mot · GB02Jo767 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo767 av m. fl. (c) om miljön ger i motionen sin grundläggande syn på miljöfrågorna. En miljöombudsman bör tillsättas. bör ges möjlighet att föra talan i domstolar åt enskilda. MO bör ge direktiv till polis- och åklagarmyndighet och rekommendationer till myndigheter. föreslår att regeringen redovisar vilka förändringar som krävs för att slutsatserna från för miljö och utveckling skall kunna genomföras. Samhällsarbetet måste inriktas mot en uthållig utveckling. En översyn bör göras av internationella miljöbevakning. föreslår att ambassadpersonal särskilt avdelas för miljöfrågorna. föreslår ett åtgärdsprogram mot havsföroreningarna och en awecklingsplan för försurningen. Freonanvändningen bör upphöra anser . Kemikalieinspektionen måste förstärkas. 10 milj. kr. Varje företag måste upprätta en miljöbudget över hur miljöfarliga ämnen hanteras i den egna verksamheten och var de slutligen hamnar. Klorutsläppen från massaindustrin skall upphöra. Stöd till ny teknik, Prenoxmetoden, föreslås. Blekt papper skall ges en miljöavgift. Ett omfattande program för åtgärder inom jordbruk och miljö föreslås. Trafiken skall göras miljövänligare med utvecklande av nya motorer, bättre avgasrening på tunga fordon och på personbilar, som saknar katalytisk rening, åtgärder för att minska trafikintensiteten och hastigheterna. vill förbättra kunskaperna om miljö såväl i beslutsprocessen som i utbildningen. bör införa offentliga utfrågningar i miljöfrågor. De politiska besluten bör förbättras genom miljökonsekvensanalyser och naturresursräkenskaper, framtidsstudier och ökad miljörepresentation i utredningar och styrelser. Vi vet mer än någonsin om sambanden i naturen. Vi har större kunskap än tidigare om hur olika gifter påverkar ekosystem och människa. Vi har också större ekonomiska resurser än . Vi måste då ta vara på möjligheterna att bruka bättre och förbruka mindre. Den fick kritik för att den inte lade fram några förslag på miljöområdet, trots att kunskapsunderlag fanns och allvarliga miljöproblem hotade. Vi framför här vår grundläggande syn på miljöpolitiken. På flera områden återkommer vi med mera detaljerade förslag i samband med att regeringen äntligen skall presentera sin proposition . Det finns inte tid att vänta . På en rad områden måste utsläppen minska drastiskt för att inte en ökad ansamling av miljöföroreningar skall nå nivåer där atmosfärens, vattnens, jordens och organismernas motståndskraft är förbrukad. Det gäller utsläppen av freoner till atmosfären, långlivade klorerade föreningar till och , organiskt material och närsalter till och , kadmium till åkrarna, kväve till skogsmarken i osv. På alla dessa områden kan en förhalning under förorsaka skador som inte går att reparera eller kan ge mycket allvarliga skador. Förluster i form av produktionsbortfall och naturskador kan redan beräknas i mångmiljardtal. Därtill kommer mänskligt lidande som inte kan uttryckas i pengar. Det är stor risk för att snålheten bedrar visheten. Samhällets kontroll av miljöföroreningar är bristfällig. Domstolarnas bevakning av miljöbrott är också otillfredsställande. Med de ökade kunskaperna om miljöriskernas betydelse för samhället och för enskilda människor anser vi att inrättandet av en miljöombudsman skulle kunna göra en väsentlig insats för miljövården och rättssäkerheten i vårt land. Myndigheter inom miljövårdens område har till uppgift att skydda miljön ur samhällets synvinkel och därmed till gagn för den enskilde. Personer som har drabbats av miljöskador har hitintills sökt hjälp hos enskilda advokater och stiftelsen . Dessa gör ett värdefullt arbete, men enskilda initiativ klarar inte att täcka det verkliga hjälpbehovet. En sådan uppgift bör fyllas av en fristående miljöombudsman. Till denna ämbetsmans tjänst bör knytas utredare, kanslipersonal och utredningsresurser. bör ges möjlighet att själv föra talan i domstolar och ge rekommendationer till myndigheter. Härigenom kan en miljöombudsman fylla en viktig funktion för att förbättra miljövården. De flesta av världens stora naturresurs- och miljöproblem har lokala eller nationella orsaker och måste i första hand angripas av de enskilda länderna. Internationella överenskommelser och åtgärder är emellertid