mot · GB02Jo719 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo719 av m. fl. (fp) om en effektivare miljövård miljömotion har tre viktiga utgångspunkter. Den första är att måste spela en mer offensiv roll på den internationella arenan. Inom FN måste en rad övergripande frågor tacklas. Det gäller t. ex. skyddet av de tropiska regnskogarna, jordförstöringen och ökenspridningen. Man måste också gå vidare för att begränsa freonanvändningen. Även på europeisk nivå måste förhandlingarna forceras både när det gäller luftföroreningarna och skyddet av den miljön. En begränsning av kväveutsläppen måste komma till stånd. Utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider måste reduceras resp. . En liknande den som finns för bör inrättas. Den andra utgångspunkten är att det måste skapas en effektivare organisation och effektivare styrmedel. Kommunerna bör ges rätt att överta hela tillsynsansvaret om de så önskar. Länsstyrelserna bör ha till uppgift att följa med hur tillsynsarbetet i kommunerna fungerar, bistå med råd samt ingripa med initiativ till någon typ av rättslig prövning om en kommun uppenbart missköter sina tillsynsuppgifter. Ekonomiska styrmedel måste användas som komplement till de administrativa regleringar som dominerat den svenska miljöpolitiken. Regeringen bör utarbeta förslag om miljöavgifter på i första hand direkta utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider från förbränningsanläggningar och industriprocesser och klorerade ligninrester i vattnet. Avgift på freonanvändning bör utarbetas med högsta prioritet. Den tredje utgångspunkten i miljömotion är att offensiva åtgärder utan tidsspillan måste genomföras på en rad områden för att stoppa miljöförstöringen. Regeringen bör lägga fram förslag om ekonomiska stimulanser för att stödja en övergång till avgasrening i den befintliga bilparken. avgasutsläppen från dieselfordonen måste lösas genom en övergång till de s. k. Kalifornien-kraven. Kommunerna bör få möjlighet att använda ekonomiska styrmedel för att dämpa biltrafiken i tätortskärnorna. Totalförbud mot användning av PCB måste införas. Utvecklingen av slutna massaindustrier måste påskyndas. Nationalparker bör inrättas kring , Taavavuoma och i samt i Rogenområdet i och . En naturvårdsgräns bör dras längs fjällkedjan ovanför vilken inget storskaligt skogsbruk skall förekomma. Enskilda skogsägare som drabbas av inskränkningar skall kompenseras. Skyddet av värdefulla älvar och älvsträckor måste förstärkas. Naturresurslagen bör kompletteras så att bl. a. följande älvsträckor skyddas: , Klippen och Edängeforsen. De fyra huvudälvarna samt ytterligare några särskilt värdfulla mindre älvar - bl. a. och - bör avsättas som nationalälvar. Skogspolitiken måste anpassas till naturvårdens intressen. Målet bör vara att av den produktiva skogsmarken nedanför de fjällnära barrskogarna undantas från vanligt skogsbruk. Resurserna för reservatsbildning har legat på en alltför låg nivå. Anslaget till mark för naturvård bör därför fördubblas från 40 till 80 milj. kr. Mer långsiktiga riktlinjer är: o Statlig mark av stort naturvårdsvärde bör utan vederlag kunna överföras till naturvårdsfonden. o Skogsbruket bör genom skogsvårdsavgiften bidra till att finansiera vissa reservatsbildningar. o Domänverksmark bör kunna erbjudas enskilda som ersättning för mark som görs till reservat. motsvarande ett värde av 15 milj. kr. bör överföras från domänfonden till naturvårdsfonden i syfte att underlätta bildandet av naturreservat på privat mark. Bruka - inte förbruka! En lag med generella krav på återvinning bör införas. En pant på miljöfarliga batterier bör införas. Pant bör även införas på bilbatterier. Hårdare krav bör ställas vid sopförbränning. Minst måste de s. k. ENA-kraven uppfyllas. I avvaktan på att möjligheterna att klara högt ställda miljökrav prövas, Mot. a. vad gäller dioxinutsläppen, bör inga nya anläggningar för sopförbrän- Jo719 Skogs- och jordbrukets forskningsråd Särskilda projekt på miljövårdens område Vård av