ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02L416 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:L416 av Per Stenmarck och () om kostnaderna för utövande av umgängesrätt främsta princip är att sätta barnets bästa i centrum. Vid en skilsmässa är avsikten att trygga båda föräldrarnas umgängesrätt med barnet. I flertalet fall fungerar detta bra. Trots skilsmässan kommer föräldrarna, för barnets bästa, överens. Detta innebär också att föräldrarna, via avtal har kommit överens om att på något sätt dela på den kostnad, som umgängesrätten innebär. I ett annat fall fungerar emellertid inte detta. Föräldrarna har inget avtal och man kommer inte överens om en rimlig fördelning av den kostnad, som umgängesrätten innebär. Det finns till och med situationer - förhoppningsvis enstaka sådana - där den ena föräldern flyttar långt från den andre, för att på så vis försvåra, eller omöjliggöra, umgänget. Långa resor kan i sådana fall komma att innebära dryga kostnader för den förälder, som inte har vårdnaden om barnen. Denna fråga regleras i 6 kap. 15 §, som har följande lydelse: Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än en förälder beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Till denna paragraf bör fogas en regel med innebörden, att om ej annat avtalats så skall kostnaderna för umgänge delas lika mellan föräldrarna. Det är av största vikt för barnet, att det har en fortlöpande kontakt med båda föräldrarna. Det föreslagna tillägget till lagtexten har till uppgift att underlätta denna kontakt. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig lagtext. har tidigare, på hemställan av lagutskottet, avslagit liknande yrkanden. Dock har man framhållit (LU 1977/78:23), att det är olyckligt om ekonomiska omständigheter lägger hinder i vägen för ett utövande av umgängesrätten. Utskottet framhöll också, att det med hänsyn till vikten av att barn har möjlighet till umgänge med båda föräldrarna kan finnas skäl att undanröja hinder för utövande av umgängesrätten, i sådana fall där föräldrarna bor långt ifrån varandra. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om ett tillägg till 6 kap. 15 § av innebörd att kostnaderna för umgängesrätt med barn skall delas lika mellan föräldrarna, om ej annat avtalats. Per Stenmarck (m) ()
mot · GB02L418 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L418 av () om ersättningsskyldigheten för blodprovskostnader Faderskap kan fastställas genom erkännande eller dom. I de fall blodprov behövs brukar socialförvaltningarna låta utföra blodprovsundersökningarna. Kostnaderna för dessa brukar inte debiteras den enskilde. Om målet går till domstol kan däremot parterna förpliktas betala blodprovskostnader, såvitt gäller kostnader som socialnämnden betalat om socialnämnden yrkar det och såvitt gäller kostnader för undersökningar som domstolen förordnat om utan yrkande. Ett exempel på hur det ser ut i praktiken: Tingsrätten förpliktade en person, som var utesluten som far, att betala . för blodprovskostnader enligt gällande regler. Hovrätten fann sig förhindrad att ändra beslutet. För allmänheten är det omöjligt att förstå att man skall betala rättegångskostnader i ett mål som man vunnit och dragits in i kanske utan egen förskyllan. Reglerna bör ändras. Det rör sig om stora belopp för den enskilde. Reglerna är obegripliga för allmänheten (och troligen också för en hel del jurister). Reglerna är orättvisa: Varför skall man slippa betala när socialmyndigheterna tar blodprov utan process men betala bara för att målet gått till domstol och det trots att man friats? Ytterligare skäl till ändring finns, exempelvis att blodprovskostnaderna orsakar mycket arbete för domstolarna. Risken är också stor att reglerna tillämpas olika. Vidare är det ett samhällsintresse att faderskap fastställs och det är därför naturligt att staten tar på sig kostnaderna åtminstone för de friade männen. Mot denna bakgrund hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att ersättningsskyldighet för blodprovskostnad ej ska föreligga i vissa fall.
