mot · GB02U503 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:U503 av m. fl. om stöd till en demokratisk utveckling i tredje världen måste stå på demokratins sida nåddes vi av beskedet att de två största partierna i skall gå samman. Målet är enligt uppgift att bilda en socialistisk stat enligt marxist-leninistiska riktlinjer. har , utöver de två dominerande partier som går samman, flera små partier som saknar reellt inflytande. I uttalanden från har sagts att landet inte har något behov av en flerpartidemokrati. Så riskerar ännu ett folk att förlora sin frihet och fångas i den socialistiska enpartistatens tvångströja. En ofrihet som inte bara leder till våld och förtryck utan regelmässigt också till ekonomisk stagnation och fattigdom. En majoritet av världens befolkning lever utan möjligheter att på demokratisk väg påverka landets och därmed sin egen situation. Genomgående är att fattigdomen och det väpnade våldet följer förtrycket. De länder som ger sina medborgare minst av frihet ger dem också minst av möjligheter till välfärd, demokrati och fred. Fria val, åsiktsfrihet och av förtryck är nämligen förutsättningar för välfärdstillväxt och för en stabil och varaktig fred. Fred, frihet och demokrati är de hörnstenar som bildar grund för en konstruktiv utveckling av alla samhällen. Endast ett begränsat antal är väl fungerande demokratier. I flertalet länder i tredje världen råder i stället en politisk ofrihet som sträcker sig från förstelnade och ineffektiva enhetspartier av det slag som finns t. ex. i , över auktoritära förtryck till totalitära regim. har demokratin dock spridits i tredje världen. Det gäller särskilt i , där militärregimer ersattes av valda civila regeringar i tio länder. Men förtryck finns fortfarande kvar. På och i Strössners förtrycks oliktänkande skoningslöst. I och får visserligen viss opposition existera, men den förföljs. På har den tidigare diktatorn störtats, men de fria val som utlystes till kunde inte genomföras på grund av politiskt våld. Utbrett och systematiskt valfusk förekommer framför allt i och . Även i har demokratin gjort några viktiga framsteg. har den korrupta Marcos-diktaturen ersatts med demokrati. Även i andra sydostasiatiska länder kan en rörelse i demokratisk riktning förmärkas. I är däremot rörelserna i demokratisk riktning mycket begränsade i då demokratin både som idé och som styrmetod återigen synes vara på frammarsch. Kombinationen av en alltmer integrerad världsekonomi med behovet av frihandel och fria flöden av information och kontakter synes tillsammans med demokratins överlägsenhet som idé vara en obeveklig kraft i alla de länder där det ekonomiska systemet bygger på och tillåter privat ägande, enskilt företagande samt frihandel. Det moderna informationssamhället gör den totalitära diktaturen omöjlig. Omvänt är det öppna samhället - med det fria användandet och utvecklandet av informationsteknologier och med den fria handeln - svårt att acceptera för den totalitära regimen. Därför ser vi hur välfärdstillväxten följer demokratins och de mänskliga fri- och rättigheternas utveckling medan ett totalitärt system även leder till ekonomisk stagnation. Det är inför detta perspektiv man i de totalitära staterna med en viss uppgivenhet genom en liberalisering av ekonomin inom ramen för förtrycket söker uppnå det som ändå bara kan uppnås genom en liberalisering av hela samhället. På samma sätt som sista diktaturer föll medan de socialistiska diktaturregimerna i kvarstår, ser vi nu i andra delar av världen hur allt fler och fler diktaturer faller, utom de socialistiska. Den demokratiska arbetsmetoden är överlägsen alla andra sätt att styra ett samhälle. Demokrati är det enda samhällsskick som erbjuder sina medborgare frihet, värdighet och rättssäkerhet. Den ger ett samhällssystem som visat sig vara överlägset alla andra när det gäller att skapa snabb ekonomisk utveckling och en bred välfärd. Erfarenheten visar att demokratin är en avgörande faktor för att skapa ekonomisk utveckling. Ett