mot · GB02Jo205 · 1988-01-15 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo205 av m. fl. om en jordbrukspolitik som grundas på helhetssyn viktigaste krav i årets jordbruksmotion är att en ny parlamentarisk jordbruksutredning bör tillsättas med syfte att utforma en framtida jordbrukspolitik som präglas av mindre reglering och ökad miljöhänsyn. Även om jordbruket är en krympande näring som sysselsätter av våra yrkesverksamma påverkar det en stor del av samhällslivet. Utöver livsmedelsproduktion har jordbruket stor betydelse för vårt försvar, beredskap, regionalpolitik, turism, friluftsliv m. m. Därför kan vi inte fortsätta den väg regeringen valt med partiella rerformer efter snabba expertutredningar. Vi behöver anlägga en helhetssyn på jordbruket. Huvudproblemet med nuvarande jordbrukspolitik är enligt vår uppfattning att vi skapat så omfattande och så många regleringar att marknadsekonomin inte längre fungerar tillfredsställande. Den enskilde bonden får felaktiga signaler. Trots att det exempelvis kostar näringen och staten ca 1,5 miljarder/år att exportera överskottsspannmålen så är det, så länge priser och avsättning garanteras genom prisregleringslagen, lönsamt för den enskilde bonden att öka sin produktion. redovisar i motionen vissa riktlinjer för direktiven till jordbruksutredningen. Utredningen bör belysa förutsättningarna för och effekterna av att en arealersättning införs och om prisbildningen därigenom kan släppas fri inom landet, vilket skulle innebära bl. a. sänkta matpriser. Gränsskyddet bör finnas kvar till dess internationella överenskommelser har kunnat träffas om avskaffande av subventioner och tullar. Ett miljömål måste införas i jordbrukspolitiken, likställt med övriga mål. Vi föreslår också att jordförvärvslagen ytterligare liberaliseras och att den statliga byråkratin minskas. Vi föreslår slutligen en översyn av möjligheten att överföra ansvaret för beredskapslagringen till partihandeln. En jordbrukspolitik som grundas på helhetssyn En arbetsgrupp inom lade fram en rapport om jordbruket . I denna förordas en omläggning av jordbrukspoliti ken genom färre regleringar och ökad miljöhänsyn. I syfte att förbereda denna bör en ny parlamentarisk jordbruksutredning tillsätts. Vi inleder denna motion med att kortfattat ange bakgrunden härtill och redovisar sedan de grundtankar som vi önskar att den nya jordbruksutredningen skall utgå ifrån. Slutligen tar vi upp årets budgetproposition i de delar vi för jordbrukets vidkommande har en annan uppfattning än regeringen. Väsentliga delar av den nuvarande jordbrukspolitiken måste förändras Den nuvarande jordbrukspolitiken har som uttalade mål att säkerställa vår livsmedelsförsörjning såväl i fred som av avspärrning och krig (beredskapsmålet), att producera livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser (konsumentmålet) samt att ge lantbrukarna en med jämförbara grupper likvärdig standard (producentmålet). Genom jordbrukspolitiska beslut anser regeringen att jordbruket även tillförts ett miljömål. Detta är dock inte likställt övriga mål. Entydig statistik utvisar att producentmålet inte uppnås och åtskilliga bedömare anser att ej heller övriga mål uppfylls. Det har förekommit en intensiv debatt om jordbruket. Av miljöskäl ställs krav på minskad användning av handelsgödsel, växtskyddsmedel och andra jordbrukskemikalier. Djurskyddsorganisationer kräver omfattande förändringar av djurhållningen. Massmedias konsumtionsexperter kräver bättre livsmedel och konsumentföreträdare billigare. Vissa ekonomer kräver ensidigt slopat svenskt gränsskydd och att vårt jordbruk därmed skall konkurrera med dumpade utländska livsmedel på den svenska marknaden. Lantbrukarna - som anpassat sin verksamhet till den jordbrukspolitik som förts - upplever att de för det mesta ensamma får stå till svars mot den kritik som riktas mot jordbruket. När dessutom ekonomin inom jordbruket på grund av överskottsproblemen är oerhört pressad är det