mot · GB02L420 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L420 av och () om ensamstående mäns situation I vårt samhälle utvecklas nya familjemönster. Lagstiftning och andra regler anpassas så långt möjligt efter detta. Men det är inte alltid möjligt att tillämpa regler och bestämmelser på ett bra sätt. Om man och kvinna inte kommer överens efter en separation upplevs ofta reglerna som orättvisa. Ofta blir det männen som får sitta emellan. De kan hamna i situationer där de mer eller mindre tvångsmässigt förlorar möjligheten till fördjupade och utvecklade kontakter med sina barn. upplever de att de tvingas betala dryga underhåll och förlorar därigenom ekonomiska möjligheter att bygga upp ett eget positivt liv - ett liv som också skulle kunna inrymma goda relationer med barnen. Särskilt besvärlig blir situationen för dem som inte har sina barn boende på samma ort - ofta inte ens i samma landsdel. Det finns en uppenbar risk att en motiverad allmänt skärpt attityd vad gäller våldsbrott inom familjen i vissa fall kan komma att utnyttjas som en metod i en strid mellan man och kvinna om barnen. Garantier måste skapas för att männen får en rättvis situation när konflikter uppkommer. Det finns också skäl understryka att JämO borde uppmärksamma det utsatta läge och den diskriminering som många män utsätts för genom rådande praxis. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att stärka de ensamstående männens situation.
mot · GB02L421 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L421 av () om vårdnaden om barn Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So504 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om konstruktiva separationer.
mot · GB02L422 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L422 av m. fl. (m) om umgängesrätt med barn Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So642 hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag om de underhållsskyldiga föräldrarnas rätt att utöva umgängesrätten. () () () () () () ()
mot · GB02L503 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:L503 av och () om ändring i lagen om utländska förvärv av fast egendom m. m. Lagen innehåller särskilda regler att tillämpa vid utlännings förvärv av fast egendom (exempelvis hyreshus) i . Dock sker förvärvsprövning av sådana köp ej alls på sätt sorn vid svensk medborgares förvärv. Utlännings förvärv prövas nämligen endast genom ett enkelt tjänstemannaförfarande hos . Då svensk medborgare gör förvärv kan detta bli föremål för prövning i hyresnämnden, vid vilken handläggning kommunen och medverkar som parter. Tillståndslagen ger då möjligheter till en noggrann granskning av köparen och dennes förutsättningar för köpet. Vid en jämförelse mellan förfarandena vid utlännings och svensks köp, är det uppenbart att prövningsförfarandet vid utlännings köp av hyresfastighet är helt otillfredsställande. Därför borde en lagändring ske, innebärande att utländsk medborgares förvärv blir föremål för prövning på likvärdigt sätt som vid svensk medborgares förvärv av hyresfastighet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ändring av lagen om utländska förvärv av fast egendom m. m.
mot · GB02L506 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88: L506 av och () om rättsförhållandet mellan grannar I 3 kap. jordabalken behandlas i 7 § frågan om markägarens ansvar och skyldighet m. m. för de fall en byggnad eller anläggning uppförts så att den skjuter in på angränsande mark. a. anges i lagrummet att den angränsande markens ägare kan vara berättigad till ersättning för det intrång som anläggningen medför. I en nyligen av avkunnad dom (T 30-83) yrkade en tomträttsinnehavare ersättning för de merkostnader som i samband med en reparation orsakades av att en grundmur för en grannfastighet sköt in på den med tomträtt upplåtna marken. Tingsrätten prövade huruvida vissa bestämmelser i 3 kap. jordabalken (3 och 7 §§) i sammanhanget kunde anses äga tillämpning inte bara på markägare utan även på tomrättshavare. Efter att bl. a. ha övervägt förarbetena till jordabalken kom tingsrätten till slutsatsen att de aktuella lagrummen inte är direkt tillämpliga på tomträttshavare. Enligt vår mening finns dock anledning överväga om det inte skulle vara lämpligt att ändra jordabalken i nu berört avseende så att tomträttshavare i princip jämställs med markägare. Frågan bör utredas inom regeringens kansli eller i annan ordning. Regeringen bör därefter lämna sin syn på frågan i förening med de förslag till lagändringar som kan befinnas erforderliga. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om viss översyn av jordabalken m. m.
mot · GB02L507 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L507 om skydd för säljaren vid fastighetsöverlåtelse Att sälja sitt hus är för de flesta den största affären i livet. Bestämmelserna är sådana att den som säljer också är ansvarig för s. k. dolda fel som kan uppkomma eller visa sig långt efter det att försäljningen är avslutad. Kostnaderna för dolda fel kan bli en katastrof för den som sålt sitt hus. Vem har sådana marginaler att man kan betala reparationer för tjugofem, femtio eller på ett hus man sålt för länge sedan? De flesta har förmodligen köpt ett annat hus och har inte något utrymme för extra utgifter. Risken kan inte heller försäkras bort fullständigt. Överraskningar av detta slag kan drabba vem som helst oväntat. Ett sätt att skydda den enskilde kunde vara att några promille av köpeskillingen vid varje fastighetsförsäljning avsattes till en fond där den som drabbas av stora kostnader för dolda fel, t. ex. skulle kunna få hjälp. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skydd för säljaren vid fastighetsöverlåtelser.
