mot · GC02Fi4 · 1988-11-15 00:00:00 — Slutsatsen måste alltså bli att de grundläggande problem med pris- och lönebildningen som ständigt återför ekonomin till nya balansproblem tilltagit . Dessutom har omstruktureringen och utbyggnaden av näringslivet gått för långsamt. De ekonomiska problemen i är således i huvudsak av två slag, nämligen problem med konkurrenskraften och med utvecklingskraften. Den kostnadsanpassning som genomfördes i samband med devalveringarna 1981 och 1982 medförde att efterfrågan på svenska varor steg. Till följd av det låga kapacitetsutnyttjandet ledde efterfrågeökningen till högre produktion och ökad sysselsättning. En ökning av kapacitetsutnyttjandet innebär emellertid enbart en engångshöjning av produktionen. Varaktig tillväxt, dvs. en fortlöpande ökning av produktionen, förutsätter att produktionskapaciteten byggs ut. Av detta följer att en ökning av efterfrågan eller en förändring av efterfrågans sammansättning genom exempelvis en devalvering inte automatiskt leder till en varaktig ökning av tillväxten. Ekonomisk tillväxt är därför i allt väsentligt beroende av ekonomins utbudssida. En gynnsam efterfrågeutveckling på svenska varor (och ett gynnsamt kostnadsläge) är ett nödvändigt men alls inte tillräckligt villkor för tillväxt. För att ett gott efterfrågeläge skall kunna omsättas i varaktigt högre tillväxt måste funktionsdugligheten på ekonomins utbudssida vara tillräckligt hög. I annat fall leder produktionsuppgången till flaskhalsproblem och vidare till en inflationistisk utveckling av ekonomin som förr eller senare återför konkurrens/kostnadssituationen och efterfrågan till utgångsläget. Det är just detta som sker i den svenska ekonomin. utbudssida har inte den erforderliga funktionsdugligheten. Därmed fullföljs Mot. 1988/89 inte den produktionsuppgång som devalveringspolitiken skapade i en Fi4 varaktigt högre tillväxttakt. En väl fungerande utbudssida är inte heller bara en fråga om tillräcklig mängd arbetskraft och kapital och en kvantitativ ökning av produktionskapaciteten. Minst lika viktigt är det att världsekonomins signaler om vilka varor och tjänster som har goda framtidsutsikter (snabbt växande marknader och stigande relativpriser) tillåts slå igenom i ekonomin och att ekonomins utbudssida besitter sådan flexibilitet och anpassningsförmåga att resurser i form av t.ex. arbetskraft och kapital kan föras över från företag med svaga framtidsutsikter till företag och branscher med goda betingelser. Tillväxten har därmed både en kvantitativ och en kvalitativ sida. Den s.k. tredje vägens politik har misslyckats med att komma till rätta med kostnadsproblemen, vilket innebär att konkurrenskraften successivt försämrats. Inte heller har regeringen förmått att förbättra utvecklingskraften i ekonomin. Härtill kommer att skattetrycket har förstärkts. Ingenting har gjorts för att bryta upp de offentliga monopolen inom vård, barnomsorg och utbildning, som kännetecknas av låg effektivitet och långa köer. Inom många områden i näringslivet kvarstår problem med konkurrensbegränsningar, etableringshinder, regleringar, förbud och föreskrifter. Även införandet av löntagarfonder och den ökade osäkerheten om spelreglerna har försvagat flexibiliteten på ekonomins utbudssida. Mot denna bakgrund står det klart att regeringen inte förmått utnyttja de goda internationella förhållandena till att på allvar ta itu med de underliggande problemen med konkurrenskraften och utvecklingskraften i den svenska ekonomin. 