mot · GB02T201 · 1988-01-13 00:00:00 — av m. fl. (c) om vissa post- och telefrågor I denna motion lämnas bl. a. följande förslag Posten bör kontakta berörd kommuns sociala myndigheter när serviceutbudet förändras på grund av vikande befolkningsunderlag. Postservice genom samverkan med exempelvis bensinstationer, lanthandlare och kommunala institutioner bör utvecklas. Ambulerande postservice bör utvecklas i storstädernas förortsområden. Posten måste ha ett ansvar för att medverka i tidningsdistributionen på landsbygden . Gårds- och ortsnamn måste bevaras. Regeringen skall fastställa portot för normalbrev för att garantera kostnaden och service. Förändringar av taxor och serviceåtaganden måste ske smidigt. Fritidshustaxan för teleinstallationer skall inte användas vid dubbel bosättning eller när det är fråga om näringsverksamhet. Samtal man ringer under en sjukhusvistelse bör kunna sättas på bostadstelefonräkningen. Fler apparater och anknytningar behövs på institutioner. Det bör finnas minst en modern telefonautomat på varje ort. Monopolet på televäxlar måste upphöra Sociala och regionalpolitiska mål för posten och Statsmakterna har ett övergripande ansvar att förse hela landet med väl fungerande kommunikationer. Det är härigenom som landets olika delar binds samman till en enhet, som våra utlandskontakter utvecklas tillfredsställande. Posten och har uppdraget att förvalta detta övergripande ansvar på två viktiga kommunikationsområden. Det är till glädje för alla om verken kan fullgöra denna uppgift på ett så effektivt sätt som möjligt vad gäller såväl serviceutbudets innehåll som från kostnadssynpunkt. Dessa grundläggande förhållanden måste vara styrande för besluten när privatiseringar inom kommunikationsområdet diskuteras. 1 1987188.3 sami. innebär i detta sammanhang att även verksamhetsgrenar som inte ger full Mot. kostnadstäckning måste drivas vidare om de är nödvändiga för att uppfylla de T201 angivna samhällsmålen med verksamheten. Det är också angeläget att verken tillåts driva vissa lönsamma verksamhetsdelar som kan medverka till att förbättra de ekonomiska förutsättningarna att klara samhällsmålen. Det förhållandet att verken har ett övergripande ansvar för själva infrastrukturen på sina områden behöver självfallet inte innebära att all verksamhet sker i verkens egen regi. Entreprenader bör utnyttjas när detta ger den bästa effektiviteten. Det faktum att vissa verksamheter utförs inom verkens ram behöver inte heller innebära att de absolut skall ha monopol på att utföra dem. Det torde också finnas delar av verksamheten som kan säljas ut på den öppna marknaden. Systemet med lantbrevbärare har gamla anor i vårt land. De ger människor på landsbygden möjlighet att ta del av postens serviceutbud i de former som kan åstadkommas genom en ambulerande verksamhet. Det är angeläget att denna del av postens serviceutbud även förmår hålla jämna steg med den utveckling som bl. a. en alltmer omfattande datorisering kan komma att erbjuda. Det har förekommit allt fler illavarslande tecken på en vilja att reducera lantbrevbäringen. Detta skulle enligt vår mening innebära att den självklara ambitionen för ett statligt serviceverk att täcka hela rikets yta successivt överges. För att posten skall köra ända fram till bostaden krävs i princip att det finns minst två hushåll per kilometer. Om detta villkor inte uppfylls måste postkunden ta sig fram till den väg där lantbrevbärarlinjen går fram. Detta kan ibland innebära avstånd på flera kilometer till postlådan. Särskilt för äldre människor är detta ett oacceptabelt förhållande. Ett minimikrav i detta sammanhang är att postverket redovisar sina avsikter för kommunernas sociala myndigheter när man på grund av vikande befolkningsunderlag planerar att göra förändringar i serviceutbudet. De kommunala sociala organen har ett helhetsansvar för framför allt de äldres totala välfärdssituation. Den service och kontakt som lantbrevbärarens besök erbjuder måste kunna vägas in när den totala sociala situationen i en bygd skall bedömas. För att bibehålla en levande skärgård är det viktigt att även den bofasta skärgårdsbefolkningen erbjuds en god postservice. Det är angeläget att postverket noga följer de strukturförändringar som sker på den svenska landsbygden. Det blir exempelvis allt vanligare också där att båda makarna är borta för förvärvsarbete . Detta innebär att vissa delar av lantbrevbärarservicen, exempelvis paketutdelningen, ej kan utnyttjas. Genom samverkan med exempelvis bensinstationer, lanthandlare och kommunala institutioner kan postservicen erbjudas på landsbygden också för dem som ej kan använda sig av alla lantbrevbärartj änsterna. Landsbygdens utglesningsproblem är kända . I den pågående samhällsomvandlingen kan man emellertid numera observera utglesningsproblem och markanta förändringar i åldersstrukturen också i våra större tätorter, vilket kan ge en fortgående servicereduktion till resultat. Även posten lägger numera ner kontor i förortsområden, vilket kan ge upphov till avståndsproblem som liknar dem på landsbygden. Ambulerande postkontor, gärna med lantbrevbäringen som förebild, skulle kunna ge en ny typ av service för exempelvis äldre och hemarbetande i våra storstäders förortsområden. Genom medverkan i tidningsdistributionen svarar postverket för att vår grundlagsfästa informationsfrihet kan få ett reellt innehåll. Det är mot denna bakgrund illavarslande att verkets medverkan i tidningsdistributionen nu hotas. Enligt vår mening måste det vara möjligt också på landsbygden att få sin tidning åtminstone . Det bör vara en del av postverkets grundläggande serviceuppgifter gentemot medborgaren att medverka till detta. Detta bör beaktas i de överläggningar som förs mellan