samhälle som ger individen inflytande över sin egen vardag och en möjlighet att kontrollera den förda politiken är en förutsättning för ett regeringsutövande som slår vakt om och har någon möjlighet att förverkliga målet om utvecklingen och välfärden. Endast genom att garantera medborgarna ett betydande handlingsutrymme och en motivation att arbeta för den egna välfärden skapar man någon garanti för att deras insatser kan tas tillvara. Det går inte att vare sig ekonomiskt, moraliskt eller politiskt försvara avsaknaden av demokrati i något land. Vägen till effektivitet och ökat välstånd kan inte sökas utan marknadsekonomiska lösningar. Marknadsekonomin har visat sig överlägsen alla andra system för att skapa välstånd och utveckling. En fri ekonomi förutsätter fria människor och fria idéer. Det är därför som demokratin långsiktigt bryter fram i land efter land där inte socialistisk dogmatism står i vägen för människornas välfärd. Demokratins principer och dess metoder att via kompromisser fredligt lösa konflikter är universella. Därför är det lika viktigt att dess värden respekteras 1 * * 1987/88.3 sami. Nr U501 -504 i länderna i den tredje världen som i . Varje människa har samma rätt Mot. 1987/88 till frihet och värdighet. bör utforma en strategi för demokratisk utveckling i den tredje världen. Viktiga komponenter i denna strategi är att på ett klart och entydigt sätt markerar avståndstagande från totalitära och auktoritära tendenser, var de än förekommer. bör moraliskt, politiskt och ekonomiskt stödja en demokratisk utveckling i . Detta skall bl. a. ske genom att vårt u-landsbistånd ges en uttalad demokratiprofil. I dialogen med mottagarländerna måste verka för en utveckling i demokratisk riktning. Demokrati är ett vitt begrepp. I sin vida mening kan det sägas innehålla tre delar, som alla är nödvändiga för att ett land skall kunna kallas demokratiskt: I började rättssäkerheten successivt byggas upp redan från medeltiden. med efterföljande olika rättssäkerhetsdokument införde tankegången att den enskilde kunde få rätt mot överheten. Det var en revolutionerande tanke när makt satt i spjutstångs ände. Blotta tanken att överheten kunde förlora mot den enskilde innebar ett oerhört steg framåt i den västerländska civilisationen. Denna grundläggande princip är fortfarande ej accepterad i en majoritet av jordens länder. I fascistiska och kommunistiska ideologier har staten alltid överhöghet över den enskilde. Även i länder med socialistiskt eller feodalt inslag sitter rättssäkerheten mycket löst. I var rättssäkerheten en förutsättning för utvecklingen av demokratin. Samma förhållande gäller för den tredje världen. En början till demokratisk utveckling måste baseras på att rättssäkerheten förstärks. En fri opinionsbildning är en nödvändig förutsättning för demokrati. Det är den fria opinionsbildningen som tillåter en kritisk granskning och kontroll av de styrande som den medger ett fritt flöde av idéer och tankar som är nödvändigt för ekonomisk och politisk utveckling. Den enkla tanken att varje människa har en oförytterlig rättighet att utforma sin åsikt och förkunna den i olika former har varit förhatlig för odemokratiska regeringar. I totalitära ideologier - fascism eller kommunism - är informationsmonopolet en fundamental del i själva ideologin. Att ifrågasätta partiets åsikter är detsamma som förräderi och måste därför straffas. Fria massmedia är en förutsättning för en fri opinionsbildning. I många når tryckta massmedia endast begränsade delar av befolkningen. Främst radio men även TV har däremot en betydligt större spridning. Därför är en fri radio och TV en minst lika viktig förutsättning för demokratin som en fri press. Fria val innebär att en regering skall kunna avsättas av sitt folk. innebär att en misslyckad politik inte kan fortsätta år i skydd av Mot. enhetspartiers skyddande retorik. I samhällen med fria val tillåts aldrig de U503 styrande frigöra politiken från verkligheten, till förmån för egna värderingar Den