3 Regeringens ekonomisk-politiska åtgärder 3.1 Den allmänna inriktningen Regeringens nya ekonomisk-politiska strategi, såsom den presenterats i föreliggande proposition och uttolkats av finansministern efter valet, skulle kunna tolkas som en framgång för de socialdemokrater som företräder ett realistiskt ekonomiskt synsätt. På det verbala planet uppvisar analysen och strategin vissa likheter med det ekonomisk-politiska program som moderata samlingspartiet länge förespråkat. Vi konstaterar således med tillfredsställelse att regeringen avvisar såväl åtstramning genom skattehöjningar som inkomstpolitik. Problemet är inte så mycket konsumtionens ökning som det förhållandet att produktionen utvecklas för långsamt. Det är vår uppfattning att den ekonomiska politiken mindre bör inriktas på att styra efterfrågan och mer på att påverka ekonomins utbudssida - en inställning som finansministern enligt egen utsago mer och mer kommit att bekänna sig till. Utbudsinriktade åtgärder behövs således bl.a. för att motverka pris- och kostnadsstegringar na, förbättra den dåliga produktiviteten samt öka arbetskraftsutbudet och Mot. 1988/89 rörligheten på arbetsmarknaden. Omsvängningen i regeringens synsätt innebär att den s.k. tredje vägens politik överges och skulle kunna tolkas som att man slår in på en fjärde väg för att ta itu med ekonomins grundläggande problem. Av flera skäl ställer vi emellertid oss tvivlande till om regeringen verkligen menar allvar och är beredd att med konkreta åtgärder genomföra den klara kursomläggning som man förespråkar. För det första är de åtgärder som föreslås i propositionen inte tillräckligt långtgående. I vissa fall går de t.o.m. i alldeles fel riktning. Vi återkommer till detta nedan. För det andra har vi tidigare kunnat notera att de delar av det socialdemokratiska partiet som företräder ett realistiskt ekonomiskt synsätt misslyckats med att förverkliga sina intentioner. Det senaste försöket gjordes i den reviderade finansplanen 1986. Det program som då fördes fram kom på betydelsefulla punkter aldrig att genomföras, vilket bidragit till att ekonomins svårigheter nu tilltar. - Den strama finanspolitik som då förutskickades skulle dämpa inflationen och medge en sänkning av ränteläget. Men inriktningen på skattehöjningar i stället för utgiftsminskningar har medfört att både inflationstakten och ränteläget dessvärre är högre än 1986. - Skattepolitiken skulle inriktas på att underlätta löneavtal på låg nominell nivå och stimulera till arbete och sparande. är skattetrycket högre än 1986, och marginalskatterna är högre för många inkomsttagare till följd av bl.a. bristande inflationsskydd. Som en konsekvens härav har löneökningstakten tilltagit och sparandet fallit till nya bottennoteringar. - Förenklingar skulle göras av sådana regelsystem som hämmar näringslivet. Några sådana förenklingar har vi inte kunnat notera. - De riktade insatserna för att öka hushållssparande! Sedan följde bl.a. pensionsskatten.Under år 1988 når, enligt regeringens egen prognos, hushållssparande! sin lägsta nivå i modern tid. Det finns således gott om exempel på att regeringen inte förmått omsätta sina ambitioner i adekvata åtgärder. För att uppväga detta räcker det inte att kreditmarknaden har avreglerats. Dessutom har valutapolitiken i viss utsträckning liberaliserats, men regeringen tvekar fortfarande inför den fullständiga avreglering som moderata samlingspartiet länge förespråkat. Ytterligare ett exempel på regeringens oförmåga att leva upp till sina programförklaringar är den utgiftsram för löneökningar inom det statliga avtalsområdet 1988 som aviserades 1987 och som fastställdes till . Vi ställde oss i princip bakom den strävan som regeringen gav uttryck åt men påpekade att en smidig tillämpning förutsatte en avreglering av det statliga tjänstesystemet. Dessutom framhöll vi att det skulle innebära problem att löneutvecklingen på den övriga arbetsmarknaden avsevärt skulle komma att överträffa . I den praktiska tillämpningen fick löneavtalet höjas avsevärt. Och trots att regeringen sagt sig vilja fortsätta med att ange en statlig löneram, sägs det nu ingenting om var den skall läggas, när löneökningarna i hela ekonomin förutspås bli 1989. Mot denna bakgrund måste vi inta en avvaktande hållning till de nya signaler som regeringen ger ifrån sig. Innebär emellertid den verbala omsvängningen att regeringen också är beredd att målmedvetet bedriva en politik som leder till sänkt skattetryck, avregleringar i näringslivet, mindre byråkrati och krångel, ökad