lätt att förstå om lantbrukarna känner uppgivenhet. Grundproblemet för vårt jordbruk är att det blivit föremål för så omfattande och så många regleringar att det i praktiken inte är fråga om en marknadsekonomi utan en regleringsekonomi. infördes i i likhet med i de flesta andra länder ett gränsskydd för jordbruksproduktionen, och sedan har regelmassan byggts på för varje decennium. För att ytterligare stärka vårt inhemska jordbruk och säkerställa tillgången på livsmedel av krig och avspärrning har staten lämnat stöd till produktionen. Priserna fastställs vid jordbruksförhandlingar och avsättningen garanteras via halvstatliga regleringsföreningar. Detta har lett fram till en stor överproduktion genom att den enskilde lantbrukaren får felaktiga signaler. För honom är det i regel lönsamt att fortsätta att producera överskott trots att det leder till kostnader för såväl näringen som konsumenterna som tillsammans betalar exportförlusterna. För att söka anpassa produktionen till den inhemska konsumtionen har vi, utöver en hård prispress på produktionen, satt in allehanda produktionsminskande åtgärder såsom nybyggnadsförbud på djurstallar, tvåprissystem på mjölk, mjölk- och köttpensioner, kontraktsodling på sockerbetor, oljeväxter och stärkelsepotatis, trädesersättning, miljöavgifter på handelsgödsel och växtskyddsmedel m. m. För varje ny begränsning spär vi på jordbruksregleringen och de administrativa kostnaderna. Det borde vara uppenbart att en jordbruksreglering som både stimulerar den enskilde lantbrukaren till ökad produktion genom garanterade priser och avsättning, och sedan försöker att avhålla honom därifrån genom olika produktionsbegränsningar, har överlevt sig själv. För att ge konsumenterna tillgång till bra och billiga livsmedel har regering och riksdag ställt stora produktivitetskrav på jordbruket och genom jordförvärvslagen drivit en hård storleksrationalisering. Effektivitetskraven har lett till ökad mekanisering och specialisering, storskalig djurhållning och ökad användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel. Det har i sin tur fört med sig vissa negativa effekter, såsom att landsbygden avfolkats i takt med att de små jordbruken försvunnit, att mångfalden i odlingslandskapen har minskat och att miljön har försämrats genom läckage av jordbrukskemikalier. Med hänsyn till att det är en så liten del av vår yrkesverksamma befolkning som arbetar inom jordbruket kan det tyckas vara en enkel uppgift att reformera förutsättningarna för denna grupp. Men så är det inte. Det beror på att jordbruket utöver livsmedelsproduktion har stor betydelse för vår försörjningssäkerhet också i krig och kris, regionalpolitik, turism, friluftsliv m. m. Eftersom jordbrukspolitiken således är komplicerad och påverkar en stor del av samhällslivet, så anser vi inte att det är möjligt att efter partiella expertutredningar lägga fram ett heltäckande förslag till förändring. Inte ens den senaste jordbruksutredningen, livsmedelskommittén (LMK), lyckades som stod till förfogande komma med några särskilt konstruktiva förslag till förändringar. Man samlade in en ansenlig mängd data och företog analyser men mycket mer blev det inte. Efter det att LMK lade fram sitt betänkande har de s.k. världsmarknadspriserna på jordbruksprodukter halverats genom en tilltagande internationell överproduktion och allt färre köparländer. Det är en utveckling som LMK inte kunde förutse. Det finns knappast någon som tror på högre prisnivå fram . Det är mot denna bakgrund som anser att en ny parlamentarisk utredning bör tillsättas trots att det inte gått LMK upplöstes. Det går inte att fortsätta på den väg som regeringen nu valt, att med snabba expertutredningar partiellt reformera jordbruket genom påiappningar på den befintliga, alltmer oöversiktliga regleringsmassan. som utredningen arbetar kan de förändringar som denna med hänsyn till miljö, djuretik, överproduktion m. m. bedömer nödvändiga vidta. I övrigt måste