mot · GB02Ju602 · 1988-01-11 00:00:00 — 1987/88 :Ju602 av () om nödvärnsrätten Brottsligheten mot enskilda människor ökar i vårt samhälle och särskilt oroande är utvecklingen av våldsbrotten. Samhällets skydd är otillräckligt och måste självklart förstärkas på lämpligt sätt. Men oavsett alla sådana förbättringar nödgas man konstatera att just vid det akuta våldsangreppet finns det ofta inte någon representant för den offentliga ordningsmakten närvarande. Den enda tillgängliga skyddsmöjligheten blir då ytterst det privata handgripliga försvaret. Lagstiftaren har i gällande rätt även förutsett denna situation. Reglerna om nödvärn ger den enskilde rätt att försvara sig vid angrepp. Dessutom tillerkännes varje medborgare rätt att komma en medmänniska till hjälp i en sådan utsatt situation. Dessa rättigheter får betraktas som vittgående och nödvärnsrätten behöver nog inte utvidgas. En utökning av nödvärnsrätten skulle kunna leda till att enskilda personer, kanske även medborgargarden, helt skulle ta lagen i egna händer och därmed åstadkomma en våldsupptrappning i samhället. Problematiken i nödvärnsrätten är i stället följande. De aktuella lagreglerna 24 kap 1 och 5§§ i är inte tillräckligt klargörande. Det förefaller som om lagstiftaren inte lyckats tydliggöra sina intentioner i lagtexfen. Särskilt gäller det rätten för alla medborgare att hjälpa en medmänniska som hamnat i ett nödvärnsläge samt möjligheten till straffrihet även vid överskridande av nödvärnsrätten. Sådan oklarhet skapar alltid svårigheter för rättstillämpningen. Rättspraxis i underrätterna har varit ojämn och det påtalades av . Denna bedömning gäller även för dagens situation och några avgöranden av högsta domstolen har inte heller refererats . Bristerna i rättstillämpningen har numera även vidimerats av professor . Denne konstaterar, att invändningar om rätt till nödvärn har svårt att vinna gehör i första instans, att praxis i andra instans är mera generös samt ojämn men att lagstiftarens intentioner slagit igenom först i högsta domstolen. Med hänsyn härtill är lagtexten i allmänt behov av förtydligande. Särskilt borde lagstiftaren uttryckligen och otvetydigt fastslå dels att då någon har rätt till nödvärn äger envar som kommer till hjälp samma rätt, dels att vid bedömande av överskridande av nödvärnsrätten ska utgångspunkten vara den angripnes respektive hjälparens subjektiva uppfattning av situationen. de av nödvärnsrätten skulle få välbehövlig uppmärksamhet. sprids nyttig kunskap till den breda allmänheten. Rättspraxis påverkas naturligtvis av en lagändring. Nya aktuella fall förstärker kunskapen om nödvärnsrätten. Den förordade förtydligade nödvärnsrätten kommer säkerligen att stimulera medborgarnas benägenhet att hjälpa en angripen medmänniska. Det kunde få brottsförebyggande effekt på bl. a. gatuvåldet om allmänheten kände till att det är tillåtet att hjälpa en medmänniska i fara och då våga göra detta i trygg förvissning om att äga lagens odiskutabla stöd. Det vore ju naturligt om i vart fall okynnesvåldsverkaren avhåller sig från angrepp om han kan förvänta sig förutom kraftfullt försvar från den angripne resolut hjälp från allmänheten. För övrigt är rätten till nödvärn inte bara en rättslig fråga utan kanske ännu mera en mänsklig fråga om rätten att våga bry sig om en medmänniska i nöd. Mot denna bakgrund hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i 24 kap 1 och 5 §§ att förtydligande sker av nödvärnsrätten. 1987/88 Ju602