hotade arter + 10 + 10 - 10 + 17 + 40 + 12,7 + 1 Miljöproblemen är ingen ny företeelse för vår tid. Människans verksamhet har sedan årtusenden påverkat naturen. Men det är först under den industriella epoken, som problemen har fått en storskalig spridning genom utsläppen av försurande ämnen, tungmetaller och andra för naturen främmande ämnen. De grundläggande livsvillkoren hotas när luften förorenas, marken och grundvattnet förgiftas, jorden eroderas. Det uppstår skador, som kan vara omöjliga att reparera. I vårt land upptäcktes försurningens effekter tidigare än i andra länder genom utslagningen av sjöar framför allt på . Svenska forskare formulerade sambandet mellan långväga föroreningar och försurningen av mark och vatten. Svenska politiker och myndigheter reagerade tidigt: långt innan miljöproblemen hamnade högt på dagordningen ute i skapades instrument som t. ex. miljöskyddslagen för att komma till rätta med problemen. genomfördes en lång rad åtgärder ofta med som pådrivare. I detta sammanhang vill vi t. ex. nämna förbudet mot användning av DDT, den fysiska riksplaneringen som gav skydd åt de fyra outbyggda älvarna och utbyggnaden av de kommunala reningsverken. Från senare tid kan nämnas kravet på katalytisk avgasrening och naturresurslagen, som lagfäster skyddet för en rad värdefulla älvar och älvsträckor. Men trots detta är bilden dyster. Miljöproblemen framstår allt mer som ett av vår tids gissel. Ständigt begår människor övergrepp mot naturen, i vårt land såväl som i andra länder. Ständigt möter vi oroande tecken på att situationen är värre än vi tidigare kunde befara. Ett tecken är hotet mot ozonskiktet - den tunna hinna av gas som skyddar allt liv från solens farliga ultravioletta strålning. Nedbrytningen har gått fortare än vad amerikanska forskare förutspådde . Det är uppenbart att de åtgärder som genomförts har varit otillräckliga. Styrmedlen har inte varit tillräckligt effektiva och de internationella överenskommelserna inte tillräckligt långtgående. Vi vill inledningsvis framhålla två viktiga utgångspunkter för miljöpolitik. Den första utgångspunkten är optimismen. Trots problemen kan hoppingivande framsteg notras. Ett är att insikten om hoten mot miljön växer fram också i andra länder. Ett annat är att den tekniska utvecklingen på en lång rad områden bidragit till mer miljövänliga processer. De inhemska utsläppen av t. ex. svavel och tungmetaller från industrier och förbränningsanläggningar har minskat drastiskt . Skogsindustrins forskning har lett till mer skonsamma processer, även om man ännu inte uppfyller tillräckligt hårda krav. Den moderna bilen förorenar betydligt mindre än tidigare genom den katalytiska avgasreningen. Ovanstående exempel illustrerar att modern teknik inte är ett hot mot miljön utan tvärtom en viktig förutsättning för att människan skall kunna anpassa sig till naturens egna smärtgränser. Det finns forskare som menar att redan med befintlig teknik går det att reducera utsläppen till av vad de är . I miljöarbetet är det viktigt att inte låta sig förblindas av problemen utan i stället försöka se möjligheterna. Det går att rädda miljön! Den andra utgångspunkten är det gemensamma ansvaret. Alla måste känna ansvar för miljön. Människan lever i och av naturen. Ytterst är hennes existens beroende av att hon handlar så att naturen inte skadas. Alla mänskliga samhällen måste därför fungera i ett uthålligt samspel med naturmiljön. Därför måste också varje människa lära sig ta ansvar för den natur vi har fått att förvalta. Vi måste lämna den ifrån oss så fruktbar och oförstörd att även kommande generationer kan leva ett tryggt och meningsfullt liv. Det är ett sätt att visa omsorg om svaga grupper, föra den kristna förvaltarskapstanken vidare och uttrycka internationell solidaritet. Även företag och myndigheter måste ta ett ansvar för miljövården inom sitt aktuella verksamhetsområde genom att verka för att miljöskador undviks eller begränsas och svara för miljökontroll. Identifiering av de mest angelägna