också nödvändiga. Det behövs när man skall ta itu med de globala hoten och när man skall hjälpa de olika länderna att lösa sådana interna problem som angår hela världen. Det är alldeles uppenbart att internationella överenskommelser och åtgärder ofta är långsamma. Å andra sidan har de när de väl träder i kraft en mycket stor betydelse. En överenskommelse att hindra förgiftningar i luft eller vatten kanske inte resulterar i omedelbara förbättringar men kan 1* 1987188. åtminstone minska takten i miljöförstöringen. Internationella miljöproblem hanteras bäst när de deltagande länderna förstår att deras egna långsiktiga intressen beror på framgången i samarbetet. Enskilda länder samarbetar när det gäller resurshushållning och miljöarbete när de tror att det är i deras eget intresse att göra så. Framgångsrikt internationellt arbete bygger inte på att de enskilda länderna nödvändigtvis ger upp sin integritet, däremot krävs att man inser, erkänner och har respekt för de andra deltagande ländernas behov och rättigheter. för miljö och utveckling, den s. k. , lade fram sin rapport eller som den heter på svenska Vår Gemensamma Framtid . Rapporten har därefter diskuterats vid Miljöstyrelsens session i och av Generalförsamlingen i . Rapportens grundläggande budskap är att vi måste skapa en uthållig utveckling. Med en uthållig utveckling menar kommissionen en utveckling som tillfredsställer dagens behov utan att begränsa kommande generationers möjligheter till att tillfredsställa sina behov. Det skall uppfattas som en bred förändringsprocess som omfattar alla mänskliga verksamhetsfält. Det kräver en förändring av politiken inom alla tänkbara områden. Den förutsätter rättvis tillgång till kunskaper och resurser och en jämlikare fördelning mellan och inom nationer. Den kräver ett brett deltagande i beslutsfattandet. Rapporten visar mycket klart och understryker kraftigt sambanden mellan alla dessa problem liksom sambanden mellan fred, säkerhet, utveckling och miljö. Likaså understryker man behovet av en förbättrad förvaltning av vad som kallas global commons, dvs. oceanerna, , atmosfären och rymden. För att detta skall kunna åstadkommas krävs förändringar av den politik som förs av de internationella organisationer som har ansvar för handel, bistånd, tekniskt och ekonomiskt bistånd med den allmänna målsättningen att öka inkomsterna i utvecklingsländerna. Dessa förhandlingar kommer att behöva föras i organ som , , , , de regionala utvecklingsbankerna, UNIDO; UNDP; WHO och FAO för att bara nämna några av de viktigaste organen. Ett annat viktigt budskap i kommissionen är att miljöfrågorna och de ekonomiska frågorna fullt ut måste integreras i beslutsfattandet på alla nivåer. Tillväxten behövs men dess innehåll måste förändras. Tillväxten måste främja en rättvisare inkomstfördelning. Den måste grundas på den naturresursbas som underhåller den, i stället för att som överutnyttja den. Gränsvärden och trösklar för att bibehålla vissa resurser, som ren luft, vatten, skogar och jordar måste respekteras. Den genetiska mångfalden måste bibehållas: Den måste baseras på en effektivare användning av energi och andra råvaror. Miljön och en effektiv resursanvändning är en förutsättning för en god ekonomi och en positiv tillväxt. Bland de viktiga sakfrågorna som bör driva utifrån slutsatser är: bör verka för ett UNEP-program för stöd till utvärderingar av de nationella konsekvenserna av de temperaturhöjningar som forskarna nu anser vara oundvikliga (konstaterat vid UNEPAVHO/ i Villach, ). Syftet med programmet bör vara att driva fram åtgärder mot utläpp av bland annat koldioxid, freoner och kolväten. Miljöfrågorna inom FN-systemet. bör snabbutreda hur miljöfrågorna bättre skall kunna bevakas inom hela FN-systemet och särskilt hur roll skall kunna förbättras. Det gäller särskilt skyddet för de tropiska regnskogarna; jordförstöringen; ökenspridningen; effekterna av kemikaliseringen i ; utvärderingar av miljökonsekvenserna av industrialiseringen i tredje världen. Miljökonsekvenser av ett kärnvapenkrig. Ett program bör upprättas för stöd till nationella utvärderingar av miljökonsekvenserna av ett kärnvapenkrig. Utvärderingarna bör sedan kanaliseras till FN:s nedrustningsarbete. bör ge ekonomiskt stöd till programmet inom ramen för bistånd