbetslösheten låg. Svensk ekonomi har dock till stor del förbättrats via externa eller externrelaterade faktorer. Regeringen har använt sig av upprepade devalveringar. Det internationella skeendet med dollarfall samt ränte-och oljeprissänkning har också hjälpt oss avsevärt. Flera av interna ekonomiska problem är emellertid olösta. När effekterna av devalveringarna nu börjar avklinga och den internationella konjunkturen vänder, börjar flera problem att visa sig. Andra problem, flera av strukturell art, ligger ännu latenta. Den stora 16-procentiga konkurrensdevalveringen 1982 fick fart på svensk exportindustri. När den internationella konjunkturen vände uppåt, skapades en exportledd tillväxt i . Vinsterna i storföretagen steg till rekordnivåer. Löne- och kostnadsutvecklingen skenade i väg. Efterfrågan steg snabbt. Tillväxten blev efter hand konsumtionsledd och industrin förlorade de marknadsandelar man via devalveringen återtagit. Inflationen i har alltsedan 1982 legat betydligt över OECD-genomsnittet. Regeringens inflationsmål har missats lika regelbundet som de återkommit i finansplaner och kompletteringspropositioner. Svensk ekonomi har dock klarat sig hyggligt tack vare externa effekter. Den svenska valutakorgens konstruktion har givit en konkurrenskraftsförstärkning i förhållande till våra viktigaste konkurrentländer (undantaget) genom en smygdevalvering i takt med dollarns fall. Oljeprisfallet 1986 innebar en engångsförbättring av den svenska bytesbalansen med . Devalveringspolitiken har skapat nya obalanser. Vinsterna i storföretagen har stigit till rekordnivåer. med storföretagens vinstutveckling har offentlig verksamhet som vård och skola naggats alltmer i kanten. Reallöneutvecklingen för de svenska löntagarna har varit svag. Avregleringen av kreditmarknaden i kombination med kraftigt likvida storföretag och en stark utveckling av de internationella börserna har skapat ett uppsving för de finansiella marknaderna i . Hushållen har haft lätt att låna och höga marginalskatter och generösa avdragsregler för räntor har stimulerat upplåning. Trots höga räntor har svenska folket lånat för att tillfredsställa konsumtionslusten. Man kan konstatera att den socialdemokratiska "tredje vägens politik lett till stora förmögenhetsomflyttningar i samhället. Regeringen har inte förmått se till att det nya välståndet fördelats jämlikt i folkhushållet. Den tredje vägens politik har också stimulerat koncentration. 1982 har skogslänen förlorat mellan 3 000 och 6 000 invånare , medan Mot. storstadslänens befolkningsökning stigit . uppgick den till 23 000 personer. (1988 väntas dock ökningen bli lägre.) I koncentrationsområdena har en inflationsdrivande överhettning skapats på grund av bostads- och arbetskraftsbrist. Skogslänen har fått uppleva stagnation eller tillbakagång. Den tredje vägens politik har gynnat den svenska exportindustrin, inte minst den traditionella, t.ex. skogs- och bilindustrin. Utvecklingen inom de högteknologiska branscherna har däremot släpat efter den internationella utvecklingen. har en industristruktur som uppvisar en internationellt sett låg andel högteknologi. Detta gör oss mer priskänsliga och dessutom dåligt rustade för framtiden. När högkonjunkturen vänder hotas därmed i främsta ledet sysselsättningen i skogslänen där den traditionella industrin dominerar. Svensk ekonomi har balans i statens budget, ett högt kapacitetsutnyttjande, arbetskrafts- och bostadsbrist i koncentrationsorterna, något högre arbetslöshet i skogslänen, hög efterfrågan, alltför snabb löne- och kostnadsutveckling, hög inflation, sjunkande BNP-tillväxt och ökande bytesbalansunderskott. Tillväxten i väntas enligt regeringen bli . väntar man en minskning till och 1990 är tillväxten nere i enligt regeringens proposition. Denna tillväxttakt är betydligt lägre än genomsnittet i våra viktigaste konkurrentländers inom . Där väntas tillväxten bli enligt regeringen och enligt (Kl). Också kommande år kommer produktionsutveckling att vara betydligt svagare än genomsnittet i . tillväxt består dessutom till av kalendereffekter på grund av att 1988 innehåller fler arbetsdagar än 1987. Hushållens efterfrågan är fortsatt hög även om ökningstakten bromsats. Flaskhalsar i den svenska produktionen såsom arbetskraftsbrist i industrin samt svag produktivitetsutveckling gör att den svenska produktionen inte kan tillgodose den inhemska efterfrågan. Efterfrågan vänds därför i ökad utsträckning mot utlandet. Bytesbalansen försämras då. Underskottet i bytesbalansen väntas bli 10 miljarder enligt regeringens egna beräkningar. 