politikerna ta ansvar för den politik som förts och till vilken lantbrukarna anpassat sin verksamhet. Jordbruk är en långsiktig verksamhet som i regel inte tillåter några tvära kast utan att negativa bieffekter uppstår. När den nya jordbrukspolitiken lagts fast bör jordbruket få en väl tilltagen omställningstid. Riktlinjer för en ny jordbruksutredning anser att direktiven för en ny jordbruksutredning bör utgå från följande resonemang. Det mest radikala vore att avveckla hela regleringssystemet på jordbrukets område. Men precis som på andra områden måste samhället ange ramarna för den fria marknaden. Hänsynen till miljö, livsmedelskvalitet, djuretik, regionalpolitiska strävanden m. m. motiverar vissa begränsningar. Men med insikt om förhållandet att regleringar alltid föder nya regleringar bör den nya jordbruksutredningen starta utifrån ett rent bord och sedan endast godkänna de restriktioner i marknadsekonomin som är oundgängligen nödvändiga. har varit pådrivande när det gäller att avveckla handelshinder i världen. exporteras ungefär en tredjedel av allt som vi producerar, och denna handel utgör en viktig förutsättning för vårt välstånd. arbetar internationellt för att även tullar och subventioner på jordbrukets område skall avskaffas, och dessa frågor finns med på dagordningen vid nu pågående GATT-förhandlingar. Men det kommer att ta att uppnå internationella överenskommelser. Ty även om många i-länder i likhet med söker begränsa överskottsproduktionen ökar denna sammantaget fortfarande , medan allt fler före detta importländer uppnår självförsörjning. Det har som vi tidigare redovisat lett till sjunkande världsmarknadspriser- motsvarar de i regel av våra svenska produktionskostnader. Det finns livsmedelslager i världen som 50-70 gånger överträffar den svenska årskonsumtionen. Det är uppenbart att svenska konsumenter skulle kunna få betydligt billigare livsmedel om vi ensidigt öppnade våra gränser, men det är då lika uppenbart att något inhemskt jordbruk skulle vi knappast ha kvar. De ytterligare rationaliseringar som kan vidtas inom jordbruksnäringen är marginella. I produktionsledet kämpar bönder på grund av prispressen mot överskottsproduktionen för sin överlevnad, och även om jordbrukskooperationen har av insamlingsledet när det gäller spannmål och slakt, föreligger det en intensiv konkurrens med privata företag över så gott som hela landet. Det är litet svårare att uttala sig om hur effektiv mjölkhanteringen är ty där har kooperationen monopol. Men å andra sidan finns det just i den branschen påtagliga stordrifts- och samordningsfördelar; det vore nog inte särskilt rationellt om konkurrerande företag åkte förbi varandra på landsbygden vid insamling av mjölk, eftersom denna produktion är gles och spridd över hela landet. Så länge världsmarknaden ser ut som den gör tvingas vi acceptera att vi tills vidare behåller vårt gränsskydd för att ha kvar ett svenskt jordbruk. Om vi avvecklar systemen med administrativt fastställda produktpriser och avsätt ningsgarantier i kombination med införande av arealersättning - mer härom i det följande - kommer prisnivån att sjunka och konkurrensen att öka i alla led. Det kommer att leda till att när vi förhoppningsvis träffar internationella överenskommelser som innebär att subventioner och tullar försvinner på livsmedel, så är svenskt jordbruk än mer effektivt och kommer att väl kunna hävda sig på världsmarknaden. Vi har tidigare givit uttryck för ambitionen att avveckla så stor del som möjligt av regleringsmassan inom jordbruket. För att möjliggöra detta föreslår vi på bred basis införande av en ersättning, arealersättning, som vi endast obetydligt - vid ärtodling - använt oss av. Jordbruket tillför samhället betydande nyttigheter utöver att producera livsmedel. Det har stor betydelse för regionalpolitik, för försvar, för beredskap, för friluftsliv och turism. Någon särskild ersättning utgår ej härför utan den ingår i produktpriserna. Vi anser av skäl