mot · GB02Jo213 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo213 av m. fl. (m) om jordbruks- och skogspolitiken Jordbruket utgör ett väsentligt inslag i det svenska samhället. Det ger oss bra livsmedel och är en förutsättning för en befolkad landsbygd. Den svenske jordbrukaren är förvaltare av ett kulturarv. Från beredskapssynpunkt är det viktigt att upprätthålla ett rationellt jordbruk. Skogen är den råvarukälla som ger landet de största exportintäkterna. Inom många områden i vårt land är skogsbruket den dominerande näringen. Jord- och skogsbrukare är fria företagare. Äganderätt till mark är en förutsättning för detta. Moderata samlingspartiet vill åstadkomma en successiv avreglering av jordbruket. Omvärldens skydd för jordbruksproduktionen nödvändiggör dock tills vidare ett gränsskydd för svenskt jordbruk. Avregleringen måste därför anpassas till i första hand västvärldens jordbrukspolitik. Jord- och skogsbruket styrs också i övrigt av statliga lagar och regler. En del av dessa kan avskaffas. Vissa kan förenklas. Jordbruksnäringen måste själv komma till rätta med sina överskottsproblem och bör få en rimlig tid för att finna alternativ. En effektiv jordbruksproduktion innebär att insatsmedel i form av gödning och växtskyddsmedel används optimalt. Det inns ingen motsatsställning mellan ett effektivt jordbruk och en god miljö. Det moderata förslaget om marginalskattesänkningar har en gynnsam inverkan även på denna näring. Vi föreslår därutöver flera förändringar inom skattelagstiftningen som stimulerar näringen, bl. a. en sänkning av skogsvårdsavgifterna som ett steg på vägen mot att dessa avskaffas. Moderata samlingspartiet anser att jord och skog som ägs av staten skall säljas till enskilda jordbrukare. Jordförvärvslagen och prisprövningen skall slopas för enskilda personer. Den bör däremot bibehållas när det gäller juridiska personer. Skogsvårdslagen skall förenklas och renodlas och bör i huvudsak innehålla regler för återbeskogning efter avverkning och ett skydd mot en för tidig avveckling. Den nya träfiberlagen är obehövlig och bör därför avskaffas. Miljöanpassning inom skogs- och jordbruket är både möjlig och nödvändig. Vår grundläggande inställning är att information, rådgivning och stimulanser bör ersätta tvång och regleringar. Jordbruket är en viktig basnäring i . Det förser oss med bra livsmedel och är av stor betydelse för att hålla landsbygd befolkad. En jordbruksproduktion av tillräcklig omfattning är viktig att upprätthålla även från beredskapssynpunkt. Ingen näringsutövare har så stark känsla av att förvalta ett kulturarv som jordbrukaren. I sin dagliga gärning är han inte bara en producent av varor utan också en förvaltare av ett odlingslandskap och upprätthållare av en levande landsbygd. Den svenska jordbruksnäringen styrs hårt av olika statliga och halvstatliga regleringar. Stat och kommuner skaffar sig allt större befogenheter att reglera markanvändingen hos den enskilde markägaren. Innehållet i markäganderätten och brukningsrätten urholkas. Initiativlusten och utvecklingspotentialen inom jordbruket försvinner lätt när brukarens egna idéer inte får genomföras och ibland rent av motverkas. Detta drabbar i slutändan konsumenterna. Moderat politik syftar bl. a. till en avreglering av jordbruket, vilket stärker både brukarnas och konsumenternas ställning. Grunden till den politik som reglerar villkoren på den svenska jordbruksmarknaden är av gammalt datum. Högprislinjen - som innebär högre priser i jämfört med världsmarknaden - började till viss del att tillämpas i samband med att svenskt jordbruk mötte konkurrens från utlandet (främst ) . Då infördes det gränsskydd vi än har som skydd för det svenska jordbruket. Systemet har sedan byggts på med olika typer av regleringar, och har en komplex jordbrukspolitik som få helt överblickar. I den svenska jordbrukspolitiken ingår målsättningar som till viss del är oförenliga. Målsättningarna har i stället tjänat som argument, var och en för sig, för olika