mot · GB02L508 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :L508 av m. fl. (m) om inteckning i bostadsrätt Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88: Bo431 hemställs att hos regeringen begär förslag till författningsändring så att inteckning i bostadsrätt möjliggörs. () () ()
mot · GB02L601 · 1988-01-12 00:00:00 — av () om statens skadeståndsansvar skall bära de ekonomiska konsekvenserna av att det allmänna begår fel eller handlar oriktigt och därigenom tillfogar en enskild medborgare skada? Bör skadan bäras av den som oförskyllt drabbas eller bör de ekonomiska konsekvenserna spridas ut pä oss alla? Frågan borde vara av intresse för envar. Kan det felaktiga handlandet klassificeras som myndighetsutövning, svarar staten eller kommunen i det fall att den offentlige funktionären anses vållande till skadan dvs. varit vårdslös på ett ej obetydligt sätt. Föreligger icke sådan vårdslöshet, undgår staten att gottgöra den enskilde dennes skada. Är det oriktiga handlandet ett uttryck för myndigheternas serviceskyldighet - ett ämne som aktualiserats genom den nya förvaltningslagen - står det allmänna inget som helst ekonomiskt ansvar. Den enskilde får med andra ord stå sitt eget kast, om han litar på och inrättar sig efter en uppgift från myndighets sida om t. ex. innehållet i gällande rätt. Det offentliga undandrar sig helt att svara för en oriktig uppgift av sådant slag, oavsett de ekonomiska följderna för den enskilde som drabbats. Att det dessutom kan vara svårt att fastställa gränsen mellan myndighetsutövning och serviceskyldighet framgår av ett färskt rättsfall från Flogsta domstolen, NJA 1987 s. 535. Målet gällde ansvar för ett pressmeddelande som verket utfärdat rörande undersökning av ett antal lackskyddsmedel. Domstolen var enig om att förfarit klart felaktigt genom det missvisande sätt på vilket provningsresultatet presenterades i pressmeddelandet. Innefattade pressmeddelandet därutöver myndighetsutövning - det blev den avgörande frågan. Svaret var onekligen viktigt för den skadelidande, ett mindre företag som tillverkade ett lackskyddsmedel, eftersom företaget tillfogats skada med på grund av pressmeddelandet. Tre justitieråd besvarade frågan med nej medan övriga två kom till motsatt resultat. Företaget fick följaktligen självt bära konsekvenserna av skadegörande handling. Det allmänna kan slutligen driva affärsmässig verksamhet och är i denna angelägenhet att jämställa med vilken privat näringsidkare som helst. Det kan vara fråga om tillhandahållande av olika slags tjänster t. ex. inom kommunikationsområdet. Här må nämnas SJ, och postverket. I denna verksamhet svarar det allmänna för följderna av bristande uppfyllelse utav sina åtaganden i mindre omfattning än vad som gäller för privata rätts 1987/88 L601 Med hänvisning till det ovan anförda hemställer jag att hos regeringen begär översyn av statens skadeståndsansvar. subjekt i motsvarande situationer. I anförande i kammaren , nr 98, har jag lämnat en rad exempel på händelser, där dagens rättsläge är stötande för den enskilde. Frågan om relationen mellan staten och den enskilde berör en av hjärtpunkterna för innehållet i begreppet rättsstat. Det borde därför saknas all anledning att motsätta sig en översyn av statens skadeståndsansvar som till stor del bestäms av skadeståndslag.
mot · GB02L602 · 1988-01-13 00:00:00 — av m. fl. om rätten till skadestånd vid felaktig Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:K202 hemställs att hos regeringen begär utredning om införande av ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsut () () hamre (m) () () () () () () ()
mot · GB02L604 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88:L604 av m. fl. om obligatorisk miljöskadeförsäkring Mot. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Jo719 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en obligatorisk miljöskadeförsäkring. () () () () () () () () 1 1987188:3 sami.
