mot · GB02So477 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So477 av m. fl. (m) om vård av demenssjuka av befolkningen får en demenssjukdom med stora handikapp och befolkningsprognoserna pekar entydigt på en stark ökning av antalet äldre, speciellt , . Trots dessa oomtvistade fakta har man från ansvarigt håll blundat för de stora och tunga problem som demenssjukdomarna utgör. Man har lagt ner existerande vårdformer för äldre demenssjuka innan man byggt upp alternativ. Institutioner för demenssjuka har icke rustats upp eller anpassats till det växande vårdbehovet. Vårdtyngden har flyttats över på hemsjukvården, som inte varit dimensionerad eller utbildad för att ge demenssjuka patienter en god vård. Trots att Alzheimers sjukdom upptäcktes har den först uppmärksammats som förklaring till ökande presenil demens, dvs. demenssjukdom som inträder däribland . Sjukdomen orsakar drygt hälften av alla svåra demenser och förkortar livet för de drabbade. Trots detta finns inte diagnosen upptagen i vår i andra avseenden tillförlitliga statistik över dödsorsaker i . I anses Alzheimers sjukdom vara den fjärde vanligaste dödsorsaken bland äldre. Demenssjukdomarna är fortfarande i stor utsträckning okända och nonchalerade. Patienterna och deras anhöriga har varit en tyst, tålmodigt kämpande skara och först genom tillkomsten av intresseföreningar som i har anhöriga stigit fram för att informera om demenssjukdomarna och nyanserat vårddebatten. Demenssjukdomarna får inte bara ses som ett kvantitativt problem. Det gäller i lika stor utsträckning kvalitet, kompetens inom sjukvård och socialtjänst. Detta i sin tur förutsätter forskning, utbildning och vårdutveckling. har en gammal tradition på demensforskningens område. har forskargrupper i , och gjort viktiga insatser. I omfattar forskargruppen representanter från många olika specialiteter. , som är neuropsykolog, har tillsammans med professor utvecklat en säker och ofarlig teknik för mätning av hjärnans regionala blodflöde (rCBF). Med denna teknik kan man avsevärt förbättra diagnostiken av olika demenssjukdomar och andra psykiska sjukdomar hos äldre. , som är chef för i , och är kliniska psykologer som arbetar med testmetoder för att diagnostisera och följa behandlingsförsök vid dessa sjukdomar. För att få kunskap om sjukdomsprocessernas orsaker och utveckling i hjärnvävnaden fordras också neuropatologisk expertis. Överläkare har ansvaret för en världsunik uppföljning av patienterna. Docent är klinikchef för en psykogeriatrisk klinik med speciell inriktning på de äldres sjukdomar. Demenssjukdomar är ett av flera stora psykogeriatriska problemområden. Tyvärr har man underskattat behovet av en särskild psykiatrisk specialitet för den äldre befolkningen. I har emellertid insatts betydande resurser för diagnostik och akutsjukvård för äldre patienter. Man kommer också förhoppningsvis att under detta år tillsätta en ordinarie professur i ämnet geriatrisk psykiatri. Denna professur är placerad på den Psykogeriatriska kliniken. Tyvärr har man inte ansett att denna professor behöver några som helst resurser till sitt förfogande vare sig i form av sekreterare eller forskningsassistent. Demensforskningen kommer följaktligen även fortsättningsvis att vila på en mycket bräcklig och otillräcklig ekonomisk grund. När man satsar på forskning och utbildning inom demensområdet bör man enligt vår uppfattning stödja redan fungerande verksamheter. åtgår alltför mycket värdefull tid att söka forskningsbidrag. Det behövs långsiktiga forskningsprojekt med fasta tjänster för ansvariga forskare. En satsning på forskning och vårdutveckling inom psykogeriatri skulle snabbt kunna ändra attityden till de äldres villkor och sjukdomar, däribland demenssjukdomarna. I behövs t. ex. en professur i neuropatologi med speciell inriktning på demenssjukdomarna. Dessutom behövs en särskild professur i neuropsykologi med inriktning på neurofysiologiska- och psykologiska metoder för diagnostik och behandling av demenssjukdomar. Likartade behov torde föreligga på andra universitetsorter. Givetvis kan man ha olika uppfattning om vilken medicinsk expert som bör ha huvudansvaret för demenssjukvården. Troligen bör psykiater med speciell utbildning i geriatrisk psykiatri i samarbete med intermedicinare med en modern geriatrisk profil ta ansvar för utredning och diagnostik avseende demens, förvirringstillstånd, depression och andra psykiska sjukdomar hos äldre. Äldre individer skall på samma villkor som yngre ha tillgång till säker diagnostik och aktiv rehabilitering. Detta förutsätter tillgång till särskilda utredningsavdelningar med välutbildad personal och rimligt stora upptagningsområden. Vi anser att det i varje län borde finnas en samlad medicinsk utredningsresurs med tillgång till modern utrustning för vederbörliga