ståndpunkter i den jordbrukspolitiska debatten. Inkomstmålet som ställs mot produktionsbalansmålet är ett exempel på en sådan konflikt. På grund av jordbrukets strategiska betydelse skyddar eller stöder alla industriländer sitt jordbruk. I takt med att produktionsnivån har höjts, importländerna har minskat i antal och prisnivån på världsmarknaden sjunkit till följd av överproduktionen har det inhemska stödet ökat. Två principer för stödet kan urskiljas: - Högprislinje med en inhemsk prisnivå över världsmarknadspriserna. - Lågprislinje med en inhemsk prisnivå som är lika med världsmarknadspriserna. Högprislinjen åstadkoms med ett gränsskydd vid import. 1* 1987/88.3 sami. skall då motsvara skillnaden mellan åsyftat inhemskt pris och världsmarknadspris. Högprislinjen innebär i sig ingen restriktion av importen. Marknaden blir i princip den inhemska frågan. Producerar jordbruket mer av någon vara än vad som efterfrågas får antingen priset i sänkas eller varan exporteras. Då priselasticiteten på de flesta jordbruksprodukter är låg är prissänkning inom landet ofta ingen framkomlig väg för att avyttra överskottet. Med dagens väldsmarknadspriser är överskottsproduktion dyrbar att exportera. Högprislinjen innebär i teorin att marknadsekonomin på jordbruksprodukter fungerar inom landet. Genom följdregleringar uppnås emellertid inte detta i praktiken. Prissignalerna blir felaktiga. importerar ibland vissa jordbruksprodukter, medan vi exporterar andra med ekonomiska avbränningar som följd. Kornimporten är ett exempel på att prissignalerna inte har fungerat. med importen kommer nämligen ett överskott av spannmål att behöva lyftas ut på världsmarknaden med ett negativt ekonomiskt resultat som följd. Högprislinjen innebär att vi i har lättare att påverka våra livsmedels kvalitet. Det är också svårare att i ett högprissystem med politiska styrmedel snabbt ändra inriktningen för det svenska jordbruket. Lågprislinjen innebär att stödet till jordbrukarna utgår på annat sätt än genom prissättningen på produkterna. Stödet kan utgå i form av arealbidrag eller ersättning för investerat fastighetskapital. Undersökningar visar på svårigheterna att få denna typ av kompensationer att fungera på ett rättvist sätt gentemot producenten. Genom att prissignalerna får full genomslagskraft blir konsumentpriserna lägre. Kontrollen av livsmedelskvalitén försvåras emellertid genom en ökad import. Den beredskapsmålsättning som ligger i den svenska jordbukspolitiken måste flyttas ut och i stället ingå i försvarsbeslutet. Politikerstyrningen av det svenska jordbruket ökar genom selektivt stöd av vissa typer av politiskt gångbara jordbruksföretag. Eftersom har en högprislinje, får dagens jordbrukare vidkännas stora kapitalförluster vid övergång till en lågprislinje, om någon kompensation inte utgår. Alla jordbruksutredningar har prövat frågan om vilken av dessa två principer som är att föredra. Alla har kommit till slutsatsen att högprislinjen är lämpligast. En enig riksdag uttalade : Såväl statsfinansiella skäl som behovet av omfattande regleringar för själva jordbruksföretagen talar mot en världsmarknadsprislinje. Att vara självförsörjande med baslivsmedel är ett huvudmål för i stort sett alla världens länder. I sin strävan att uppnå detta mål har en betydande överskottsproduktion av framför allt spannmål uppstått i de västliga industriländerna. Den internationella spannmålsmarknaden karaktäriseras därför av låg kommersiell efterfrågan. Marknaden kännetecknas av låga priser och avsättningssvårigheter. Den internationella handeln med jordbruksprodukter är omgärdad av en mängd restriktioner i form av tullskydd, marknadsregleringar och exportsubventioner. Inom EG diskuteras åtgärder för att minska subventionerna till jordbruket. Förändringsarbetet går trögt, men betraktas av medlemsländerna som nödvändigt. En betydande del av EG:s budget åtgår för prisreglerande åtgärder på jordbrukets område. Inom ramen för pågående GATT-förhandlingar spelar en friare handel med