som nedan redovisas att det finns stora fördelar med att övergå till ett system där man genom en direkt arealersättning betalar jordbruket för de insatser som görs i berört hänseende. Det är viktigt för vårt land att det finns jordbruk i alla områden där det är möjligt att bedriva. Det är nedläggningen av småjordbruk som sedan mitten av seklet åstadkommit den stora avfolkningen av landsbygden. I glesbygd har jordbruket en nyckelroll som bas för kombinationsverksamhet. Förmår vi inte att behålla och stärka de kombinationsjordbruk som finns kvar, bortfaller även annan verksamhet i dessa områden med ytterligare landsbygdsavfolkning som följd. Detta skulle vara till stort men för vårt försvar och vår beredskap. Det är först och främst viktigt att livsmedel produceras i alla delar av vårt land därför att våra transportvägar är sårbara i krissituationer. I händelse av krig kommer försvaret att rekvirera jordbrukstraktorer m.m. och är därmed beroende av jordbrukets lokalisering. Från försvarssynpunkt är det vidare viktigt att så stor del som möjligt av landet är bebott. Det kan vara svårt att värdera jordbrukets insatser för regionalpolitiska strävanden, försvar och beredskap. När det gäller friluftsliv och turism kan vissa jämförelser ge vägledning. Vi svenskar värdesätter vår natur och vårt öppna landskap högt. vid har gjort en enkätundersökning som visar att en majoritet av det svenska folket säger sig vara beredd att betala ca . per ha och år för att vårt landskap hålls öppet. Turismen ökar i vårt land och drar nu in lika mycket i utländsk valuta som vår malmexport. Det är omöjligt att tänka sig turism utan den landskapsvårdande insats som våra bönder gör. betalade stat och kommuner ganska exakt för att hålla parker och grönytor i våra tätorter. Om vi ersätter bönderna med . per ha och år, uppgår som jämförelse kostnaden härför till ca . Den inledningsvis nämnda rapporten påvisar att en arealersättning om . per ha och år skulle kunna finansieras med t. ex. en momshöjning på Det skulle ändra prisrelationerna mellan livsmedel och andra varor men ej påverka den totala prisnivån. Med en arealersättning sänks priserna på spannmål och andra odlade produkter enligt faktablad från med upptill vid arealersättning av föreslagen storlek. Därmed får vi lägre priser på baslivsmedel utan att behöva införa olika momssatser i detaljhandeln. Ytterligare några fördelar med en arealersättning utvecklas nedan, o Den ger jordbruket en basinkomst och därmed bättre möjligheter både för de alternativ som behövs för att ersätta överskottsodlingen av spannmål och för den s. k. alternativodlingen - utan handelsgödsel och växtskyddsmedel. Det är lämpligt att införa arealersättning som man släpper prisbildningen på jordbruksprodukter fri inom landet. Kombinationen arealersättning, Norrlandsstöd och fri prisbildning ger jordbruket i alla delar av landet möjlighet att utvecklas, o Prissänkningen på baslivsmedel minskar gapet mellan den svenska prisnivån och de s. k. världsmarknadspriserna, vilket reducerar dagens tullskydd och underlättar för avskaffande när den internationella situationen så medger. o Den gynnar produktionsgrenarna vegetabilier och mjölk/kött som vår s. k. kriskost bygger på. Dessa produktionsgrenar kompletterar varandra, de kan bedrivas över hela landet och de är särskilt lämpade för familjeföretag och kombinationsjordbruk genom att stordriftsfördelarna är mindre än för annan produktion. För att kunna behålla jordbruk även i de delar av landet där förutsättningarna på grund av klimat och jordmån är sämre utgår det s. k. Norrlandsstödet. Utredningen bör undersöka om detta stöd kan inkluderas i en arealersättning eftersom största delen av den produktion som får stöd är knuten till areal. På samma sätt bör även andra specialbehov kunna kombineras med arealersättning, t. ex. stimulans av skogsplantering på åkerjord i slättbygd, som är nödvändig för att minska spannmålsarealen. Det bör vara möjligt att