mot · GB02L607 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:L607 av och () om ansvarsförsäkring för fritidsbåtar Under allmänna motionstiden samt i samband med behandling av proposition 1986/87:121 har vi aktualiserat frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. I propositionen anförs att frågan om ansvarsförsäkring har vilat i avvaktan på lagstiftning om fritidsbåtsregister. Vid behandling av regeringens proposition i anförde lagutskottet i särskilt yttrande till kulturutskottet vikten av att ägarna till fritidsbåtar tecknar ansvarsförsäkringar som täcker skadeståndsansvaret. Utskottet vidhöll sin tidigare uttalade uppfattning att tillfredsställande ersättningsmöjligheter för de skadelidande kan garanteras med någorlunda säkerhet endast om ansvarsförsäkring blir obligatorisk. instämde i lagutskottets yttrande och framhöll angelägenheten av att en obligatorisk försäkring införs. Då underlag för införande av obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar nu skapats genom den fr. o. m. gällande registreringen av båtar anser vi att försäkringsfrågan bör få sin lösning. För varje båtsäsong som går utan att ansvarsförsäkringsfrågan är löst uppkommer risk att personer som drabbas av olyckshändelser i samband med trafik med fritidsbåtar råkar i ekonomiska svårigheter förutom det personliga lidande som kan uppstå. Detta finner vi otillfredsställande. Vår uppfattning är att åtgärder måste vidtas för frågans lösning. Vi finner det lika naturligt att ha obligatorisk försäkring för trafiken till sjöss som på land. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ekonomiskt skydd för tredje man även vid sjöolyckor.
mot · GB02L608 · 1988-01-21 00:00:00 — av m. fl. (m, fp, c) om myndigheters skadeståndsansvar Skadestånd från staten för en ren förmögenhetsskada utgår enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen endast då felet av myndigheten begåtts under myndighetsutövning. Denna regel har tolkats snävt vilket inneburit att ett pressmeddelande utgivet av en myndighet inte betraktas som myndighetsutövning. senast har detta bekräftats av en dom i högsta domstolen av . I denna dom fann domstolen enhälligt "att förfar klart felaktigt genom det missvisande sätt på vilket provningsresultatet presenterades i pressmeddelandet. Domstolens majoritet fann emellertid att det inte var fråga om myndighetsutövning varför skadeståndstalan, trots den funna felaktigheten, ogillades. Bakgrunden i detta mål var att uppdrog åt statens provningsanstalt att prova och jämföra ett antal lackskyddsmedel för bilar. Några av dessa innehöll s. k. polymerer. När provningsresultaten förelåg utarbetade verket en rapport och i samband därmed ett pressmeddelande. Rubriken på pressmeddelandet var Miljonbelopp förbrukas på värdelösa bilvårdsmedel. I pressmeddelandet gjordes ett antal uttalanden om att särskilt de medel som innehöll polymerer inte motsvarade de kvalitetskrav som marknadsföringen rörande dessa syntes utlova osv. Innehållet i pressmeddelandet fick ett snabbt och starkt genomslag på marknaden. Ett företag vars polymerbaserade polermedel inte ens fanns med i undersökningen fick se sin avsättning kraftigt reducerad praktiskt taget över . När det sedan visade sig att uttalanden i pressmeddelandet grundats på felaktigt återgivande av provningsresultaten väckte företaget talan mot staten med stöd av skadeståndslagen med yrkande om skadestånd p. g. a. handlande. Genom begränsningarna i skadeståndslagen har området inom vilket den enskilde kan erhålla ersättning när en myndighet agerar felaktigt på ett allvarligt sätt inskränkts. Den skadelidande saknar ett adekvat medel mot överträdelser av den grundläggande rättviseprincip som 1 kap. 9 § RF ger uttryck åt. Enligt gällande rätt kan m. a. o. myndigheter generellt sett göra sig skyldiga till många slag av felaktigheter som inte föranleder ansvar eller skadestånd. Myndigheter kan begå felaktigheter. Att räkna med annat vore omänskligt. Men dessa felaktigheter kan åsamka den enskilde individen eller den juridiska personen stor ekonomisk skada. Därför måste det i skadestånds- 1 1 1987/88. lagen slås fast att all verksamhet som med verkan mot tredje man utförs av Mot. 1987/88 en myndighet kan föranleda ersättning enligt skadeståndslagen. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändringar i skadeståndslagen så att där fastslås att all verksamhet som med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranleda ersättning enligt skadeståndslagen. () ()