jordbruksprodukter en central roll. Så länge som vår omvärld har kvar sitt skydd för jordbruket kan inte ensidigt avveckla sitt jordbruksskydd. bör dock vid internationella förhandlingar vara pådrivande för en minskning av skyddet till jordbruket. Detta förutsätter emellertid att vi behåller ett effektivt drivet jordbruk inom vårt land. Svenskt jordbruk för producenterna Den svenske jordbrukaren har rätt att räkna med fasta spelregler i sin planering. Om snabbt avreglerar jordbruket blir förutsättningarna helt annorlunda än de var när dagens jordbrukare gjorde sitt yrkesval. De hade då ingen möjlighet att förutse t. ex. den socialdemokratiska regeringens plötsliga försök att förändra den svenska jordbrukspolitiken från en traditionell högprislinje till ett mellanting mellan högpris- och lågprislinje. Då jordbruk är en kapitalintensiv, biologisk näring med långa planeringsperioder behövs långa omställningsperioder vid förändringar i jordbrukspolitiken. Inhemska produkter måste kunna konkurrera på lika villkor med importerade vad gäller produktionskrav. Så är inte alltid fallet . Restriktionerna för de svenska producenterna är inte sällan hårdare än de är för utländska producenter. De svenska producenterna producerar därför ofta inte på samma villkor som de utländska. Vårt närmande till försvåras av det faktum att kraven inte harmoniserar. Svenskt jordbruk för konsumenterna Konsumentens valfrihet måste säkerställas. Detta förutsätter en marknad för livsmedelsprodukter, där efterfrågan återspeglas i priset. Subventioner till vissa livsmedelsprodukter snedvrider efterfrågan och ger felaktiga prissignaler till producenterna. höga livsmedelskvalitet gör att efterfrågan på alternativodlade produkter är relativt liten. Därtill kommer prisskillnaden. När konsumenten väljer bedömer han både pris och kvalitet. Därför är märkningen av produkterna viktig för att ge underlag för konsumentens val. Det är inte uteslutet att de svenska producenterna skulle ha vissa konkurrensfördelar av s. k. svenskmärkning på grund av den debatt som förekommit om importerade livsmedel. Frågan bör dock avgöras av näringen själv. Våra livsmedels kvalitet har ofta debatterats. Debatten har gällt växtnäringstillförsel och bekämpning av skadegörare i växande gröda samt livsmedlens hantering i industrin. Det har från vissa håll hävdats att användandet av handelsgödsel, växtskyddsmedel och livsmedelstillsatser skulle äventyra människors hälsa. Detta är fel. Handelsgödsel är en nödvändig del i en biologiskt balanserad produktion. Med skördeprodukterna bortförs ämnen från jorden. Dessa måste ersättas om inte åkermarken skall utarmas. Stallgödseln räcker inte till för att täcka förluster genom bortförsel av växtnäring. Vid har noggranna studier visat att produkternas kvalitet blir lika hög med oorganisk gödsling. Minskad intensitet i växtodlingen på växtnäringssidan påverkar dessutom brödsädens bakningsegenskaper negativt. Undersökningen visar att det är mängden tillgänglig växtnäring i jorden som påverkar avkastningens storlek oberoende av om näringen tillförs i organisk eller oorganisk form. En övergång till organiska gödselmedel (stallgödsel) vid fältmässig köksväxtodling skulle inte medföra att produkterna fick vare sig ett högre näringsvärde, bättre kemisk sammansättning eller större lagringsförmåga. Växtskyddsmedel används för att förhindra angrepp av växtskadegörare. Den kontroll av livsmedel som sker visar att inga kända hälsorisker föreligger. En minskad användning av växtskyddsmedel kan däremot komma att äventyra livsmedelssäkerheten framför allt genom att risken för skadliga svampangrepp ökar. , som lade fram sin rapport , har bl. a. undersökt dessa frågor. Den konstaterar att rester av olika bekämpningmedel påträffas mer eller mindre regelbundet, framför allt i importerade livsmedel. I dessa livsmedel kan man finna spår av ämnen som är förbjudna i . är ännu mer orolig över förekomsten av mögelgifter i våra livsmedel. Den skriver: Vissa data tyder dock