1989 väntas underskottet uppgå till 13,6 miljarder och 1990 till 18,1 miljarder. Hushållens sparkvot är fortfarande negativ även om den förbättrats . Det mest bekymmersamma för svensk ekonomi är utvecklingen av löner, kostnader och priser. räknar regeringen i sin proposition med en inflation på . Genomsnittet i våra konkurrentländer väntas bli . räknar i inflation siffror som befästes efter att SCB:s oktobersiffror kom. Inflationen i skulle därmed vara mer än dubbelt så hög i som i . Ingen ljusning väntas . Detta urholkar konkurrenskraft. När konjunkturen vänder nedåt kan drabbas av ännu större underskott i bytesbalansen. Behovet av ekonomisk-politiska åtgärder Mot. I motion om den ekonomiska politiken på medellång sikt (1987/ 88:Fi6) skisseras strategi för den ekonomiska politiken. Där betonas att miljöhänsynen måste byggas in i det ekonomiska systemet genom ekonomiska styrmedel. Vidare betonas konkurrenskraften och att investeringar i infrastruktur och utbildning ger ökad konkurrenskraft . Regionalpolitiken måste ta fasta på att skapa långsiktiga förutsättningar för utveckling, den ekonomiska politiken skall styra mot ett mer småskaligt samhälle, välståndet måste fördelas rättvist samt mindre regleringar ge ökad flexibilitet i ekonomin. Denna motion behandlar den ekonomiska politiken i ett kortare perspektiv. Regeringen har med denna proposition korrekt identifierat de flesta av de problem som svensk ekonomi har och kommer att brottas med. Det gäller inflationen, löne- och kostnadsutvecklingen, den låga produktivitetstillväxten och bytesbalansunderskotten. Man har t.o.m. erkänt att koncentrationsområdenas överhettning bidrar till inflationsutvecklingen. Detta uppvaknande, om än sent, är välkommet. För att lösa problemen anvisar regeringen utbudsinriktade och selektiva medel (s. 5). Man säger vidare att åtgärder krävs för att komma till rätta med den låga produktivitetstillväxten. De medel man anvisar handlar om att öka arbetskraftsutbudet, förbättra rörligheten på arbetsmarknaden och stärka konkurrensen. Vidare sägs att överhettningen inom byggverksamheten bör dämpas. Även om regeringen identifierat de flesta problemen, anvisar man inte, enligt vår mening, tillräckliga åtgärder för att lösa dessa. Vissa problem tycks man inte ha insett vidden av, andra berör man knappast. ger sålunda regeringen kritik på följande områden: - överhettningen i koncentrationsorterna: tillräckliga åtgärder vidtas inte - skatterna (enligt regeringens prop. 1988/89:46): genom en fördelningspolitisk olycklig profil riskerar skattepolitiken att medverka till samhällsekonomiskt oacceptabla nominella löneökningar - finanspolitiken: regeringen väntar med att strama åt efterfrågan till 1989/statsbudget - penningpolitiken: regeringen berör knappast problemet med det höga ränteläget - produktiviteten: regeringen tycks inte inse problemets vidd eftersom åtgärderna är otillräckliga och industristrukturen inte berörs - rörligheten: de av regeringen föreslagna medlen kan öka vissa koncentrationsorters redan överhettade situation, regeringen tycks bortse från de regionala skillnaderna vad gäller sysselsättningsläget - bostadspolitiken: de av regeringen anvisade medlen är på flera områden alltför schablonmässigt tillyxade, inte heller här inses de regionala skillnaderna - konkurrensförhållandena: alltför förenklad argumentation, regeringen ser inte de positiva möjligheterna för svenskt jordbruk och tekoindustri - sparandet: inga sparstimulanser för hushållen föreslås. Nedan utvecklar sin syn på den ekonomiska politiken på kort sikt Mot. och kommenterar regeringens förslag mer utförligt. Vi har valt att föra Fi5 samman våra viktigaste ekonomisk-politiska förslag på kort sikt i fem punkter (3.1-3.5). Om ekonomisk tillväxt och miljömål De traditionella målen för den ekonomiska politiken har