verkliga mätaren på hur fria valen är, är den reella möjligheten för en gentemot regeringen kritisk opposition att ta makten. del länder tolereras viss opposition så länge den inte utgör något egentligt hot försöker regeringar skapa fiktionen av en politisk opposition genom att tillåta kontrollerade oppositionspartier. uppgift att ge intryck av en demokratisk process utan att egentligen ifrågasätta det styrande partiets ställning. Sättet att behandla oppositionen låter sig ganska väl studeras. Förekomsten av oppositionella grupper eller regelrätta oppositionspartier liksom deras förmåga att bedriva verksamhet utgör i praktiken ett gott mått på den demokratiska utvecklingen i ett land. Förutsättningen för att det skall kunna kallas demokrati är dock att valsystemen är så utformade att oppositionen också har en verklig möjlighet att ta över makten. måste stå på demokratins sida Med exempel från tre olika regioner i världen - , och - vill vi i denna motion belysa vad kan och bör göra för att påverka utvecklingen i den tredje världen i demokratisk riktning. Kraven på nationell försoning, strävan till ömsesidig förståelse och gemensamt arbete för en bättre framtid bör prägla de svenska ansträngningarna för att förbättra situation. omfattar de fem republikerna: , , De har ca 23 miljoner invånare, vilket är en lika stor befolkning som . De fem länderna har en i långa stycken gemensam historia. efter frigörelsen utgjorde de ett land. har i stor utsträckning präglats av förtryck och underutveckling. Detta land har allt varit en demokrati, präglad av respekt för mänskliga rättigheter, yttrandefrihet och ett noggrant uppfyllande av demokratiska villkor. I regerade under Somoza-dynastin - en osedvanligt korrupt och hård diktatur. Landet kom i stor utsträckning att betraktas som familjen privategendom. Förtrycket ledde till att Somoza störtades . Resultatet av revolutionen blev att Sandinistpartiet kom till makten. Det hade tillsammans med breda grupper i varit huvudkraften i revolutionen. efter revolutionen blev det emellertid klart att FSLN ensamt tillskansat sig all makt. Övriga grupper fick inte något inflytande. I stället för att inleda en utveckling mot demokrati kom FSLN att införa ett nytt förtryck. Ett antal olika samhällsinstitutioner som polis och armé byggdes upp Mot. direkt under det egna partiets kontroll. Somoza-tidens ökända fängelser och U503 tortyrkamrar stängdes inte utan utvidgades. blev FSLN:s egendom. På östtyskt manér har FSLN skapat kontrollerade oppositionspartier. Det har bl. a. tillgått så att infiltratörer fått till uppgift att skapa en splittringsfraktion i redan etablerade partier. Denna minoritet har sedan med hjälp av den sandinistiska polisen och domstolsväsendet tilldömts rätten till partinamn och partikassa. Det är mot denna bakgrund som olika motståndsgrupper växt fram. De var sinsemellan heterogena och t. o. m. motstridiga. De fick av en amerikansk journalist samlingsnamnet contras. Fem olika grupper kan urskiljas inom det väpnade motståndet mot sandinisterna: - En betydande del utgörs av tidigare anhängare till diktatorn . - En andra grupp utgörs av indianer, som utsattes för ett betydande förtryck - det förekom massakrer på indianer i provinsen . - En tredje grupp var tidigare sandinister. Särskilt kom många från FSLN:s södra armé under ledning av att ansluta sig till gerillan. - En fjärde grupp var alla de som kämpade mot Somoza, men som inte kunde acceptera FSLN:s förtryck. Det gällde bl. a. och , som båda satt med i de första regeringarna efter revolutionen. - En femte grupp är de som på olika sätt kommit att drabbas av sandinisternas förtryck. Det kan gälla dem som själva blivit torterade, fängslade eller trakasserade, eller deras anhöriga, vänner och bekanta. Striderna inleddes , nära efter revolutionen. Contras har ett omfattande stöd från . FSLN har å andra sidan betydande stöd från och . Det kan i sammanhanget vara värt att poängtera att det inte existerar någon nationell armé i . Armén är i stället