administrera en arealersättning utan alltför mycken byråkrati och stora kostnader med hjälp av den information om enskilda gårdar som finns lagrad för skördeskadeskyddet. LRF har motsatt sig förslag om arealersättning genom att hävda att jordbruket därmed blir än mer beroende av politiska beslut. Man talar om postanvisningsjordbruk. Vi kan inte inse att jordbruket skulle bli mer beroende än det redan är av politiska beslut. Men vi anser att det är viktigt att ett beslut om arealersättning får en långsiktig karaktär. Det bör uppfattas lika naturligt med arealersättning som med lägre skatt på grund av rätt till avskrivningar. Fram till mitten av detta sekel bedrevs ett miljövänligt jordbruk i vårt land. Det fanns i regel djur på varje gård och produktionen skedde enligt ett naturligt kretslopp med små insatser av prduktionsmedel utifrån. Härefter har ambitionen att utveckla och effektivisera vårt jordbruk lett fram till ökad användning av produktionsmedel och metoder som vi först insett miljöriskerna med. Den ökande användningen av handelsgödsel och den storskaliga animalieproduktionen med koncentrerade naturgödselmängder har i kombination med felaktiga spridningsmetoder lett till stora läckage till sjöar och vattendrag, framför allt av kväve. Igenväxande sjöar, algblommande kusthav och nitratförorenat grundvatten är exempel på miljökonsekvenser härav. Vidare har den ökande användningen av kemiska bekämpningsmedel lett till en vid spridning av restsubstanser. Det kan vi konstatera numera sedan vår mätteknik förfinats. Någon återgång till gamla tiders jordbruk är med tanke både på kroppsliga insatser och kostnadsskäl inte möjlig. Men det är nödvändigt att minska jordbrukets negativa miljöpåverkan. För att lyckas härmed är det först och främst nödvändigt att ge jordbruket ett miljömål som är likställt övriga jordbrukspolitiska mål. Under en övergångstid behöver intensiteten i jordbruket sänkas av miljöskäl. Av allt att döma kommer det emellertid inte att behöva vara bestående. Den forskning som pågår om jordbrukskemikalier kommer att ge ökade kunskaper om riskerna . Utveckling av tekniken för exaktare dosering och användning av handelsgödsel kommer att kunna minska läckaget. Vidare kommer nya bekämpningsmetoder och framsteg inom växtförädlingen att kunna minska behovet av bekämpningsmedel. Sammantaget bör detta leda till sänkt kemikalieanvändning och förbättrad miljö utan att avkastningen blir lägre. Hänsynen till miljön kommer att sätta gränser för all näringsverksamhet. Det gäller även på jordbrukets område, och det är en viktig uppgift för den nya jordbruksutredningen att precisera dessa. Djurskyddet är en viktig etisk fråga. Det är angeläget att vi är uppmärksamma på de ständigt pågående förändringarna av djurhållningen så att vi förhindrar att djur behandlas illa. Det moderna avelsarbetet, som alltför ensidigt varit inriktat på att uppnå allt högre avkastning, har gjort djuren känsligare för miljöstörningar och infektioner. Vi kan inte tillåta att högre avkastning uppnås till priset av ständig och ökande medicinering av djuren, och vi bör ta avstånd från den teknik med genmanipulation som står för dörren. Det är också viktigt att se till att djuren i större omfattning än som är vanligt vid modern animalieproduktion kan få utlopp för sina naturliga beteenden. Regeringen har lagt fram ett förslag till modernisering av djurskyddslagen . Grundtanken är att tekniken skall anpassas till djuren och inte tvärtom. Vi stödjer denna inriktning. Alltför länge har betalningen till jordbruket premierat kvantitet på bekostnad av kvalitet. Forskning och utveckling har anpassats härtill. överskotten har ökat men kvaliteten har inte förbättrats i motsvarande grad. Även om kvalitet är ett svårdefinierat begrepp - livsmedelshygien m. m. går t. ex. att mäta objektivt, medan smak, konsistens m.m. utgör subjektiva värderingar - så har debatten i massmedia gjort konsumenten mer kvalitetsmedveten, vilket i sin