på att problemet med mögelgifter kan vara mycket mer omfattande än vad de av livsmedelsverket uppgivna analysvärdena utvisar Halterna av aflatoxin, som är ett cancerframkallande ämne, i några av de brödprov som undersökts av verket var anmärkningsvärt höga. Kommittén är alltså mer orolig över ämnen som gynnas i grödor som inte behandlats med växtskyddsmedel än över de restsubstanser som finns i svenska grödor. Kemikalier används också för att minska hälsorisker och förlänga hållbarheten hos färdiga livsmedel. Utan sådana tillsatser skulle hälsoriskerna och matkostnaderna öka dramatiskt. Den svenska livsmedelslagstiftningen hör till de mest restriktiva i världen. Bestämmelserna gällande främmande ämnen, tillsatser, m. m. är utformade med en stor säkerhetsmarginal. Den säkerhet man arbetar med återspeglas också i det faktum att veterligt inte en enda människa i vårt land någonsin insjuknat till följd av normal användning av livmedelstillsatser. Detta kan jämföras med att åtskilliga tusen människor i insjuknar till följd av livsmedelsburna infektioner och matförgiftningar. Den socialdemokratiska jordbrukspolitiken kännetecknas av bristande kunskap om eller hänsyn till under vilka förutsättningar den svenska jordbrukaren bedriver sin produktion. Den kännetecknas också av oförsvarligt kortsiktiga beslut, vars effekter inte är kända. har jordbrukarna drabbats av miljörestriktioner som inte varit till gagn för miljön men som försämrat jordbrukarnas ekonomi. Det senaste är förbudet mot användning av stråförkortningsmedel i svenskodlad spannmål. För den svenska rågodlingen innebär förbudet betydande förluster. äventyras den svenska knäckebrödstillverkningen. Den socialdemokratiske jordbruksministern försökte dessutom i sitt bud till de svenska jordbrukarna under överläggningar skapa ett mellanting mellan högpris- och lågprislinje. Detta finns inte förankrat i riksdagsbeslutet . Genom införande av livsmedelssubventionerna bidrog socialdemokraterna kortsiktigt till att underlätta konsumenternas inköp av vissa livsmedel, vilket också påverkade konsumtionsvalet. Avvecklingen har lett till stora ekonomiska omställningsproblem för producenterna. Konsumenterna har fått ompröva sina inköpsvanor till följd av oundvikliga prishöjningar. Matsubventionerna borde, enligt vår mening, aldrig ha införts. Härtill kommer en mängd regleringar och lagar som har minskat den enskilde jordbrukarens möjligheter att fritt agera och bestämma över sin fastighet. Den socialdemokratiska markregleringen verkar sträva mot en total marksocialisering. Moderata samlingspartiet eftersträvar ett effektivt jordbruk utan hämmande regleringar. Inom ramen för den svenska jordbrukspolitiken bör producenter och konsumenter få agera friare än som sker. Det enskilda ägandet är basen för en effektiv och bred jordbruksproduktion. Genom att enskilda människor fritt kan äga och disponera marken skapas förutsättningar för valfrihet för både konsumenter och producenter. Staten och kommunerna äger jordbruksmark i betydande omfattning. Huvuddelen av detta markinnehav bör utbjudas i första hand till dem som arrenderar marken. Redan nu kan delar av domänverkets markinnehav utbjudas till försäljning. Intäkterna av en försäljning av delar av domänverkets jordbruksmark kan redan första året beräknas inbringa till statskassan. Moderata samlingspartiet vill successivt avreglera det svenska jordbruket. Situationen på världsmarknaden och de övriga industriländernas stöd till sina resp. jordbruk försvårar detta. avreglering måste därför ske i takt med dessa länders. Avregleringen skall också ske med hänsyn till och i samarbete med producenterna och får inte medföra kapitalförluster och omställningssvårigheter för den svenske jordbrukaren. Vi anser att producenterna av svenska livsmedel måste tillföras trygga betingelser. beslöt att staten skall bidra av de s. k. exportkostnaderna för spannmål. Efter femårsperiodens slut skall stödet utvärderas och omprövas såväl till sitt innehåll som till