miljöproblemen För att kunna bedöma vilka, som är de allvarligaste miljöhoten är det nödvändigt att utgå från problem som o innebär oåterkalleliga effekter eller allvarliga skador på viktiga arter och ekologiska system; o är angelägna att lösa med hänsyn till att människors livsvillkor påverkas; o är angelägna att lösa med hänsyn till att de har stor areell omfattning, samt o är brådskande att lösa med hänsyn till den takt med vilken de förvärras. Med utgångspunkt från de nämnda kriterierna bör utan rangordning följande problem pekas ut som de allvarligaste i vårt land: o Försurning av mark och vatten med stora skador på bl. a. skogen. o Övergödning och förgiftning av den miljön framför allt då kusthaven. o Utarmningen av landskap, biotoper, flora och fauna, o Det växande sopberget som en följd av den bristfälliga hanteringen av avfall. o Hälso- och miljöeffekter av ämnen som har långsiktiga och irreversibla verkningar. o Förändringar av jordens klimat och risk för ökad ultraviolett strålning. Det hittillsvarande miljövårdsarbetet har i betydande utsträckning varit inriktat på sanering och reperation, att rätta till tidigare försummelser. Detta arbete är långt ifrån avslutat men efter hand måste miljöpolitiken i högre grad inriktas på förebyggande åtgärder. Det gäller att bättre anpassa samhälle, levnadsmönster och produktion till miljökraven, att se till att miljöskador inte uppstår. Vi måste se till att ett miljötänkande genomsyrar den framtida samhällsutvecklingen. Denna måste efter hand anpassas till de ramar som ges av naturresurser och naturmiljö. Oacceptabla miljöeffekter måste begränsas och bringas att upphöra. o Genom resurssnålare teknologi, ändrade konsumtionsvanor och ökad återvinning kan vi begränsa slöseriet med naturresurser och därmed förknippade miljöproblemen, o Genom mer miljövänliga produktionsprocesser, bättre reningsteknik och mer omsorgsfull lokalisering kan vi begränsa miljöpåverkan av industriell och liknande verksamhet, o Genom mindre användning av kemiska produkter med konstaterad eller befarad negativ miljöeffekt och striktare kontroll kan vi begränsa farorna med kemikalieanvändningen, o Genom mer miljövänliga produktionsmetoder, bättre anpassning till lokala naturförhållanden och ökad naturvårdshänsyn kan vi begränsa miljöpåverkan av jord- och skogsbruk, o Genom fler nationalparker och naturreservat, bättre skydd för växt- och djurarter och utvecklad fysisk planering kan vi begränsa utarmningen av vårt naturarv. Huvuddrag i en liberal miljöstrategi Regeringens miljöpolitik har gått i stå. En rad angelägna frågor väntar på beslut. Allmänhet, myndigheter och företag väntar på besked om vilka spelregler som skall gälla , väntar på besked om vad som skall göras för att snabbt ta itu med akuta miljöproblem. Det gäller bl. a. freonerna, havsföroreningarna, försurningen och åtgärder för att förstärka länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Regeringen har i nästan alla aktuella miljöfrågor valt att hänvisa till den miljöpolitiska proposition som aviserats till . Det är symptomatiskt att har inga förslag alls förelagts . Det krävs en ny och genomtänkt strategi för hur miljöproblemen skall angripas. Följande huvuddrag bör ingå i en sådan strategi. mäste spela en mer offensiv roll pä den internationella arenan. Det är nödvändigt att på internationell nivå sluta överenskommelser, som anpassar utsläppen av försurande ämnen, tungmetaller och kemiska ämnen till naturens egna smärtgränser. Det gäller utsläpp på alla samhällsområden, industri, jordbruk, trafik och energiförsörjning. Överenskommelserna måste också gälla skyddet av unik natur. De internationella överenskommelserna måste följas av ett aktivt uppföljningsarbete. Här bör känna ett särskilt ansvar. En effektiv miljöorganisation och effektiva styrmedel mäste utvecklas. Det är nödvändigt att skapa ett system som kombinerar administrativa och ekonomiska styrmedel. Information är ett annat viktigt styrmedel, som utgår från människans vilja att