för fred. Miljöskydd i flodsystem och hav. bör ta initiativ till ett program inom ram för samarbete till skydd för miljön i flodsystem och hav. Stöd via vårt biståndsanslag bör utlovas, så att sådana regionala program kan genomföras. Det hela skall, som nämnts, ligga inom det diskuterade svenska programmet bistånd för fred. Politiker, vetenskapmän och miljörörelsen bör aktivt medverka i förberedelserna för agerandet i . bör ha som mål för sina insatser att få till stånd en förnyelse och vitalisering av den miljöstrategi som lades fast i ESK:s slutdokument . Det bör markeras starkare att det behövs konkreta beslut om åtgärder samt att miljöaspekterna måste byggas in i den allmänna samhällsutvecklingen. En av de grundläggande tankarna i är att varje land skall göra en systematisk genomgång av hur kommissionens slutsatser kan föras in i det nationella agerandet. I har därför varje departement fått i uppdrag att belysa vilka förändringar som krävs för att intentionerna i kommissionen skall kunna fullföljas. Vi anser att också den bör genomföra en sådan översyn. Den svenska utrikespolitiken måste användas för att internationellt driva på miljöarbetet. Ambassadernas roll behöver förstärkas. Personal bör avdelas för att särskilt bevaka miljöfrågorna. Lantbruksråden, som finns vid några ambassader, har tidigare haft till uppgift att bevaka såväl jordbruksson! Efter den nya departementsordningen hänger miljöbevakningen något i luften. Vi föreslår mot denna bakgrund en översyn av internationella miljöbevakning. Effektivare skydd av den miljön slöts en rad regionala avtal i syfte att skydda den miljön mot utsläpp och annan tillförsel av föroreningar. Arbetet med dessa konventioner har präglats av motsättningar mellan de stater som hävdar att konventionerna är tili för att stoppa regelrätta utsläpp och de stater som anser att konventionerna är till för att kontrollera tillåtna utsläpp genom dumpning och från landbaserade källor. tillhör länderna som vill att konventionerna skall fungera som instrument i arbetet på att stoppa utsläpp och annan tillförsel. Rapporterna om miljöskador i den miljön duggar tätt. Vi får allt oftare rapporter om försämrad miljö i , , vissa delar av samt . En stor del av utsläppen sker i floder som den inträffade katastrofen i , både i länder med egen kust och i länder utan kust. Miljön i floder och havsområden är alltså en angelägen fråga för alleuropeiska initiativ. Dels handlar det om att enas om utsläppsminskningar, dels om att harmonisera reningskraven för specifika anläggningstyper. har kunnat agera samlat i det internationella arbetet för att minska havsföroreningarna. Mot bakgrund av vad vi tidigare beskrivit står det klart att läget nu är så allvarligt att regeringen inte kan räkna med fortsatt enighet om inte åtgärder vidtas. vidga programmet för övervakning av miljökvalitet (PMK) också till och förstärka det internationella samarbetet, så att Helsingforskonventionen för följs tillsätta en för att utarbeta regler och avtal för komplettera Oslokonventionen så att all miljöfarlig dumpning förbjuds liksom förbränning av avfall till havs begära att upparbetningsanläggningen för radioaktivt avfall i , stängs begränsa utsläppen av organiska klorföreningar, klor, kol, väten och tungmetaller utarbeta handlingsprogram för särskilt föroreningskänsliga områden, som exempelvis begära överläggningar med de nordiska regeringarna för att begränsa havsföroreningarna begränsa kväveläckaget från industri och trafik, jordbruk och hushåll minska utsläppen av dioxiner och förbjuda användningen av organiska tennföreningar införa miljökonsekvensanalyser av nya anläggningar som kan påverka förhållandena i våra kusthav o införa exportkreditgarantier för t. ex. miljöteknik ökat kunskapsutbyte mellan och i miljöfrågor. Vi kan inte acceptera större föroreningar från mänsklig verksamhet än vad naturen klarar av att ta emot. Experterna vid den nordiska luftvårdskonferensen slog fast att nedfallet av svavel därför måste minskas med för att undvika försurning av vatten och mark. kväve måste vara en minskning av utsläppen med . Halterna av ozon måste därmed också minska med . Dessa naturens smärtgränser för ämnen och föroreningar måste vara riktlinjer för såväl det internationella som nationella arbetet. måste