sin storlek. Moderata samlingspartiet står fast vid detta åtagande. Alla ändringar, av såväl storlek som form, i statens ansvar för överskottsproduktionen måste först behandlas av . Näringen bör själv komma till rätta med de överskottsproblem som uppstår utöver den av regering och riksdag fastställda nivån. Detta måste åstadkommas på ett sådant sätt att konkurrensen och den fria marknaden inte sätts ur spel. Den svenska lagstiftningen är tillräcklig för att åstadkomma ett sådant skydd för den fria marknaden. Produktionsbalansfrågan kan lösas på olika sätt. Genom prispress på nötkötts- och fläskproduktionssidan har det tidigare överskottet försvunnit. Man har inom slakterinäringen valt att låta världsmarknadspriserna få genomslag på produktpriserna genom att höja slaktdjursavgifterna. På detta sätt har man med stora ekonomiska påfrestningar för kött- och fläskproducenterna nu nått goda resultat utan de negativa följder som en reglering medför. Avvecklingsersättningarna, som under vissa förutsättningar betalats ut till producenter som upphört att producera nötkött och smågrisar, torde inte ha haft någon avgörande betydelse för produktionsminskningen. Insatserna gjordes i ett läge då lönsamhetsförsämringen inom dessa lantbruksgrenar ändå minskade utbudet. Avvecklingsersättningarna underlättade dock för de producenter som på grund av lönsamhetsförsämringen var tvungna att upphöra med produktionen. Inom mjölkproduktionen har näringen valt att reglera mjölkvolymerna genom det s.k. tvåprissystemet. Tvåprissystemet innebär att producentens pris bestäms av inlevererad mjölkmängd. Över en fastställd produktionsnivå sänks priset drastiskt. Det finns inget ekonomiskt skäl för producenten att producera mjölk till detta andra pris. Härigenom styrs mjölkkvantiteten inom landet till en fastställd nivå. På kort sikt har tvåprissystemet haft avsedd effekt på överproduktionen. På får det emellertid negativa konsekvenser. Genom att konkurrensförhållandet inom landet sätts ur spel minskar behovet av effektiviseringsåtgärder i mjölkproduktionen. Konsumenterna drabbas av en dyrare produkt. Kontrollapparaten byggs ut till förfång för både konsumenter och producenter. De kortsiktiga lönsamhetsförbättringar som producenten uppnår får betalas av nästa generation mjölkproducenter i fastighetspriset. Kontrollapparaten finns kvar men lönsamhetseffekten för den nytillträdande jordbrukaren är borta. Det merpris han får för mjölken betalar han i ett högre fastighetspris. Vid ett mer nära och omfattande samarbete med EG kommer den svenske mjölkproducenten att ha svårigheter att hävda sig på grund av tvåprissystemet. Tvåprissystemet är därför ingen varaktig lösning, vare sig för producenter eller konsumenter. Den svenska åkerarealens storlek är inte given . Den svenska åkern kan i viss utsträckning användas för annat än för traditionell jordbruksproduktion. Steget är inte långt till att jordbruket i ökad utsträckning producerar industriråvaror i stället för livsmedel. kommer dock enbart marginella arealer att användas för detta ändamål. Det bör därför övervägas om inte en del av den nuvarande åkerarealen är bättre att använda för traditionell skogsproduktion. Olika stimulansåtgärder bör övervägas i detta sammanhang. Jordbruket har ett självklart miljöansvar. Många hävdar att detta kräver en sänkt intensitet. En minskning av insatsmedlen skulle enligt dessa vara enda möjligheten att göra det svenska jordbruket mer miljövänligt. Vi uppfattar detta synsätt som utvecklingsfientligt. En effektiv jordbruksproduktion innebär att insatsmedel i form av gödning och växtskyddsmedel används på ett optimalt sätt. Det effektiva jordbruket bidrar inte till miljöförstörande utsläpp. Vi hävdar att det inte finns något motsatsförhållande mellan ett effektivt och ett miljövänligt jordbruk. Ett visst näringsläckage från det svenska jordbruket har alltid förekommit. Tillsammans med utsläpp från andra källor har detta blivit ett miljöproblem. Att näringsläckagets storlek bestäms