mot · GB02L609 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:L609 om uppräkning av skadeståndslivräntor Med anledning av lagutskottets betänkande LU 1979/80:29 gav regeringen till känna att ställningen för livräntetagare med maximerad värdesäkringsnivå borde utredas. fick regeringens uppdrag att göra utredningen. Inspektionens förslag låg till grund för försäkringsbolagens överenskommelse 1983. Överenskommelsen innebar en uppräkning till en högre nivå än vad som följer av författningarna på området. Överenskommelsen gällde bl. a.: Slutligt fastställd livränta som utges enligt lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon eller annan försäkring mot ansvar i följd av trafik med motorfordon som avses i 2 § nämnda lag eller enligt trafikskadelagen (1975:1410), (i samtliga fall) under förutsättning att den händelse som föranlett livräntan inträffat efter utgången av . Genom detta åtagande har trafikskadades livräntor räknats upp med en högre procentandel än den lagstadgade de år basbeloppet höjts mer än 5 §. Därmed har det ansetts att värdesäkringen av skadeståndslivräntorna fått en tillfredsställande utformning vid hög inflation. Ändring får dock i princip endast ske sådana år då basbeloppet har höjts . Denna spärregel medför att de år inflationen är så låg att basbeloppet inte ökar ändras ej livräntorna. Dock får sådan basbeloppshöjning användas som ett tillgodohavande vid prövning av livräntebeloppet kommande år. Detta gäller livräntor på grund av skadefall som inträffat såväl före som efter lagändringen 1973. Den beskrivna spärren får liksom maximeringsregeln ekonomiska konsekvenser för dem som uppbär skadeståndslivräntor. Ett exempel: var basbeloppet . och höjdes det till . Höjningen motsvarade och därför ändrades inte livräntebeloppet . Den prisutveckling, som resulterade i en basbeloppshöjning mycket , fick bäras av de skadelidande . Det är rimligt att skadeståndslivräntorna ger samma kompensation för kostnadsökningarna som arbetsskadelivräntorna, vilka omräknas vid förändring av basbeloppet. Spärregeln som kräver en basbeloppshöjning om bör därför omprövas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av reglerna för uppräkning av skadeståndslivräntor.
mot · GB02L610 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:L610 av och () om skydd mot orimliga skadestånd En belastning för näringslivet i utgör den praxis med höga skadestånd, som där utvecklats. Även i fall av högst måttlig skada kan skyhöga skadestånd utdömas. Med det vidgade handelsutbytet med kommer, kan man befara, systemet med orimliga skadestånd på olika vägar - t. ex. över EG - att smyga sig på även i vårt land. Här gäller att våra domare inte faller undan. En väsentlig faktor i de höga skadeståndens praxis i är att advokatarvodena där står i förhållande till skadestånden. En metod att motverka ett sådant samband här är att begränsa advokatarvodena. Det kan ske genom att kostnaderna får noga verifieras och timersättningarna prisregleras. För att olika glidningar skall undvikas, bör åtminstone timersättningarna regleras centralt, möjligen genom SPK. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att frågan om skydd mot orimliga skadestånd närmare övervägs.
mot · GB02L611 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:L611 av m. fl. om slopande av preskriptionstider inom patientförsäkringen Sorn ett ekonomiskt skydd för skada och sviter som uppkommit på grund av felbehandling i samband med sjukhusvistelse eller läkarbehandling infördes patientförsäkringen. Ersättning för behandlingsskador inom sjukvården lämnas oavsett om dessa uppkommit på grund av försumlighet eller inte. Patientförsäkringen ersätter skador som uppkommit fr. o. m. från den tidpunkt då den åtgärd som orsakade skadan företogs ska den som vill kräva ersättning framställa sitt krav. Vi ifrågasätter om preskriptionstiden i detta fall skall gälla, även om kan ha förflutit mellan skadedatum och anmälningsdatum. Det kan finnas fall då en skada visar sig först betydligt längre än efter en åtgärd inom sjukvården. På grund av nuvarande preskriptionsregler kan således en patient förlora sin ersättningsrätt därför att skadan utvecklats senare och diagnostiserats så sent att ersättningsrätten förlorats. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avskaffande av preskriptionstider inom patientförsäkringen. () () () ()
mot · GB02L612 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:L612 av m. fl. (c) om ansvarsförsäkring för kemikalieskador Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Jo768 hemställs att hos regeringen begär förslag om en obligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalier. () () () () () (c) () () () () ()
mot · GB02L613 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:L613 av m. fl. (c) om ersättningen för ideell skada Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Ju811 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av reglerna för skadestånd. () () () () () (c) () () () () ()