bidra till att lösa miljöproblemen. Offensiva åtgärder mäste utan tidsspillan genomföras för att stoppa miljöförstöringen. Försurningen måste stoppas. Kusthaven måste räddas från förgiftning och övergödning. Naturen måste räddas från skovling och exploatering. Det växande avfallsberget måste minskas. Gränser måste sättas för kemikalieanvändningens utbredning. Hoten mot atmosfären måste undanröjas. Miljöproblemen är internationella. Utsläppen känner inga gränser. Mycket tyder på att de globala hoten kommer att accentueras än mer . Sådana illavarslande tecken är riskerna för uttunning av det skyddande ozonskiktet och förändringar av klimatet. Alla länder är offer för andra länders miljöproblem. Till och även exporteras en relativt stor del av de svenska svavelutsläppen. Vårt eget land tvingas ta emot luftföroreningar från andra länder. Surt regn från och försurar jord och skog i södra och västra . I kombination med våra egna utsläpp har det lett till skogsskador, som går att iaktta med blotta ögat. har vi uppmärksammat de norska utsläppen från industrier längs - utsläpp som sannolikt leder till svåra skador i . I planerar att starta en jättelik gruvdrift av fosforit. Det skulle förstöra mark och vatten i stora delar av , men också hota och . I flera sammanhang pågår förhandlingar i syfte att komma fram till gemensamma miljöåtgärder. Det gäller t. ex. inom , . Flera viktiga framsteg kan noteras för det internationella miljövårdsarbetet: Dit hör skyddet av den miljön liksom konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Avtalet om en minskning av freonutsläppen är ett historiskt men ännu otillräckligt steg på vägen mot att röja undan ett av de allvarligaste globala hoten. Men trots detta finns det tecken som tyder på en större tröghet än tidigare i det internationella miljövårdsarbetet. Engagemanget är mindre, byråkratin har ökat. Även från svensk sida har man tonat ner sitt deltagande. Det är en allvarlig utveckling i när en lång rad miljöproblem väntar på åtgärder. Inom FN måste en rad övergripande miljöfrågor tacklas. Det gäller t. ex. skyddet av de tropiska regnskogarna, jordförstörningen och ökenspridningen. Brundtlandrapporten är en viktig utgångspunkt för det framtida miljöarbetet inom FN-systemet. Vi vill särskilt nämna vikten av att uppmärksamma hotet mot ozonskiktet, sannolikt till följd av freonanvändningen, och riskerna för en s. k. drivhuseffekt som en följd av förbränningen av fossila bränslen. Det senare leder till en ökning av atmosfärens halt av koldioxid. Det riskerar att drabba den känsliga balans som råder mellan ingående strålning från solen och utgående strålning från jorden. För mycket koldioxid gör att nedkylningen går för långsamt. Temperaturen riskerar att stiga, långsamt men med ödesdigra konsekvenser därför att havsytan stiger som en följd av uppvärmningen. Regeringen bör därför gå före genom att upprätta ett långsiktigt handlingsprogram för minskning av koldioxidutsläppen. på europeisk nivå måste förhandlingarna forceras både när det gäller luftföroreningarna och skyddet av den miljön. Konventionen om en begränsning av svavelutsläppen var ett första viktigt steg. Men det är otillräckligt. De angivna nivåerna är för höga i förhållande till vad naturen tål. Sannolikt krävs en minskning av svavelutsläpp och kväveutsläpp för att skadorna på mark, vatten och skog skall kunna stoppas. Det måste vara en av huvuduppgifterna för svensk miljöpolitik att också en begränsning av kväveutsläppen kommer till stånd. Det kräver en markant ökad aktivitet, bl. a. inom ramen för ECE:s konvention om gränsöverskridande luftföroreningar, om vi skall kunna få till stånd överenskommelser om mer långtgående nedtrappningar av utsläppen inom rimlig tid. Det internationella samarbetet kring våra kusthav måste förstärkas. Det gäller såväl undersökningar och miljöövervakning som konkreta åtgärder för att minska föroreningstillförseln m. m. Samarbetet pågår bl. a. inom ramen för Helsingforskonventionen, men ett intensivare sådant