underställd Sandinistpartiet. Sandinisterna planerar nu enligt uppgifter från en militärt högt uppsatt avhoppare att med sovjetisk hjälp fördubbla den egna arméns styrka. Inom har funnits en demokratisk opposition, som vägrat gripa till vapen. Den har främst utgjorts av den s. k. Coordinadora democratica. Det är fyra partier som tillsammans med två fackförbund och den privata arbetsgivarföreningen arbetar med stöd från den katolska kyrkan för en fredlig utveckling mot demokrati i . Coordinadora Democråtica har därmed utgjort det egentliga demokratiska alternativet till FSLN och till contras. Sandinistregeringen försökte 1984 vinna internationell och nationell legitimitet åt sin regim genom att anordna parlamentsval. Coordinadora Democråtica utestängdes från valet. Nästan alla s. k. oppositionspartier som deltog i valet var skapade av sandinisterna. Det enda verkligt genuina oppositionsparti som trots allt ställde upp, drog sig ur valet på grund av att dess företrädare misshandlades av turbas under valkampanjen. Valet bröt mot de flesta av kriterierna för fria val så som de senare formulerats i Arias fredsplan. Sandinisternas förtryck är omfattande. Som ett exempel kan ur Mot. rapporten från den permanenta kommissionen för mänskliga rättigheter U503 avseende händelserna nämnas: - 42 personer blev anhållna för obestämd tid av säkerhetspolisen - DGSE utan åtal, i isoleringscell och utan rätt till kontakt med advokat eller annan rättshjälp. - 2 personer dödades i fängelse. - 6 personer rapporterades försvunna. - Hundratals män i åldern tvångsrekryterades till sandinistarmén i staden . Rekryteringen skedde bl. Flera anhöriga och andra som protesterade arresterades. En del av dessa dömdes till fängelse för att ha stört ordningen. Även övriga centralamerikanska länder har vad det gäller förtryck och överträdelser av mänskliga rättigheter en skrämmande historia. har bidragit till den långa inbördeskonflikten i genom att tillåta motståndsrörelsen att ha sina militära baser på honduranskt område. Både och har varit föremål för särskilda länderrapporter inom ramen för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. I bedrev den tidigare militärregeringen ett omfattande och hårt förtryck. avlöstes militärregeringen av kristdemokratiska regering. Det innebar en betydande förbättring särskilt vad det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. års generalförsamling konstaterades i ett svenskt anförande att åtgärder i rätt riktning vidtagits av regeringen i . Trots regeringens uttalade avsikt att förbättra läget förekommer dock fortfarande politiskt motiverat våld och ofrivilliga försvinnanden. I har dock utvecklingen mot demokrati inletts och har kommit långt. I bedrevs också ett omfattande förtryck främst av de s. k. dödsskvadronerna. Dessa, som fortfarande trots regeringens åtgärder inte helt har kunnat elimineras, anses allmänt ha förbindelse med vissa extrema partier och med armén. Efter valet av den kristdemokratiske presidenten 1984 har ett arbete i riktning mot ökad demokrati och iakttagande av mänskliga rättigheter inletts. I en resolution antagen av 1986 konstaterades att regeringens ansträngningar att uppnå en normalisering av förhållandena i landet lett till beaktansvärda resultat. Problemen i sammanhänger med det fortgående inbördeskriget och med brister i rättssystemet. På den allra har dödsskvadronernas verksamhet åter ökat. En förutsättning för varaktiga förbättringar är att de två parterna i den väpnade interna konflikten inleder en seriös dialog i avsikt att komma fram till en politisk lösning. För att få fred i inleddes den s. k. Contadoraprocessen 1984. Det var , , och som tillsammans med de fem centralamerikanska ländernas regeringar försökte finna en formel för fred. Contadora var i allt väsentligt ett initiativ utifrån. Trots att Contadoraprocessen fortsatte ledde den i praktiken ingenstans. president tog ett initiativ, som till sina huvuddelar accepterades av de övriga fyra ländernas regeringar. Vid ett