mot · GB02Jo268 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo268 av m. fl. (c) om jordförvärvslagen antog ett förslag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230). Därvid anförde jordbruksministern att förslaget tog sikte på att jordförvärvslagen skall vara så utformad att den - slår vakt om familjejordbruket, - begränsar juridiska personers förvärvsrätt, - tar till vara sysselsättningsmöjligheterna i jord- och skogsbruket i glesbygder, samt - främjar skogsbrukets rationalisering. I propositionen föreslogs också en ändring av prisprövningen. I den tidigare lagen skulle förvärvstillstånd vägras om köpeskillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt översteg egendomens värde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter. Lagen stadgade också att förvärvstillstånd skulle vägras om det kunde antas att förvärvet huvudsakligen syftade till en placering av kapital. Enligt den nu gällande lagen får förvärvstillstånd vägras om det är uppenbart att köpeskillingen eller annan ersättning avsevärt överstiger egendomens marknadsvärde. Skyddet mot kapitalplaceringar avskaffades. Under behandlingen av propositionen observerade jordbruksutskottet detta och anför i betänkandet JoU 1986/87: följande: Ett av huvudsyftena med jordförvärvslagstiftningen är att stärka sambandet mellan brukande och ägande. Av motiven i propositionen framgår att även den reviderade priskontrollbestämmelsen är avsedd att motverka köp som görs i kapitalplacerande syfte. I likhet med jordbruksministern vill utskottet framhålla att denna bestämmelse inte är den enda som motverkar kapitalplaceringar som strider mot lagens syften. Av särskild betydelse är de begränsningar som enligt 5 § gäller för förvärv av juridiska personer samt de krav på bosättning, brukande och yrkeskunskap som gäller enligt 6 § Utskottet konstaterar således dels att det framlagda lagförslaget inte innebär någon ändrad syn på förvärv i kapitalplaceringssyfte, dels att jordförvärvslagen även framgent ger möjlighet att förhindra sådana förvärv." Av detta framgår således att ett beslut om ändring i jordförvärvslagen i enlighet med propositionens förslag därmed inte skulle innebära någon ändrad syn på förvärv i kapitalplacerande syfte. Som tidigare skulle sådana förvärv motverkas och förhindras. De intentioner som hade vid beslutstillfället - och som kommer till uttryck bl. a. i det av antagna betänkandet - skall avspeglas i de föreskrifter och rekommendationer om tillämpningen av jordförvärvsla gen som regeringen och Lantbruksstyrelsen beslutar om. Av en promemoria, dagtecknad , från Lantbruksstyrelsen framgår dock: Det framgår vidare att någon risk för allmän osund prisutveckling inte anses föreligga, varför avslag av denna anledning inte bör förekomma förrän förhållanden i detta avseende ändras. Avslag bör därför endast förekomma då både högt pris och kapitalplacering är för handen. Detta innebär att avslag enligt § 4 första stycket 4 åtminstone i ett inledningsskede bör förekomma i få fall. Lantbruksstyrelsens tolkning av jordförvärvslagen avviker därmed på väsentliga punkter från riksdagsbeslutet. Så som promemorian utformats framgår att jordförvärvslagens stadganden om prisprövning ej anses tilllämpliga tills vidare samt att förvärvstillstånd inte skall vägras för köp i kapitalplacerande syfte. Detta strider mot vad jordbruksutskottet i sitt betänkande i anledning av propositionen uttalade. Samhället har slagit fast att familjejordbruket, där kombinations-, deltids- och fritidsjordbruk ingår, skall värnas. Ett familjejordbruk är ett företag där företagaren är beroende av företagets avkastning för sin försörjning. Priserna för alla slag av jord- och skogsfastigheter har ökat. Det gäller särskilt de alira minsta fastigheterna, de medelstora och stora familjejordbruken samt för skogsfastigheter. I närheten av de största städerna har det förekommit att köpeskillingen fastställs upp till fem gånger taxeringsvärdet. När det gäller priserna på de allra minsta fastigheterna kan en del av prisutvecklingen förklaras med en anpassning till gällande villapriser på orten. För familjejordbruken och skogsfastigheterna är situationen en annan. En yrkesverksam familjejordbrukare har små möjligheter att delta i köpslåendet på fastighetsmarknaden. Han är beroende av ett pris på fastigheten som står i relation till fastighetens avkastningsvärde, eftersom han är beroende av företagets avkastning för sin försörjning. I ett antal fall har det också förekommit att jordbrukaren vänt sig till få garantilån och därvid fått beskedet att nämnden inte kan godkänna lån till det belopp som sedermera blir köpeskillingen. I dessa fall har samma lantbruksnämnd inte funnit anledning att vägra den kapitalstarka köparen förvärvstillstånd trots att det vid köptillfället stått helt klart att köparen inte haft för avsikt att bruka fastigheten och att det varit osäkert om han ens avsett att någonsin bosätta sig på den. Bo-bruka-principen hävdas därmed inte i någon utsträckning. Förvärvstillstånd medges ofta under förutsättning att köparen bosätter sig på fastigheten. Lantbruksnämnderna har dock små möjligheter att utöva påtryckningar mot köparen att uppfylla villkoret. Endast i vissa speciella fall kan nämnden häva köpet. Ett villkorat förvärvstillstånd måste kunna hävdas. Regleringen av lantbruksstyrelsen och lantbruksnämndernas arbete bör därför kompletteras med särskilda insatser för att hävda villkoren. Detta kan ske genom att lantbruksnämnderna får befogenheter att vid vite kräva villkorsuppfyllelse. Vitets storlek bör anknyta till fastighetens taxeringsvärde, utgå till dess villkoret uppfylls eller nämnden beslutar annat, samt vara av en storlek som medför kännbara ekonomiska effekter för den försumlige. För skogsfastigheter gäller, enligt jordförvärvslagens nuvarande utformning, en favorisering av enskilda köpare, därefter för juridiska personer verksamma på orten (dvs. lokala skogsföretag och sågverk) och i sista hand juridiska personer i allmänhet. Denna ordning tillämpas inte. Skogsbrukare som är intresserade av att köpa till skogsmark konkurreras ut. Inte heller de lokala skogsföretagen kan hävda sig i konkurrensen. Köpare av en till försäljning utbjuden skogsfastighet blir vanligen ett skogsbolag som inte har minsta anknytning till orten. Detta gäller regelmässigt om den salubjudna fastigheten har mogen skog. Även när det gäller skogsfastigheter gäller att fastighetsköp genomförs för att placera kapital och på detta sätt undgå förmögenhetsbeskattning. Sammanfattningsvis finns det fog för att påstå att tillämpningen av jordförvärvslagen står i dålig överensstämmelse med beslut vilket kan leda till en förändring av jord- och skogspolitiken i en riktning som strider mot fastlagda mål. Med hänvisning vad i motionen anförs hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tillämpningen av jordförvärvslagens stadganden om prisprövning, 2. att beslutar att jordförvärvslagen (1979:230) 4 § skall tillföras en punkt 5 med lydelsen: 5. om det kan antas att förvärvet sker huvudsakligen för kapitalplacering, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpta tillämpningsbestämmelser av villkorsuppfyllelse. () () () () () ()