är nödvändigt både med de andra Ostersjöstaterna och med länderna kring /. bör jämställas med vad gäller internationella överenskommelser. Kraftfullare svenska insatser på detta område måste komma till stånd. Vi föreslår att en liknande den som finns för inrättas. Fångsten av fisk och skaldjur måste anpassas till den långsiktiga avkastningsförmågan. Som det nu är bedrivs fisket utan att tillräcklig hänsyn tas till fiskbeståndets bärkraft. Den måste aktualisera även andra åtgärder på den internationella miljödagordningen. Man bör t. ex. väcka talan mot och vid i . Av det svavelnedfall som sker över härstammar ca från och ca från . Trots detta vägrar dessa länder att skriva under internationella avtal med åtaganden att begränsa svavelutsläppen. Det finns mot den bakgrunden skäl att pröva om dessa länders föroreningar av andra länders territorier strider mot folkrätten. beslöt 1985 att uppbyggandet av en internationell Iuftvårdsfond genom avgiftsuttag på fossila bränslen skulle övervägas av regeringen. Eftersom detta beslut ännu inte effektuerats - vilket är anmärkningsvärt bör än en gång uttala sig för en sådan fond vars syfte är att underlätta investeringar i reningsanläggningar. Ett närmare tekniskt och ekonomiskt samarbete med på miljöskyddsområdet bör övervägas. vill vi nämna att det Internationella försurningssekretariatet gör viktiga insatser för att sprida information i andra länder om vad som håller på att hända i . Särskilt angeläget är att det pågående samarbetet med brittiska miljöorganisationer intensifieras. Hoten mot atmosfären kräver naturligtvis i första hand internationella åtgärder för att ge resultat. Men för att kunna spela en aktiv roll i den internationella miljöpolitiken måste vara en förebild. Det framstår som särskilt viktigt i arbetet för att minska freonanvändningen (dvs. de fullständigt halogenerade >.lorfluorkarbonerna). Mot den bakgrunden är regeringens handlingsförlamning beklaglig. begärde ett förslag till handlingsprogram mot freonema. Ett sådant har ännu inte dykt upp på bord. har angivit huvuddragen i ett sådant program. o Målet måste vara en 85-procentig minskning av freonanvändningen och ett totalstopp . o Användningen av freon inom nya verksamhetsområden bör förbjudas, o Verksamheter som utnyttjar freon måste satsa på återvinning, o En miljöavgift på freonanvändning införs. o Ytterligare internationella initiativ för mer kraftfulla överenskommelser. Vi noterar ett växande intresse inom industrin för att vidta konkreta insatser. De bör följas av motsvarande intresse från regeringens sida. o Initiativ från att genom få förklarat som internationell nationalpark. spelar en avgörande roll i jordens ekologiska system. Dess miljö är mycket känslig och utgör det enda större område på jorden som inte utsatts för mänskliga ingrepp i någon större utsträckning. Förhandlingar pågår bl. a. om mineralutvinning på kontinenten. En exploatering skulle kunna få oanade konsekvenser. bör därför ta initiativ för att få förklarat som internationell nationalpark, öppen för alla länder för fredlig samverkan och fri forskning utan kommersiell exploatering. 1987/88 Jo719 Regeringen har aviserat en särskild miljöpolitisk proposition där bl. a. utredningen om miljövårdens organisation (SOU 1987:32) skall behandlas. I anslutning till den kommer vi att mer utförligt utveckla vår syn på hur miljövårdsadministrationen skall fungera. Vi vill dock redan nu ta upp några särskilt viktiga punkter. Det nya miljö- och har inte visat sig erbjuda någon tillfredsställande lösning på problemet med hur miljöfrågorna skall hanteras i kanslihuset. ligger viktiga miljö- och därtill kopplade naturresursfrågor (t. ex. fysisk riksplanering i ) skilda från miljöfrågorna i övrigt. saknas ett statsråd som odelat företräder miljöintressena, med tanke på att miljöministern har ansvar för en exploateringsinriktad sektor: energipolitiken. Erfarenheter visar också att miljöpolitiken är alltför splittrad och ineffektiv. Ett miljö- och naturresursdepartement