andra möte i utvecklades den plan för fred i som bär namnet Esquipulas II. Det innebär att det nu föreligger enighet om en mycket långtgående plan för fred i hela . Styrkan i förslaget är bl. a. att Esquipulas II vuxit fram inifrån. Centralamerikanerna har själva kommit överens om villkoren och takten i genomförandet. Detta är av särskild vikt eftersom många i anser att utomstående nationer som t. ex. eller inte har några förutsättningar att vara stilbildande för en demokratisk utveckling. Planens styrka är också att den bygger på nära 40-åriga erfarenhet av demokrati. Planen förutsätter en strikt tillämpning av demokratibegreppet. De olika länderna förbinder sig att tillämpa en minutiös och rigorös form för demokrati. Så kan t. ex. nämnas att såväl pressfriheten som friheten för radio och TV skall vara fullständig. Det får inte förekomma någon som helst censur eller några hinder för etablering. Planen utgår från den fundamentala förutsättningen att frihet och demokrati är en förutsättning för fred. Endast om regeringarna i de centralamerikanska länderna upphör med alla former av förtryck och tillämpar demokratins spelregler finns det förutsättningar till nationell lösning om fred i dessa länder. Arias-planen fordrar också att gerillan och regeringssidan inleder fredssamtal i de länder där inbördeskrig pågår. Dessa samtal måste leda till att gerillan lägger ner vapen. En förutsättning härför är att gerillan ges amnesti och en möjlighet att verka för sina politiska mål med demokratins medel. måste allt utländskt stöd upphöra. måste upphöra med såväl finansiellt stöd som vapenleveranser till contras. och å andra sidan måste upphöra med sitt stöd till FSLN:s armé. Fredssamtal har påbörjats i , och . I och har flera förhandlingsomgångar hållits mellan regeringen och gerillan. I skall nu enligt löfte i undantagstillståndet hävas samt direkta förhandlingskontakter med contras äga rum. socialdemokratiska regering har i sin centralamerikanska politik praktiskt taget helt och hållet koncentrerat sitt intresse till och kommit att ensidigt stödja sandinisterna. Stödet till och de politiska kontakterna har varit av den karaktären att det tillsammans med frånvaron av kritik i regionen uppfattats som en solidarisering med FSLN:s politik. Den har därmed i denna region hamnat på samma sida som och regeringar. Detta kan vare sig vara till fördel för den svenska utrikespolitikens allmänna trovärdighet eller för demokratin. Den borde ha fört en annan politik. Den skulle ha ställt Mot. sig bakom den demokratiska och fredliga opposition som strävar efter att U503 föra till demokrati. Det vore naturligt att med all kraft sluter upp bakom kardinal y Bravo, som är ordförande i den nationella som utsetts. Kommissionen har som en huvuduppgift att verifiera att åtaganden beträffande amnesti, eld-upphör, demokratisering och fria val genomförs. I det utvecklingsbistånd som ger är det nödvändigt att nu införa villkoret att Arias plan för fred måste fullföljas. Särskilt viktigt är att stödja de olika institutioner som kan hjälpa till att förverkliga fredsplanen. Det gäller främst den permanenta kommissionen för mänskliga rättigheter CPDH - som kartlagt förbrytelserna mot de mänskliga rättigheterna allt . Det är denna kommission som först påtalade Somoza-diktaturens brott och senare även brotten från sandinisterna och contras. bör vidga sitt engagemang i till att gälla hela området. I första hand bör, förutom katastrofbistånd, stöd ges med syftet att stärka och bygga upp de demokratiska institutionerna. Det är i skenet av Arias plan naturligt att varje biståndsinsats i granskas från demokratisynpunkt. Det kan i detta sammanhang nämnas att de val som hölls i inte uppfyllde de villkor som Arias-planen och Esquipulas II anger. En förutsättning för att Arias-planen skall kunna förverkligas är som nämnts att allt utländskt stöd till de väpnade grupperna upphör. måste därför uppmana , och att deras stöd genast upphör. Inga vapen, soldater eller andra krigsförnödenheter