varit full sysselsättning, jämn fördelning, hög tillväxt, prisstabilitet och balans i utrikesaffärerna. De centerledda regeringarna lade till målet om regional balans, vilket även den socialdemokratiska regeringen anammat. Detta har dock inte föranlett någon förändring av socialdemokraternas praktiska regeringspolitik. Samtliga ovanstående mål är viktiga. vill emellertid särskilt peka på målen om jämn fördelning och regional balans. Dessa är grundstenar i politik. vill nu lägga ytterligare ett mål för den ekonomiska politiken till de tidigare. Det är målet om en god miljö. Som ser det finns ingen motsättning mellan ekonomi och ekologi. De hör ihop och förutsätter varandra. Om hänsyn inte tas till miljön riskerar den ekonomiska politiken att bli kortsiktig och inriktas mot mål som ligger vid sidan äv livskvalitet och välfärd. anser därför att en god miljö måste bli ett centralt mål för den ekonomiska politiken. Miljöhänsyn måste byggas in i det ekonomiska systemet. Ekonomin måste ges en större långsiktighet genom att miljökostnaderna förs in i företagen som miljöavgifter. På så sätt blir den ekonomiska politiken ett effektivt instrument för att stimulera utnyttjande av miljövänligare produktionsmetoder. Vi har bl.a. i våra miljömotioner visat i ett helhetsperspektiv hur detta bör ske. Regeringen har tyvärr svårt att frigöra sig från ett betraktelsesätt där miljöåtgärder är ett hinder för tillväxt och inte, som vi ser det, en förutsättning för välfärden och för långsiktig, varaktig tillväxt. Miljöförstöring är inte tillväxt men kan registreras som sådan. Kvalitetsförbättringar inom vården kan mätas som försämrad produktivitet. Tillväxten av BNP är ett dåligt mått på den ökade tillgången på fria resurser. Ökad produktion kan mycket väl kräva lika mycket eller mer resurser än produktionstillskottet. Särskilt vanligt är detta om i produktionskostnaden inräknas de långsiktiga miljökonsekvenserna. Effektivare utnyttjande av tillgängliga resurser är ofta ett säkrare sätt att frigöra resurser och medför miljöfördelar, men återspeglas inte i ökad BNP. Så skulle t.ex. ett effektivare utnyttjande av drivmedel till våra personbilar frigöra ca som bilisterna kan använda för andra behov, som belastningen på miljön minskar. God miljö och effektiv resursanvändning är centrala mål i ekonomiska politik. De är också grundförutsättningar för att åstadkomma en varaktig positiv ekonomisk utveckling. Bekämpa inflationen Mot. Regeringen anger som den mest akuta uppgiften för den ekonomiska politiken att få ned inflationen. Man angerdärvid utbudsinriktade och selektiva medel för att åstadkomma detta. Åtgärder föreslås för att öka arbetsutbudet, öka rörligheten på arbetsmarknaden, dämpa överhettningen inom byggverksamheten samt för att stärka konkurrensen. anser att regeringens antiinflationspolitik har misslyckats. har den svenska inflationen överstigit genomsnittet för våra viktigaste konkurrentländers. Regeringens inflationsmål har missats lika regelbundet som de återkommit i finansplaner och kompletteringspropositionen En viktig bidragande orsak till den höga inflationen i är koncentrationsorternas överhettning på arbets- och bostadsmarknaden. Regeringen har tidigare inte erkänt de överhettade storstadsområdenas inflationsdrivande effekter utan fört en politik som minskat skogslänens befolkning och ökat befolkningen i storstadslänen. Inflationstakten hade definitivt varit lägre om regeringen fört en politik som inte överbelastat storstadsregionerna. Vi noterar att regeringen anvisar reglering som metod för att minska överhettningen i storstadsregionerna. Enligt vårt förmenande är dessa åtgärder senkomna och otillräckliga. Regeringen har enligt förmenande misslyckats med att övertyga arbetsmarknadens parter om att teckna samhällsekonomiskt acceptabla löneavtal. Avtal på mellan helåren 1987 och 1988, därtill löneglidning på och överhäng från ettårsavtal, dvs. en total genomsnittlig timlöneökning på mellan 7,5 och , ligger över de samhällsekonomiskt acceptabla ramarna. I och med denna proposition verkar regeringen nu ha givit upp de inkomstpolitiska målen: man räknar med en timlöneökning på . Ett särskilt problem utgör löneglidningen. Denna uppkommer