därför ta initiativ till att förstärka konventionen om långväga luftföroreningar utifrån denna målsättning. bör hos den danska regeringen begära överläggning om hur luftföroreningarna från förbränningsanläggningar och trafik i kan begränsas. Det är uppenbart att finansierings- och valutaproblem i vissa av länder förhindrar effektiva åtgärder. Bristen på åtgärder drabbar både dessa länder själva och miljön i andra länder, däribland . Detta gäller i första hand det akuta behovet av åtgärder i . Den bästa tillgängliga reningstekniken finns i väst, men den behövs lika mycket i öst. Brist på konvertibla valutor är ett problem för dessa öststater. har i svenska liksom i framfört förslag om att inrätta en ekonomisk fond i syfte att komma till rätta med luftföroreningsproblem. En fond bör byggas upp genom avgiftsuttag på fossila bränslen. Efter en prioritering utifrån miljösynpunkt bland befintliga fossilt eldade anläggningar och med beaktande av ländernas ekonomiska förutsättningar kan en fördelning göras av fonderade medel via lån eller bidrag. Medlen bör utnyttjas för åtgärder som syftar till minskade försurande utsläpp. Det kan ske genom effektivare reningsmetoder, effektivare energianvändning och/eller övergång till mindre försurande energislag. Investeringsstimulanser torde vara en förutsättning för att det skall bli möjligt för ekonomiskt svaga länder att inom rimlig tid satsa på bättre rening och mindre försurande utsläpp. majoritet biföll förslag, men regeringen har underlåtit att driva frågan vidare internationellt, trots att det finns ett stort intresse bland de europeiska länderna. Utöver den internationella luftvårdsfonden bör stater kunna lämna utrymme för exportkreditgarantier. har ju särskilt stort intresse att något görs för att begränsa luftföroreningsutsläppen och utsläppen till . Vi skulle kunna styra sådana krediter till sådana viktiga åtgärder. kan svensk industri, som är långt framme vad gäller reningsteknik, gynnas av arrangemanget. Dessa exportfrämjande krediter skulle bara behöva kompletteras med erbjudanden om statliga exportkreditgarantier. Förbränning av fossila bränslen i kraftverk, värmepannor och bilar är de helt dominerande källorna till utsläpp av svavel och kväve. Det är bara genom en annan energi-, industri- och trafikpolitik och satsning på ett resurssnålare decentraliserat samhälle som luftföroreningarna radikalt kan minskas. Det bästa sättet är effektivare energianvändning och ökad användning av andra energislag än fossila bränslen. Olje- och kolanvändningen får inte tillåtas öka. Energiskatter måste utnyttjas som ett miljöpolitiskt instrument. Det finns också en rad tekniska åtgärder som gör det möjligt att minska utsläppen. Reningen kan vidtas före, under eller efter förbränningen. De vanligaste metoderna för att rena bränslena från svavel före är fysikalisk koltvättning, kemisk kolrening och direkt eller indirekt avsvavling av olja. svavel skulle kunna tas bort i om effektivare avsvavling gjordes av tjocka och tunna eldningsoljor och dieselbrännoljor. För att visa vilka möjligheter miljötekniken ger kan följande exempel vara belysande: Rening av destillatoljor till av svavelhalten. Låg NO-brännare minskar kväveoxidutsläppen med . Absorbenter vid förbränning av brunkol 40- i svavelreduktion. Fluidiserad bädd minskar svavelutsläppen . Rökgasdenitrifikation minskar kväveoxidutsläppen . Som på de flesta områden i samhället sker en vidareutveckling av tekniken, men det finns inga skäl att avvakta med reningsåtgärder. Vi anser att samhället måste stimulera till ökade insatser utöver de gränsvärden som är uppsatta för olika utsläpp. Vi anser att miljökonsekvensanalyser måste upprättas innan beslut fattas och åtgärder utförs som kan få en betydande inverkan på miljön. 