tidningsutgivarna och postverket. Mot denna bakgrund bör statens ersättning till postverket för tidningsdistribution även för /89 ligga kvar på 30 milj. kr. Bevara gårds- och ortsnamnen Gårds- eller ortsnamnet spelar en stor roll för människornas förmåga att skapa en personlig identitet. Detta förklarar de mycket häftiga reaktioner som skilda statliga myndigheters försök - ofta under förevändning av en förestående datorisering - har mött när man försökt att rationalisera bland ortsnamnen. Exempelvis har åtgärder för att ersätta gamla gårdsnamn med vägnamn och nummer mött kritik. I dagens läge finns det emellertid ingen anledning för vare sig posten eller något annat verk som sysslar med kommunikationer att angripa det skick och bruk av gårds- och ortsnamn som växt fram under kanske flera århundradens lopp. De datorer vi nu har tillgång till kan under inga omständigheter utgöra argument i detta sammanhang. Brevmonopolet - ett serviceansvar har ett s. k. brevmonopol för normalbrev. Den konkreta följden av detta monopol är att verket också har en serviceplikt. Brev måste bäras ut över hela landet. Det är regeringen som fastställer brevportot för normalbreven. Härigenom markeras det övergripande regionalpolitiska och sociala ansvaret för såväl verket som regeringen. har hos regeringen begärt att verket självt får fastställa portot för 20-gramsbrevet. Enligt mening utgör den nuvarande ordningen där regeringen fastställer 20-gramsbrevets porto en viss garanti för såväl kostnadsutvecklingen sorn att verkets serviceplikt ges ett reellt Mot. 1987/88 innehåll. Vi avvisar därför verkets förslag. Frågan om avgifter för teleinstallationer i fritidshus har diskuterats mycket intensivt . Denna diskussion visar bl. a. på behovet att gör i och för sig motiverade taxeförändringar på ett mjukt och smidigt sätt. Alltför dramatiska omkastningar i taxenivåerna och servicenivåerna innebär att såväl enskilda som näringsidkare får mycket svårt att anpassa sig till nya förutsättningar. När det gäller de nu aktuella installationerna i fritidshus är det enligt vår mening angeläget att de som önskar en sådan installation kan göra en fördelning av inträdeskostnaderna över en längre tidsperiod - exempelvis tre till . Det är också angeläget att begreppet fritidshus i detta sammanhang ges en mycket snäv definition. Så snart det är fråga om någon form av dubbel bosättning eller näringsverksamhet får inte den höga taxan för fritidshus användas. Människor som hamnar på sjukhus eller andra institutioner har ofta stort behov av att kunna ringa till anhöriga och för att sköta arbetet - åtminstone till en del. Det är angeläget att kan utveckla tjänster som på ett bättre sätt än kan tillgodose detta växande behov. De tekniska förutsättningarna härför torde vara gynnsamma. På sjukhus bör exempelvis patienterna kunna få tillgång till flera anknytningar och fler apparater. Helst bör man kunna ha en egen apparat, antingen genom att låna eller ta med en från bostaden. Det bör också vara möjligt att exempelvis få de samtal man ringer under en sjukhusvistelse uppsatta på den teleräkning som sänds till bostaden eller till arbetet. har föreslagit att frågan om telefonautomater på landsbygden och i mindre orter löses genom att verket får ansvar för att oberoende av lönsamhetskravet förse varje ort med minst en telefonautomat. Statsmakterna bör ge verket klartecken härför. Det är därför angeläget att ett sådant beslut följs upp genom att verket förser dessa orter med modern utrustning. ligger dessa automater i avlägsna trakter vilket gör att nästan alla samtal blir långväga. Det är därför viktigt att det går att använda såväl kreditkort som femkronorsmynt på dessa apparater. Det är alltså verkets modernaste utrustning som måste komma till användning på dessa serviceställen. har monopol på televäxlar. Det är en allmän uppfattning bland exempelvis företag, myndigheter och kommuner att detta monopol är kostnadsdrivande. Enligt mening bör detta monopol avskaffas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sociala och regionalpolitiska mål för posten och , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samråd med sociala myndigheter vid förändringar av lantbrevbäringen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samverkan med bensinstationer, lanthandlare och kommunala institutioner för att utveckla postservicen i glesbygden, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ambulerande postservice i storstädernas förortsområden, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medverkan i tidningsdistributionen som en grundläggande serviceuppgift för postverket, 6. att till G2 Ersättning till postverket för tidningsdistribution anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt anslag på , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om postens ansvar för att bevara gårds- och ortsnamn, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om postverkets serviceplikt och brevmonopolets betydelse härför, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om undvikande av dramatiska omkastningar av taxe- och servicenivåerna på teleområdet, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fördelning av inträdeskostnaderna för telefon över en längre tidsperiod, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inträdeskostnaderna vid dubbel bosättning och för näringsidkare, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utveckling av teleservicen på sjukhus och andra institutioner, 13. att sorn sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. motionen anförts om uppdrag till att förse varje ort med T201 minst en modern telefonautomat, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om växelmonopolets upphörande. () () () ()