rättssäkerhet samt att de offentliga monopolen bryts upp, att hushållssparande! stimuleras med verkningsfulla metoder samt att löntagarfonderna avvecklas, då kommer självfallet moderata samlingspartiet att hjälpa till med genomförandet. Vi övergår nedan till att kommentera regeringens olika förslag i propositionen. Rent allmänt vill vi emellertid redan nu konstatera att de konkreta åtgärderna är mera selektiva och interventionistiska än utbudsekonomiska till sin karaktär. Ett ökat utbud av arbetskraft är naturligtvis av stor betydelse för den ekonomiska tillväxten och balansen. Effektiva åtgärder mot utbudshämmande faktorer framstår som än viktigare i ljuset av den väntade befolkningsutvecklingen, där de aktiva åldersgrupperna ökar. Regeringen beskriver den stora efterfrågan på arbetskraft som en konsekvens av det allmänt förbättrade konjunkturläget. Det är emellertid bara en del av förklaringen till flaskhalsproblemen på arbetsmarknaden. Den dåliga produktivitetsutvecklingen i den svenska ekonomin, främst i offentlig men också i privat sektor, innebär att tillväxten i huvudsak härrör från ökad sysselsättning. Men förvärvsfrekvensen är redan hög. När då efterfrågan på arbetskraft ökar, inträder överhettning. Den dåliga produktiviteten är ytterst ett uttryck för en felaktig struktur i den svenska ekonomin och för att strukturomvandlingen gått för långsamt. En annan orsak till svårigheterna på arbetsmarknaden är den kommunala sektorns ökade efterfrågan på arbetskraft. Medan industrin beräknas kunna öka sin sysselsättning med ca 6 000 personer 1988 och något mindre 1989, sker en mycket kraftig sysselsättningsexpansion i kommunsektorn, där ca 17 000 resp. 14 000 personer väntas bli nyanställda . Det innebär att av nettotillskottet till arbetsmarknaden får jobb i kommuner och landsting. Därigenom försvåras industrins rekryteringsmöjligheter och ekonomins välbehövliga omstrukturering och exportökning motverkas. Moderata samlingspartiet har , senast och , i sina partimotioner föreslagit åtgärder som skulle begränsa expansionen i den kommunala sektorn. Den socialistiska majoriteten har emellertid avvisat våra förslag, vilket inneburit att den offentliga sektorns bidrag till problemen på arbetsmarknaden nu blir alltmer påtagliga. En tredje orsak till problemen på arbetsmarknaden är den bristande funktionsdugligheten. Den socialdemokratiska politiken har medfört ekonomiska hinder mot rörlighet på arbetsmarknaden. De höga marginalskatterna minskar incitamenten att söka sig till ett nytt arbete. Realisationsvinstbeskattningen på bostäder försvårar vidare för en familj att flytta i samband 15 1988/89 Fi4 med byte av arbetsplats. Allra värst är situationen för bostadsrättsinneha- Mot. 1988/89 vare. Även på andra sätt försvåras rörligheten. Arbetsmarknadslagarna bidrar till att skapa en arbetsmarknad, där den som söker sig till en ny arbetsgivare får ett automatiskt underläge. Genom att arbetsförmedlingen bedrivs i form av ett statligt monopol förhindras specialiserade arbetsförmedlingar. Även de stödformer för arbetshandikappade som finns motverkar en bättre fungerande arbetsmarknad, genom att de medför att få handikappade arbetar på vanliga arbetsplatser - trots att en sådan placering i många fall skulle vara både bättre för den enskilde och mindre kostsam för statsmakterna. Regeringens tal om att förbättra arbetsutbudet klingar ihåligt, när den planerar att lagstifta om en sjätte semestervecka och förlängd föräldraledighet. Båda åtgärderna måste rimligen verka i motsatt riktning. Å andra sidan motsätter sig regeringen en anslutning till den utveckling mot en fri arbetsmarknad i som skulle kunna tillföra den svenska arbetsmarknaden arbetssökande från . Moderata samlingspartiet har lagt fram förslag som syftar till att förbättra arbetsmarknadens flexibilitet. Även om regeringens förslag i propositionen inom verksamhetsområde i vissa stycken är angelägna, är de inte tillräckligt långtgående för att på något avgörande sätt förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Vi delar regeringens uppfattning att det är angeläget att vidta åtgärder som möjliggör för flyktingar och invandrare att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Förslaget om merkostnadsbidrag är dock endast ett nytt namn för vad som tidigare kallades starthjälp. Avskaffandet av starthjälpen skedde så sent som under /88. Från moderat sida motsatte vi oss avskaffandet och har föreslagit att stödformen skall införas på nytt. Vårt förslag avslogs senast av riksdagsmajoriteten. Det är naturligtvis bra att regeringen nu tänker om, men dess arbetsmarknadspolitik kan inte beskrivas som annat än vinglig. Vi motsätter oss dessutom i detta sammanhang att vissa inflyttningsorter utesluts. Merkostnadsbidraget bör utgå oavsett var i landet en person får arbete. I en särskild kommittémotion med anledning av regeringens proposition behandlas regeringens förslag mer ingående. Där återfinns våra konkreta ställningstaganden. I motionen lägger vi också fram förslag om att det statliga arbetsförmedlingsmonopolet skall tas bort och att flexibla lönebidrag till arbetshandikappade skall införas. I en särskild partimotion föreslår vi mer långtgående marginalskattesänkningar än vad regeringen förordar för att ytterligare stimulera arbetsutbudet och förbättra arbetsmarknadens funktionsduglighet. Dessutom vill vi reformera realisationsvinstbeskattningen på bostäder för att underlätta byte av bostad. Nuvarande regler motverkar flyttning från en ort till en annan. Det är angeläget att bostäder i realisationsvinstbeskattningshänseende behandlas på samma sätt, oavsett om det är fråga om en bostad i småhus eller en bostad i flerfamiljshus. Reavinstskattereglerna för bostadsrätter bör därför ändras så att de ansluter till de regler som gäller för småhus. Det innebär att uppskovsregler skall införas. kunna medges vid försäljning av bostadsrätt och köp av småhus och vice Mot. Därigenom kommer bostadsmarknaden att fungera smidigare, vilket Fi4 också leder till en bättre fungerande arbetsmarknad. Regeringen aviserar att regleringen av byggverksamheten i Stockholms- och Göteborgsområdena skall förlängas till att gälla även 1990 samt att det s.k. oprioriterade byggandet i övrigt i landet skall minskas i förhållande till nivå. I och skall delegationerna för ökat bostadsbyggande få större inflytande över vilka byggprojekt som skall genomföras. Redan när byggstoppet infördes hävdade vi att det inte skulle lösa några problem men skapa desto fler. Utvecklingen har visat att dessa farhågor var välgrundade. Byråkratin frodas och redan nu är byggkvoten i intecknad . En lång rad ytterst angelägna objekt har inte kunnat inrymmas i kvoten. I vissa bostadsområden kommer angelägen kommersiell och samhällelig service inte att kunna erbjudas medborgarna på grund av byggstoppet. Företag med god lönsamhet och utveckling kan inte bygga ut sin kapacitet. Regeringens förhoppning att dessa företag skulle flytta ut verksamheten från till övriga landet har, som vi förutsåg, kommit helt på skam. Enligt vår uppfattning är det fel att bromsa produktiva investeringar, som är till gagn för hela vårt land. Nya arbetsplatser i storstadsområdena leder till ökad sysselsättning även i övriga delar av landet utan att några regionalpolitiska styrmedel behöver tillgripas. Inte heller är det förenligt med regeringens nyväckta intresse för avreglering att utvidga och förlänga dessa regleringar. Enligt vår uppfattning bör avskaffa möjligheten för regeringen att med användande av lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd tillgripa byggstopp. Socialdemokraternas bostadspolitik kännetecknas av en ryckighet som saknar motstycke. Den nu föreslagna höjningen av den garanterade räntan för nya ombyggnadslån skulle resultera i att den högprioriterade ROT-verksamheten i praktiken upphör. Kostnadshöjningarna kommer ju inte att kunna kompenseras med högre hyresuttag på grund av bruksvärdessystemets konstruktion. De som drabbas hårdast av de föreslagna åtgärderna är alla de hyresgäster som bor i fastigheter med upprustningsbehov. Men dessutom medför tvärstoppet plötsligt ändrade planeringsförutsättningaroch ofta ekonomiskt avbräck för berörda fastighetsägare. De byggföretag som specialiserat sig på ombyggnader råkar också illa ut, eftersom de har varken personal eller utrustning för nybyggnation. Moderata samlingspartiet avvisar förslaget. