mot · GB02U535 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:U535 av () om staten har massmedia dagligdags visat och kommenterat oroligheterna på och i . Från sjukhussalar och andra miljöer har TV-bilder visat blåslagna, sönderbrutna och illa tilltygade palestinier. Det har varit ytterligt påfrestande att se hur barn och ungdomar drabbats av de metoder som israelerna använt sig av för att stoppa och få slut på det uppror eller de upplopp som startats. är enda demokrati. Därför ställer vi höga krav på att metoder icke används som står i strid med folkrättens principer. Relationen mellan israeler och palestinier har brutaliserats på ett förskräckande sätt. Det finns emellertid all anledning att vi i , i vår trygga vrå av världen, reflekterar över om inte den ensidiga behandlingen som utsatts för i många internationella och nationella fora kan ha medverkat till en desperation varur våldsmetoder och aggressivitet får sin näring. Staten har allt från sin tillblivelse, , haft att kämpa för sin existens. Varken FN eller demokratier har i den kampen visat sig vara de mest pålitliga bundsförvanter. Det har naturligtvis inneburit utomordentligt stora påfrestningar mentalt och förmodligen krävt en sinnets hårdhet hos många unga israeler att ständigt leva under terrorhot och upprepade appeller om att staten skall utplånas. Det slås ofta fast att den s. k. folkrätten, internationella bestämmelser, måste gälla även för . Mig veterligt gör i själva verket varken staten eller dess mest energiska försvarare gällande något annat. Man kan emellertid inte undgå att åtminstone notera att detta truistiska påstående mycket ofta riktas mot medan det numera ytterligt sällan adresseras till PLO och ledaren . demokratier, inkl. , kan knappast anses ha utövat tillräckliga påtryckningar på PLO för att få denna organisation att rensa ut ur sina stadgar kravet på att skall utplånas. I detta sammanhang bör erinras om vad förre rättschefen på , , expert på folkrätt skriver i sin bok om internationell rätt och säkerhetspolitik: De stater som berörs av är genom sitt medlemskap i förpliktade att följa nu gällande rättsnormer. Att klandra den israeliska statens existens och att hota med krig för att åvägabringa dess undergång är ett brott mot den internationella rättsordningen. Så länge den palestinska paraplyorganisationen har denna punkt på sitt program, undandrar den sig själv det stöd den eljest måhända kunde få i sin strävan att etablera en palestinsk stat i området. Runt den ytterligt lilla areal som utgör staten , råder den mest kom- U535 plicerade och svårlösliga politiska situation. är föremål för de hetaste supermaktsintressen. Historiskt betingade anspråk på att förändra gränser mellan länderna i uttalas i de flesta av områdets stater. Kultur- och religionskonfrontationen är mer påtaglig och komplex i denna del av världen än i de flesta andra områden. Uppräkningen som dokumenterar att krisen i är utomordentligt mångfacetterad kunde bli lång. Det förefaller likväl, som om och för övrigt en rad andra västeuropeiska stater är benägna att analysera och göra uttalanden om och enkannerligen staten , som om gränsproblematiken vore av högst ordinär karaktär. Så är sannerligen inte fallet. Det torde snarare vara så, att den grundligt invigde, den som inte vill opportunistiskt stämma in i en ytlig kritik av staten , har synnerligen svårt att över huvud se någon lösning på Mellanösternkonflikterna. Det hör alldeles uppenbart till gängse deklaration, när staten så att säga är på tapeten, också i vårt land, att erinra om FN-resolution 242 och i samma andetag resolut och kraftfullt slå fast palestiniernas rättigheter. Vi tror självfallet inte att någon västeuropeisk stats regim eller utrikesförvaltning föreställer sig att mellanösternproblematiken enbart bottnar i en konflikt mellan staten och PLO. Det är säkerligen allom bekant att i synnerhet , och i sitt oförsonliga hat gentemot mobiliserar sanktioner och underblåser terrorism som har som mål att förgöra och utplåna den judiska staten. Med jämna mellanrum rapporterar medier världen över att PLO eller någon företrädare för har sagt sig godkänna staten rätt att existera. Lika har detta uttalande dementerats från någon arabisk metropol av någon palestinsk ledare. Inte sällan har samma person som gjorde uttalandet frankt låtit omvärlden veta att det hela måtte röra sig om ett missförstånd. torde man med fog kunna påstå att PLO är mindre enhetligt . PLO-ledningens möjligheter att kontrollera alla rörelsens fraktioner existerar knappast. Vissa fraktioner tar för övrigt order snarare av omkringliggande arabiska stater än av PLO:s ledning. Knappast någon annan nation än , lär behöva titt som tätt uppleva internationella proklamationer om rätten till säkra och erkända gränser. Att detta helt självklara ständigt upprepas är i sig nog så uppseendeväckande. Truistiskt är naturligtvis också det ständigt upprepade talet, att vi inte försvarar allt som staten företar och företagit sig. Det kunde kanske finnas fog att fråga sig om det överhuvud existerar någon enda stat, världen över, vars agerande man är parat att försvara till . handlar ingalunda i synnerhet om enkla gränsförskjutningar eller om ett återlämnande av , och Gölan. Konflikten handlar om att överleva eller att utplånas. Hotbilderna i emanerar inte från uppjagade stämningar som i sin tur har sina rötter 12 i okunnighet och brist på umgänge och kontakt. Verkligheten är brutal. Det måtte vara rimligt, minst sagt, att staten agerande bedöms ut- U535 ifrån de komplexa historiska erfarenheterna och från de reella hot som staten är utsatt för. Stormakternas ansvar för att skapa större lugn i är odiskutabelt. Inga fredssträvanden får försummas eller skys av någon part. För att fredsarbetet skall vinna någon terräng är det emellertid nödvändigt att skeendet i området, mer än vad som i regel är fallet, bedöms utifrån såväl historiska fakta som reella direkta och indirekta hotbilder. Med hänvisning till ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om relationer till staten .