undersökningar. På så vis skulle lämpliga åtgärder kunna sättas in i ett tidigt skede till stor nytta för såväl patienten som dennes anhöriga. Följderna av osäker och felaktig diagnostik kan bli förödande för såväl patienten som dennes familj. Till den psykogeriatriska verksamheten bör vara knutet rörliga öppenvårdsteam som kan besöka äldre patienter i hemmet eller på den institution där de vårdas. I finns sedan team med läkare, psykolog, kurator och sjuksköterska som ansvarar för diagnostik och behandling av patienter samt sakkunnig utbildning och handledning av personalen. Den som drabbas av en demenssjukdom skall få bo kvar hemma och vårdas i sitt hem. Detta förutsätter en god planering av vård inom familjen och av andra vårdgivare. För många demenssjuka är dagsjukvård kombinerat med eget boende ett gott alternativ. En utvärdering av dagsjukvården för medelålders och äldre demenssjuka i har visat att såväl patienterna, anhöriga som personal är utomordentligt positiva till denna vårdform som ger träning ocvh stimulans till patienten samt avlastning och stöd till de anhöriga. För andra patienter med demenssjukdom är flyttning till gruppboende för demenssjuka eller annan trygg vårdform att föredra. Det gruppboende med särskilda vårdresurser som prövats bl. a. i har visat sig vara en god, trygg och stimulerande boendeform. För en betydande grupp äldre patienter med demens är det nödvändigt att erbjuda en mer personaltät och somatiskt kompetent sjukhemsvård. Vid utformningen av denna måste särskild hänsyn tas till demenspatienternas behov. Detta gäller såväl lokalernas utformning som rekrytering och utbildning av personalen. är möjligheterna att välja vårdform mycket begränsade. Detta är en stor brist, bl. a. när det gäller vården av demenssjuka. För dessa patienter är behovet av alternativ och variation i vården mycket stort. Patienterna är i allmänhet hänvisade till ett visst sjukhem eller till långvården. Vi anser att små, gärna enskilt drivna sjukhem, skulle vara av stor betydelse i detta vårdarbete. Tyvärr är det så att många sådana sjukhem nu läggs ner i samband med den s. k. avinstitutionaliseringen. Vi anser att nedläggningen är felaktig, eftersom dessa sjukhem inom ramen för det totala behovet i stället borde ses som en resurs. Med små hemliknande sjukhem eller vårdhem skulle vården kunna bli mänskligare, genom en bättre anpassning till patienternas särskilda behov och önskemål. Vården skulle också bli lättare tillgänglig i olika delar av landet. Närkontakten mellan patienten och dennes anhöriga och vänner kunde på så vis också bättre upprätthållas. Frågan om alternativa vårdformer samt förslag till finansiering inom sjukförsäkringens ram tas upp även i andra moderata motioner. Vad vi här vill understryka är behovet av alternativa vårdformer just i anslutning till vård av demenssjuka. De frågor vi här berört kommer att få växande betydelse och får inte bara konsekvenser ur den sjukes och de anhörigas synvinkel utan kommer också att få växande samhällsekonomisk betydelse. , som har tillsynsansvar för hälso- och sjukvården, har bl. a. med stöd av särskilda medel initierat försöksverksamheter för demenssjuka på olika orter i landet. På grundval av dessa erfarenheter har skrifter i , t. ex. Leva självständigt (1986). Några allmänna råd från har emellertid inte utgetts rörande behandling och vård av demenssjuka. Vi anser att bör ges i uppdrag att utarbeta Allmänna råd, som för sjukvårdshuvudmännen särskilt understryker vikten av att de vårdproblem, som Alzheimers sjukdom och liknande demenssjukdomar förorsakar, når en tillfredsställande lösning. Med hänvisning till det anförda hemställs [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av långsiktiga forskningsprojekt med fasta tjänster för ansvariga forskare inom psykiatri och psykogeriatri,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av professurer i neuropatologi med speciell inriktning på demenssjukdomarna, därvid främst Alzheimers sjukdom, samt i neuropsykologi med inriktning på neurofysiologiska och psykologiska metoder för diagnostik och behandling av Alzheimers sjukdom och andra demenssjukdomar,1] 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande lämplig vårduppbyggnad med länsvis samlad medicinsk utredningsresurs, rörliga öppenvårdsteam, dagsjukvård kombinerad med eget boende samt gruppboende, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av valfrihet och mångfald vad gäller utformningen av vårdkedjor och alternativa vårdformer för demenssjuka, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att enskilda alternativ vad gäller vårdhem och sjukhem skall tillvaratas i samband med vård av demenssjuka, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att bör utarbeta allmänna råd i frågor om demenssjukdomar. () () 1 1987/88: Ub678