mot · GB02Sf266 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Sf 266 av m. fl. (fp) om arbetsskadeförsäkringen Under en följd av år har det blivit alltmer uppenbart att arbetsskadeförsäkringen har stora brister. a. långa handläggningstider, svårigheter att avgöra vad som skall räknas som arbetsskada. Ett stort underskott i arbetsskadefonden bekräftar detta. En effektiv åtgärd för att minska ärendetillströmningen skulle kunna vara att förlänga samordningstiden från nuvarande . Enligt arbetsskadeutredningen, som diskuterade en sådan förlängning, skulle därigenom antalet ärenden sammanlagt minska med . En ny förutsättningslös utredning om arbetsskadeförsäkringen bör tillsättas med uppgift att göra en total översyn av försäkringen. Arbetsskadeförsäkringen ger i princip full ersättning för inkomstbortfall för den som drabbas av skador i arbetet. Arbetsskadeförsäkringen är samordnad med den allmänna sjukförsäkringen så att ersättning efter skadan utgår enligt de regler som gäller inom sjukpenningförsäkringen, den s. k. samordningstiden. Ersättning för arbetsskada utgår vid en bestående nedsättning av arbetsförmågan i form av en livränta som i princip skall utgöra skillnaden mellan den inkomst som den skadade kan få och den inkomst som han eller hon skulle ha haft om skadan inte uppstått. Antalet anmälda skadefall uppgick till 234000 och antalet beräknas ha ökat . Detta har bl. a. lett till att handläggningstiderna har blivit oacceptabelt långa. har i sitt betänkande (SOU 1985:54) sagt: Balanssituationen i försäkringskassorna är alarmerande och kommer att bli ohållbar om inte ärendetillströmningen kan begränsas eller avverkningstakten kan ökas. Med hänsyn till bl. a. de försäkrades befogade krav att försäkringskassorna skall kunna avgöra arbetsskadeärenden utan långa väntetider måste nuvarande balanser nedbringas, och i vart fall måste ökade balanser och därmed ytterligare förlängda väntetider förhindras. beslöt att höja arbetsskadeavgiften till fr. o. m. . Att höja avgifterna kan dock inte i längden lösa proble men med ärendebalanserna. Regeringen medger också i budgetpropositionen att utgifterna överstiger inkomsterna även efter det att höjningen av avgiften har trätt i kraft. har, trots direktiven, diskuterat en förlängd samordningstid från 90 . Den fann då att en sådan förlängning vore en effektiv åtgärd för att begränsa ärendetillströmningen. De beräkningar som utredningen redovisar ger vid handen att en samordningstid kan medföra att antalet ärenden sammantaget minskar med . Utredningens beräkningar visar att en sådan samordning inte leder till nämnvärda försämringar för den enskilde. Vi anser sammanfattningsvis att samordningstiden bör, i väntan på att översyn av försäkringen gjorts, förlängas tills vidare. De stora problem som arbetsskadeförsäkringen är behäftad med måste lösas. var i sitt betänkande 1987/88:2 enigt om att en analys av orsakerna till det ökande antalet anmälningar av arbetsskada samt åtgärder för att förkorta handläggningstiderna skulle ske. Så blev också beslut. Vi anser dock inte att detta är tillräckligt. a. har hävdat att det inte går att göra ytterligare förenklingar och rationaliseringar med nuvarande regler utan att det kan få negativa konsekvenser. Med hänsyn till alla de allvarliga problemen med arbetsskadeförsäkringen anser vi att en förutsättningslös utredning bör tillsättas. En sådan grundlig översyn skall naturligtvis också omfatta samordningstidens längd. Dessutom bör översynen gälla även arbetsskadeförsäkringens koppling till arbetsmiljölagen. Arbetsskadeförsäkringen fungerar nämligen inte generellt sett som incitament för att förbättra arbetsmiljön. Vidare måste försäkringskassornas möjligheter till reella rehabiliteringsinsatser utredas. I det sammanhanget bör också problemet med att människor under rehabilitering inte har rätt till arbetsskadeersättning vid olycka till och från arbetet tas upp. I massmedia förekommer relativt ofta beskrivningar av fall där en person har försökt få ändring i t. ex. beslut om förtidspension, rätt till sjukpenning etc. Kritiken har bl. a. gällt att försäkringskassornas beslut är fattade på dåligt underlag och att t. ex. underlag från medicinska experter inte tillmäts tillräckligt stor betydelse. Handläggningstiderna på försäkringskassorna är ibland långa. Dessutom tar det i allmänhet mycket innan överklaganden behandlas i försäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen. Det kan ta innan ett slutligt beslut fattas. Detta är självfallet oacceptabelt. Den rättssäkerhet som möjligheten att överklaga ger är i praktiken kraftigt urholkad genom de stora ärendebalanserna och långa väntetiderna i försäkringsdomstolarna. Det är önskvärt att de beslut som försäkringskassorna fattar är grundade på ett så bra underlag att antalet överklaganden kan minimeras. Om ett beslut överklagas bör handläggningstiderna vara korta. Genom att måltillströmningen till domstolen minskat , har balanssituationen förbättrats något. Trots detta fanns 3500 ej avgjorda fall hos försäkringsöverdomstolen. Detta innebär att balanssituationen alltjämt är mycket bekymmersam. Det är helt otillfredsställande att klaganden skall behöva vänta i ca för att enbart i försäkringsöverdomstolen få sitt ärende avgjort. Uppmärksamheten måste därför inriktas på att ytterligare minska väntetiderna. Med stöd av det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en ny arbetsskadeutredning i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag om att, i avvaktan på en ny arbetsskadeutredning, samordningstiden för arbetsskador tills vidare förlängs , [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om väntetiderna i försäkringsdomstolarna1]. () () 1 1987/88 :Ju407