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att äldre fastigheter kan moderniseras och upprustas. De utgör ofta ett omistligt inslag i bostadsmiljön. Om det blir ekonomiskt ogenomförbart att i fortsättningen renovera äldre fastigheter därför att regelsystemet favoriserar nybyggnad, är risken uppenbar att äldre stadsdelar kommer att drabbas av en ny rivningsvåg liknande den vi upplevde och . Detta kan man undvika endast om kapitalkostnaden är lika hög vid ombyggnad som vid nybyggnad. Ytterligare ett skäl att avvisa förslaget är att den upprustning av äldre Mot. ålderdomshem som har påbörjats inte kommer att kunna fullföljas. motarbetade socialdemokraterna vårt förslag om att även ålderdomshem skulle kunna moderniseras med hjälp av bostadslån. Sedan infört denna möjlighet genom en särskild lånekungörelse har förhållandena för våra gamla börjat förbättras. kommer kommunerna att tvingas avbryta detta angelägna arbete. Även på detta område kan följden bli att befintliga fastigheter rivs för att byggas upp igen med utnyttjande av den lägre nybyggnadsräntan. Vi har tidigare föreslagit att nuvarande subventionerade lån till ersätts med ett system med skattefri avsättning till reparationsfonder. Förslaget upprepas och redovisas mer utförligt i vår kommittémotion 1988/89:Fi24. I avvaktan på att ett system med skattefri avsättning till reparationsfonder införs bör den garanterade räntan vid ombyggnad sammanfalla med nybyggnadsräntan. Regeringen föreslår vidare att de statliga räntesubventionerna i form av räntebidrag minskas med 300 milj. kr. Bostadsministern meddelar att det konkreta förslaget ännu inte utformats men att avsikten är att kvarvarande räntesubventioner skall dras in för hus som byggts eller byggts om med stöd av räntekungörelsen eller motsvarande äldre stödformer - dvs.i huvudsak hus byggda eller ombyggda . Frånsett den märkliga arbetsmetoden att föreslå besparingar utan att redovisa den konkreta utformningen uppvisar förslaget principiella likheter med av moderata samlingspartiet tidigare föreslagna besparingar vad gäller räntebidrag. En besparing på 300 milj. kr. är dock helt otillräcklig. Statens kostnader för räntebidrag ökar mycket snabbt och det är enligt vår uppfattning av samhällsekonomiska skäl nödvändigt att genomföra mer omfattande besparingar. Dessa bör kopplas till genomförandet av rejäla skattesänkningar för alla. som vi upprepar vårt tidigare förslag om en snabbare genomförd och längre gående marginalskattereform, återkommer vi därför med förslag om ändrade regler vad gäller räntebidrag. Förslaget, som redovisas mer utförligt i kommittémotion, innebär att räntebidragen avskaffas för fastigheter byggda . Dessa hus har haft räntebidrag eller längre, och kvarvarande bidrag är i flertalet årgångar relativt små. Spareffekten på statsbudgeten uppgår till ca och den genomsnittliga hyresökningen blir . är investeringsfonderna frisläppta för investeringar i stödområdena t.o.m. och för miljöinvesteringar t.o.m. . Regeringen föreslår att frisläppet bör förlängas - dvs. till resp. - och även i fortsättningen begränsas till dessa typer av investeringar. bör investeringsavdrag, enligt regeringens förslag, inte medges vid utnyttjande av investeringsfond för byggnadsinvesteringar i stödområdena. Dessa åtgärder är enligt moderata samlingspartiets uppfattning ännu ett uttryck för regeringens ambition att detaljstyra företagens investeringar, något som illa rimmar med ambitionen att avreglera. Enligt vår uppfattning bör regeringen besluta om ett generellt frisläpp av de allmänna investeringsfonderna och investeringsreserverna. Regeringen