tur har påverkat produktionen. Exempel härpå är att spannmålets falltal och proteinhalt- som bestämmer mjölets bakningsförmåga - nu påverkar priset mer, och att större prisavdrag sker för kött från sjuka och stressade djur och för mjölk med högt celltal, vilket är ett tecken på juverinflammation. Växtförädling och djuravel är nu mer än tidigare inriktade på att förbättra kvaliteten. Generellt har svenska livsmedel hög kvalitet, vilket dock inte innebär att de ej ytterligare kan förbättras. Den moderna storskaliga livsmedelsindustrin använder sig av en del tillsatser såsom konserveringsmedel och färgämnen, vilkas långsiktiga påverkan vi inte är säkra på. Vidare kan miljöförstöringen i vissa fall påverka livsmedlens kvalitet. En undersökning som gjorde för 1985 visade att livsmedlens färskhet värderades högst av konsumenterna. Detta förhållande kan kanske leda oss tillbaka till fler lokala småskaliga livsmedelsföretag, vilket skulle minska användningen av konserveringsmedel och öka livsmedelsberedskapen. Vi har kunnat notera att gårdsbutiker uppskattats av konsumenterna. Det beror också på att man önskar veta både livsmedlens ursprung och på vilket sätt de producerats. Det är viktigt att samma kvalitetskrav ställs på utländska livsmedel som på svenska, att krav ställs på en fullgod märkning av livsmedel och att livsmedelskontrollen är effektiv, vidare att barnen i skolan får en allsidig utbildning i kost- och hälsofrågor samt att de får lära sig grunderna för matlagning. Produktvalet bör överlämnas till den enskilde konsumenten. Förändringar i förhållande till nuvarande politik Vi har i det föregående redovisat önskemål att återgå till mer av marknadsekonomi på jordbrukets område med så fåtaliga inskränkningar som möjligt. Vi har angett på vilka områden vi kan tänka oss sådana. I det följande beskrivs i vilka praktiska hänseenden den jordbrukspolitik som eftersträvar skiljer sig från vår nuvarande. Fri prisbildning på jordbruksprodukter Prisregleringslagen är stommen i nuvarande jordbrukspolitik. Priserna fastställs i administrativ ordning, och lantbrukarna erhåller avsättningsgarantier. Det finns naturligtvis vissa fördelar med ett sådant system. Eftersom lantbrukarna utgör en stor småföretagargrupp, som producerar ett litet, nästan enhetligt sortiment, är det inte tänkbart att varje företagare ägnar sig åt marknadsföring. Storleken av en lantbrukares produktion påverkas av irrationella faktorer såsom väderlek, miljöstörning m.m., och därför kan det vara bra att han/hon i alla fall vet på vilken nivå produktpriset kommer att ligga. Men vi har tidigare påvisat att nuvarande system ger den enskilde lantbrukaren felaktiga signaler. Det kan för hans del vara lönsamt att söka öka sin produktion trots att den sammantagna överskottsproduktionen kostar näringen och staten stora belopp att exportera. kostar det ca att avyttra spannmålsöverskottet på världsmarknaden. Med gränsskydd men fri prisbildning kommer produktionen att anpassa sig till konsumtionen i vårt land, och de lantbrukare som är effektivast på att producera en vissa vara kommer att fortsätta härmed. De andra, som finner att de inte med lönsamhet kan producera till den nivå som priset stabiliserar sig på, får försöka att finna någon annan produkt. Till en sådan omställning underlättar den basinkomst som vi i form av arealersättning vill ge lantbruket. Den föreslagna omläggningen kommer naturligtvis att ställa krav på allmänt goda företagaregenskaper hos lantbrukarna, men den kommer också tillsammans med övriga krav i denna motion att befria från den tvångströja otaliga regleringar lagt på lantbrukarna. Det kommer att leda till utveckling av hela näringen. Ytterst handlar förändringen om att renodla företagarrollen för lantbrukarna. Det går inte att både kräva samma frihet att fatta egna beslut som småföretagare regelmässigt har och att samhället skall garantera lönen. Löntagaren har en säker inkomst men mindre frihet i sitt arbete.