av mängden tillförd näring är en vanlig missuppfattning. Det finns inga som helst vetenskapliga undersökningar som visar på sådana enkla samband. Undersökningar visar att läckaget från icke gödslad, odlad mark är nästan lika stort som från normalgödslad mark. Det finns kända faktorer som är av större betydelse för näringsläckaget än kvävegivans storlek. Den viktigaste är den öppna jorden. En flerårig vall kan utnyttja stora mängder gödsel utan nämnvärt näringsläckage. En träda utan täckgröda fungerar som ett kaffefilter och silar vid nederbörd ner all lättlöslig kväve i vattendragen. Den socialdemokratiska regeringens beslut om ersättning för trädor utan täckgrödor torde därför ha skapat ett kväveläckage i tidigare ej uppmätt omfattning. En markerad ökning av kväveförlusterna uppstår vid spridning av stallgödsel tidigt på icke bevuxen mark. Detta kan förhindras genom ökad lagringskapacitet i gödselvårdsanläggningar. Vi föreslår att ett statligt bidrag till byggande av större gödselvårdsanläggningar införs. Det kan finansieras med de medel som inkommit från gödselmedelsskatten. En anpassning av djurhållningen till den befintliga brukningsarealens storlek måste också ske. Utvecklingen av de kemiska växtskyddsmedlen går mot allt mindre giftiga och alltmer selektiva medel. förbättras och förfinas tekniken. Samma effekt som tidigare erhölls med stora hektardoser kan uppnås med väsentligt mindre doser. En förbättrad utrustning och teknik för besprutning bidrar till att hektardoserna kan minskas utan men för resultatet och miljön. Internationellt sett är vår användning av bekämpningsmedel liten. Detta beror på gynnsamma odlingsbetingelser. Jordbrukets årliga förbrukning av bekämpningsmedel i och några andra länder, kg per ha, samt kvävegödselförbrukningen, kg per ha. Källa: Intensiteten i Jordbruksproduktionen, Ds Jo 1987:3, SCB: Miljövärden () Det har framkommit undersökningsresultat som visar att små mängder växtskyddsmedel läckt ut i våra vattendrag. Detta är inte acceptabelt. Det är angeläget att klarlägga hur detta sker och vilka preparat som kan spåras vid dessa läckage. Därefter bör åtgärder för att eliminera problemet vidtagas. En orsak till att bekämpningsmedelsrester förekommer i vattendrag kan vara olyckshändelser i samband med påfyllning av lantbrukssprutor. Fyllning av sprutor direkt från vattendrag och brunnar bör därför förbjudas. Jordförvärvslagstiftningen är en av de lagar som kraftigast inskränker äganderätten till mark. Trots att lagen liberaliserats stadgas fortfarande att staten, genom lantbruksnämnden, skall bestämma vem som skall få köpa jordbruks- eller skogsmark samt dessutom bestämma en övre prisgräns. Möjligheten för enskild person att köpa en jordbruksfastighet skall, enligt vår mening, inte begränsas. De jordbrukare som har allt sitt kapital nerlagt i fastigheten tvingas acceptera att staten skänker en del av detta till köparen på grund av förvärvstillståndsprövningen enligt jordförvärvslagen. Ett avskaffande av jordförvärvslagstiftningen för enskilda personer skulle ge jordbrukarna en automatisk kompensation för lönsamhetsminskningen i jordbruket genom att säkra deras fastighetskapital via en fri prisbildning. Dessutom skulle det berika landsbygden med nya grupper av människor. Valfriheten och den fria avtalsrätten måste prägla förhållandet mellan säljare och köpare och prismekanismen tillåtas att styra priset. Förvärvsprövningen bör emellertid behållas för juridiska personer. Skogsfastigheter kan t. ex. vara attraktiva uppköpsobjekt för stora träförädlande företag. Lokala arbetstillfällen riskerar att försvinna vid dessa förvärv. Det blir allt vanligare att även små jordbruksföretag drivs som juridisk person. Förvärvsprövningen får självfallet inte tillämpas på sådant sätt att den hindrar dessa från att förvärva tillskottsmark. Det nu fyraåriga investeringsförbudet i djurstallar bör avskaffas. Det enda villkor som bör kvarstå är begränsningen av djurhållningen till den brukade arealens storlek.