får tillföras regionen utifrån. Efter en sådan ineldande fas förutsätter planen att gerillaarméerna skall avvecklas och de reguljära arméerna minskas. Helst ser Arias att de övriga länderna följer exempel och avvecklar sina arméer. För att regeringen i skall anses ha uppfyllt Arias-planen måste hela den omfattande förtryckarapparat som byggts upp försvinna. Den demokratiska oppositionen ställer därför följande krav för att förtrycket skall anses avvecklat: Sandinistpartiets egen armé måste avvecklas och ersättas med en nationell armé. Sandinistpartiets polis måste avvecklas och en nationell poliskår upprättas. Inga människor får dömas utan laglig rättegång. Säkerhetspolisen - DGSE - måste avvecklas. Det är den som svarar för en stor del av det förtryck, den tortyr och de mord och försvinnanden som plågar och hotar folk. FSLN:s väpnade milis - turbas - måste avvecklas. Den svarar främst för trakasserier, misshandel och annan förföljelse av den politiska oppositionen, fackföreningarna, kyrkan m.fl. Framför allt har sandinistpartiets ungdomsförbund medverkat i den terror turbas utövat mot den demokratiska oppositionen. Kommissionen för de mänskliga rättigheterna - CPDH - måste få Mot. 1987/88 möjligheten att verka fritt. Politiska partier och fackliga organisationer skall få verka fritt. Den svenska socialdemokratiska regeringen har fört på fel sida i den nicaraguanska konflikten. Vi har därigenom gett en viss legitimitet åt en regim som utövar våld mot oliktänkande. För de demokratiska grupperna i är det av vikt att vi i stället framstår som ett stöd för demokrati och frihet. En kraftig omvärdering av den svenska Nicaragua-politiken är därför nödvändig. skall kraftigt uttala sitt stöd för Arias-planen och på allt sätt stödja . Riktlinjer för svensk Centralamerikapolitik skall stödja Arias-planen helt och fullt. Arias-planens stringenta demokratibegrepp skall understödjas. Alla försök till folkdemokratiska tolkningar skall avvisas. Det svenska biståndet skall avse hela med syftet att vid fördelningen till de enskilda länderna stödja en utveckling i demokratisk riktning. Effekterna av det svenska biståndet skall granskas av en demokratikommission. Det svenska biståndet till skall kopplas till hur de olika länderna fullföljer Arias-planen. Apartheidpolitiken i är ett av de mest upprörande brotten mot de mänskliga rättigheterna. Själva fundamentet för politiken bygger på föreställningen om att mänskligheten skall indelas i olika raser som har olika värde. Alltsedan maktövertagande , men även i betydande utsträckning , har den sydafrikanska statsmakten systematiskt och konsekvent byggt upp ett samhälle där rättigheter och skyldigheter baseras på ras. Den västerländska rättsuppfattningen, som bygger på människors lika värde och statsmaktens oväld har satts åt sidan. Lagstiftningen bygger på en uttrycklig diskriminering av främst de svarta, men även av färgade och indier. Arbetsmarknaden och bostadsmarknaden har strikt reglerats i enlighet med apartheid. Möjligheten för de svarta att inneha egendomen eller att starta företag är antingen starkt begränsad eller obefintlig. Litet tillspetsat har det uttryckts så här: De vita lever i ett kapitalistiskt system medan svarta är hänvisade till en socialistisk tillvaro, där allting bestäms utifrån och några individuella rättigheter knappast existerar. har, liksom övriga demokratier, ett ansvar för att stödja och hjälpa utvecklingen mot ett demokratiskt . Avskaffandet av apartheid är ett självklart första steg, men det måste fullföljas med respekt för mänskliga fri- och rästtigheter, för yttrande- och tryckfrihet och för de demokratiska Mot. 1987/88 principerna. När det gäller metoderna i kampen mot apartheid som ett steg på vägen mot demokrati är det framför allt två synsätt som gör sig gällande. Många av de svartas företrädare, främst ANC och UDF, förespråkar ekonomisk bojkott och avveckling av utländska investeringar i . Andra, t. ex. Inkatha och PFP förespråkar i stället utvidgade kontakter.