främst i de överhettade koncentrationsområdena och driver där på inflationen som sedan sprider sig till hela folkhushållet. Löneglidningen intecknar löneutrymmet för avtalsmässiga förhandlingar. Eftersom löneglidningen framför allt är ett storstadsfenomen och särskilt bland den kvalificerade arbetskraften, går dessa lönehöjningar i liten utsträckning till glesbygdsbor och lågavlönade. Dessa får emellertid vara med och betala löneglidningens inflationseffekter. har angett att relativpriserna måste sjunka för att den svenska exportindustrins marknadsandelar skall behållas. Detta förutsätter en årlig kostnadsökningstakt på högst . Kostnadsökningstakten måste därför pressas ned jämfört med dagens situation. Regeringen måste skapa incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar. En rad åtgärder är nödvändiga för att få ner kostnads- och löneökningstakten: - Skapa rätta förväntningar. Regeringen måste trovärdigt hävda att för höga löneökningar inte kommer att pareras med devalveringar. En fast växelkurs måste vara en norm för den ekonomiska politiken. penningpolitiken måste syfta till att understödja den fasta växelkursen. Arbetsmarknadens parter får därmed ta ett större ansvar för den Fi5 försämrade konkurrenskraft som uppstår vid löneökningar utanför den acceptabla ramen. Skatteskalorna 1989 måste innebära marginalskattesänkningar men också en minskning av de marginaleffekter som skatteskalan och inkomstprövade bidrag ger. Samtliga skattebetalare måste få del av skattesänkningarna. Att, i ett läge med hög inflation, utforma skatteskalorna på ett sätt som bäddar för kompensationskrav är högst oförnuftigt. utvecklar sin syn på detta i partimotionen i anledning av regeringens proposition 1988/89:46 samt i stycke 3.5. i denna motion. - Differentierad moms. förespråkar en differentierad moms med lägre skatt på i första hand vardagsmat och högre skattesatser för mer umbärliga varor. Detta är en modell som de flesta europeiska länder redan tillämpar och som också den europeiska gemenskapen väntas fullfölja, då harmoniseringen av momssystemet inom EG fortgår. förspråkar denna omläggning framför allt av fördelningspolitiska skäl. Den fördelningspolitiska effekten i skatteskalan kommer att avta då marginalskatterna sänks. Den bör enligt vår mening upprätthållas genom en differentierad moms med sänkt skatt på maten. Genom en särskild högre skatteklass för sällanköpsvaror kan mervärdeskatten bli ett verksamt stabiliseringspolitiskt instrument. En differentierad moms med tre skattesatser innebär - förutom den fördelningspolitiska effekten - att en stor del av ofta importerade sällanköpsvaror skulle få en prishöjning. Detta skulle utan tvivel få en betydande effekt på möjligheten att upprätthålla en extern balans. Sänkt skatt på maten genom en differentiering av momsen är en åtgärd som har starkt stöd i opinionen, inte minst inom löntagarorganisationerna. En sådan reform kan skapa förutsättningar för samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar. - Begränsa offentlig konsumtion. Genom effektivare resursanvändning måste utrymme skapas för såväl nödvändig expansion av tillväxttakten i den offentliga konsumtionen som utrymme för reallöneökningar. Skattetrycket får inte öka utan bör minska under förutsättning av samhällsekonomiskt acceptabla löneavtal. - Samordnade avtalsperioder. En samordning av olika avtalsperioder bör ske i fortsättningen. Konkurrensen mellan arbetstagarorganisationerna ökar kraftigt när avtal som sluts påverkar avtal längre fram. Överlappande avtalsperioder och överhäng i avtalen förhindrar också att en effektiv antiinflationspolitik kan föras. En investeringsavgift på bör belasta nyproduktionen av lokalytor för kontor och industrier i de överhettade storstadsområdena, i första hand i . Intäkterna från en sådan avgift bör återföras till regionen - i stället för att betalas av andra - för produktion av bostäder och för miljöförbättrande åtgärder. Detta vore ett sätt att bidra till att dämpa överhettningen, stimulera bostadsbyggande i stället för kontorisering samt reparera en del av de miljöskador som koncentrationen till dessa områden medfört. En restriktiv finanspolitik / stimulera sparandet