bör därför inrättas. Därmed skull ett statsråd få det centrala ansvaret och kunna hävda miljöintressena utan att redan på departementsnivå tvingas till ständiga kompromisser. resurser har successivt urholkats som nya uppgifter har tillkommit. Genom att personalen måste vara specialiserad kan den inte utan vidare flyttas mellan olika befattningar. Det är angeläget att på ett mer uttalat och renodlat sätt företräder miljövårdens intressen och i mindre utsträckning svarar för avvägningar mot andra intressen. Verkets instruktion bör ändras i denna riktning. Vidare bör uppgiften att ha uppsikt över hushållningen med naturresurser enligt NRL överföras till . Denna uppgift ligger på statens planverk men skall enligt beslut överföras till det nya planoch bostadsverket. Detta är en olämplig ordning. Det nya plan- och bostadsverket, vars inrättande motsatt sig, kommer att representera ett exploateringsintresse. Man kan därför befara att miljöaspekterna kommer att väga ganska lätt i verkets arbete. har en hög kompetens i naturresursfrågor. En överföring av uppgiften att övervaka och samordna hushållningen med naturresurser enligt naturresurslagen skulle ge miljövården ökad tyngd i detta sammanhang och dessutom leda till att en del dubbelarbete skulle kunna undvikas. Effektiv organisation och styrmedel Naturvårdsenheterna har drabbats av betydande nedskärningar till följd av besparingsdirektiven till länsstyrelserna. har en rad nya uppgifter Detta har inneburit att lagreglerade uppgifter på många håll inte kunnat utföras. Resursproblemet omvittnas inte minst i om tillsynsfrågorna . Än svårare har det varit att sköta den förebyggande miljövården. Situationen har på de flesta håll blivit ohållbar. Enligt uppfattning har länsstyrelsernas naturvårdsenheter en nyckelroll i miljövårdsarbetet, både vad gäller naturvård och miljöskydd. Det är viktigt att - även i en situation när många miljövårdsuppgifter decentraliseras till kommunerna - slå vakt om naturvårdsenheternas totalansvar för miljösituationen i länen. Därför bör förslag om att lägga tillsynen för de koncessionsnämndsprövade anläggningarna på inte genomföras. Vi motsätter oss utredningens förslag också på några andra punkter. Utredningen vill genomföra samma ansvarsfördelning mellan kommuner och länsstyrelser i hela landet. Det skulle innebära att vissa kommuner som övertagit hela eller delar av tillsynsarbetet (ett 40-tal) skulle kunna bli fråntagna en del av detta ansvar. Det vore en direkt olämplig åtgärd. Det kommunala övertagandet har på många håll inneburit en avsevärd ambitionshöjning. Liknande effekter av tillsyn kommer att bli ännu vanligare i takt med att miljövårdens ställning i kommunerna stärks. Vi menar mot denna bakgrund att kommunerna skall ges rätt att överta hela tillsynsansvaret om de så önskar. bör ha till uppgift att följa hur tillsynsarbetet i kommunerna fungerar, bistå med råd och kompetens samt ingripa med initiativ till någon typ av rättslig prövning om en kommun uppenbart missköter sina tillsynsuppgifter. Utredningen vill införa tillståndsplikt, ett s. k. miljölov, för en rad verksamheter som bara är anmälningspliktiga. Det finns en uppenbar risk att detta leder till att knappa resurser i kommunerna används för uppgifter som egentligen inte borde prioriteras särskilt högt. Förslaget har också mött åtskillig kritik under remissbehandlingen. har under en följd av år föreslagit en förstärkning av länsstyrelsernas naturvårdsenheter, senast under innevarande budgetår. Vi hälsar därför regeringens förslag om ett med 10 milj. kr. höjt anslag med tillfredsställelse. I anslutning till behandlingen av regeringens kommande miljöproposition får bedömas om beloppet är tillräckligt mot bakgrund av förslagen om den aviserade nya miljövårdsorganisationen. Vidare bör länsstyrelsernas instruktion och arbetsordningar ändras så att naturvårdsenheterna på ett mer kraftfullt sätt kan företräda miljövårdens intressen. Kommunerna har successivt fått ett större ansvar för miljöfrågorna.