förutskickar att den kommer att tillsätta en utredning om konkurrensförhållandena i den svenska ekonomin. Utredningen bör, enligt regeringen, med ledning av tidigare gjorda analyser av befintliga regleringar och deras konsekvenser föreslå åtgärder som ökar konkurrensen och stärker konsumenternas ställning samt bidrar till lägre priser och högre ekonomiskt välstånd. Moderata samlingspartiet delar regeringens uppfattning att det är angeläget att öka konkurrensen på olika områden inom den svenska ekonomin. Regeringen vill emellertid begränsa utredningsarbetet till livsmedels-, transport-, bygg- och bostadssektorerna samt handeln. Enligt vår uppfattning är det viktigt att även den offentliga sektorns produktionsmonopol analyseras och att utredningen föreslår åtgärder som ökar konkurrensen och stärker konsumenternas ställning på berörda områden. Det är angeläget att konkurrensen ökar inte bara inom den offentliga sektorn utan också mellan den privata och den offentliga sektorn. Regeringen bereder tillfälle att ta del av vad som anförts om livsmedelspolitikens mål och medel och aviserar att man kommer att tillsätta en parlamentarisk arbetsgrupp, som skall fungera som en livsmedelspolitisk beredning med uppgift att dels utvärdera jordbrukspolitiska beslut, dels utforma förslag till en ny livsmedelspolitik i ljuset av bl.a. GATT-förhandlingarnas resultat. Arbetsgruppen skall enligt regeringen även behandla en eventuell provisorisk lösning för i den mån en dylik blir nödvändig med hänsyn till . Moderata samlingspartiet har i tidigare motioner redovisat sin syn på jordbrukspolitiken och har i och för sig ingenting att invända mot vad regeringen anfört om livsmedelspolitikens mål och medel. Det är emellertid angeläget att ett kommande reformarbete tar hänsyn till berättigade krav hos såväl konsumenter som producenter. Den takt i vilken den önskvärda avregleringen kan bedrivas bestäms i hög grad av motsvarande utveckling i andra länder. Regeringen meddelar i propositionen att den avser att avreglera tekoimporten. Detta är ett positivt besked. Moderata samlingspartiet har krävt att de särskilda importrestriktionerna beträffande tekovaror skall avskaffas. Dessa restriktioner, som kan upprätthållas i enlighet med ett protektionistiskt undantag från de normala GATT-reglerna - det s.k. multifiberavtalet - lägger kvantitativa restriktioner på export från utvecklingsländer till industrialiserade länder. Det är, som vi framhållit, omoraliskt att på detta sätt medverkar till att hålla tillbaka utvecklingsländernas industriella utveckling. Av propositionen framgår även att regeringen inte avser att sluta nya bilaterala begränsningsavtal, när det nuvarande löper ut vid Det är ett glädjande steg i riktning mot mer frihandel. Regeringen bör dock överväga om inte en del av avtalen kan sägas upp redan Fi4 Därigenom skulle tidigare kunna dra nytta av den svenska liberaliseringen. Regeringen anför emellertid också i propositionen att den avser återkomma i samband med budgetbehandlingen med förslag till export- och rationaliseringsinsatser samt produktutveckling och vissa utbildningsåtgärder för tekobranschen. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är det angeläget att den nuvarande protektionistiska politiken inte förbyts i en permanent subventionspoiitik. har den svenska tekoindustrin mottagit omfattande statliga subventioner, inte minst i form av det s.k. äldrestödet. Statsmakterna kan enligt vår uppfattning inte i längden bedriva en politik som innebär att några branscher, som t.ex. teko, får betydande ekonomiskt stöd. Regeringen bör därför vara restriktiv med att tillskjuta statsmedel till branschen. Det är viktigt att det inte införs nya permanenta stödreformer. Enligt vår uppfattning har svenska tekoföretag möjligheter att finna utvecklingsbara marknadsnischer. 4 Den moderata politiken 4.1 Frågan om åtstramning Målet för den ekonomiska politik moderata samlingspartiet förespråkar är ytterst att öka den enskildes frihet och välfärd.