1 en sådan miljökonsekvensbedömning skall redovisas miljöeffekter av och alternativ till ett visst beslut eller en viss åtgärd. Vi anser att de aktuella förslagen om fasta förbindelser över bör bli föremål för sådana analyser. Sedan utsläppen av freon (CFC) åter börjat öka, har uttunningen av det stratosfäriska ozonlagret fortsatt. I de högsta lagren har mätningar gjorts som bekräftar forskarnas tidigare utarbetade modeller över nedbrytningsprocesserna. Särskilt oroande är den kraftiga uttunning av ozonlagret som konstaterades över och de sydligaste delarna av . Där har ozonlagret minskat och hålet är till sin utbredning lika stort som . Freoner används som drivmedel i sprayförpackningar, som jäsmedel i hård och mjuk skumplast till möbler, fordon, isolering av byggnader, vägar, kylskåp m.m., som kylmedium i kylanläggningar, värmepumpar och luftkonditioneringsaggregat samt som lösnings- och avfettningsmedel. tillåts ökade utsläpp av freon. Men vi kan inte längre acceptera utsläpp som ger varaktiga skador på naturen. Det framstår som helt klart att mycket kraftfulla åtgärder måste vidtas, långt mer radikala än vad de nordiska miljöministrarna har enats om. Lika självklart är att vi måste verka för mycket långtgående internationella överenskommelser. Med en målsättning att inte påverka det stratosfäriska ozonet eller jordens klimat mer än vad som redan skeri dag krävs reduktioner av bl. a. CFC 11,12 och 13 till av dagens utsläpp. Den mycket kraftiga minskningen av det stratosfäriska ozonet över visar att människans påverkan kanske är högst påtaglig. Liknande skador har konstaterats också i andra delar av världen. Vi har i annat sammanhang föreslagit införande av miljöavgift på freon och insamling av freon från kyloch frysanläggningar. Vi anser därför att användningen av freon i stort bör vara avvecklad . Tillräckliga miljödata för att genomföra en avancerad riskanalys finns bara för ett litet antal kemiska ämnen, kanske 500, i huvudsak sådana som används som pesticider. I hanteras ca 70000 kemiska produkter, dvs. produkter som innehåller ett eller flera kemiska ämnen. Bara för en begränsad del av dem finns en ordentlig dokumentation av miljö- och hälsorisker. 10000-tals kemiska ämnen uppfyller inte vad lagen om kemiska produkter, stadgar om tillfredsställande utredning av vilka hälso- eller miljöskador som produkten kan orsaka (6 §). Kunskaperna är otillräckliga om särskilt kombinationseffekterna och små doser. När kemikalieinspektionen infördes varnade för att resurser knappast skulle finnas för förhandsgranskning av andra ämnen än läkemedel och bekämpningsmedel. Och så har det blivit. Kemikalieinspektionen fick mycket blygsamma resurser och inte ens ett intensivt internationellt samarbete kan förmodligen medföra att industrin inom rimlig tid uppfyller kraven i lagen om kemiska produkter. Det är därför av oerhörd vikt att den nya myndigheten utan avvaktan på ytterligare utredning och utvärdering får åtminstone de resurstillskott som begärs i årets anslagsframställning. För att inspektionen skall kunna leva upp till lagstiftarens intentioner krävs därför ytterligare 10 milj. kr. Men det är också av vikt att inspektionen använder sina resurser på bästa sätt. Det finns ingen anledning att i upprepa vad som redan utförts i väldokumenterade utländska studier. Tillsynen måste kompletteras med en decentraliserad organisation som vi har föreslagit. Av största vikt är att kemikalieinspektionen får resurser att också vägleda industrin och konsumenterna bort från onödigt farliga kemikalier. Där likvärdiga eller i huvudsak likvärdiga kemikalier finns måste vi lära oss att välja de minst farliga. Vi har i en särskild motion om ekonomiska styrmedel föreslagit miljöavgifter och att en obligatorisk kemikalieförsäkring införs. De allvarligaste miljöskadorna är de som ger långvariga ekologiska störningar eller ärftliga skador på djur och människor. För de olika föroreningsgrupperna måste man formulera gränsvärden för acceptabel påverkan på ekosystemen. Gränsvärdena kan grundas på följande synsätt. I. Naturfrämmande ämnen som är eller kan befaras vara långlivade. Dessa bör inte alls spridas i miljön. Det enda acceptabla gränsvärdet är alltså 0. Tungmetaller och andra sällsynta grundämnen är inte naturfrämmande men kan i onaturliga koncentrationer orsaka bestående eller långvariga skador i miljön. Koldioxid och andra naturliga gaser med växthuseffekt. Halten i miljön bör inte tillåtas öka mer än ytterst begränsat, dvs. inom de naturliga variationerna. Alla övriga ämnen. Får inte öka mer än vad naturen förmår bryta ned eller kan tolerera. Industrin måste öka skyddsåtgärderna för att förebygga skador på människors hälsa och på miljön till följd av olyckor, katastrofer och andra plötsliga och oförutsedda händelser som kan motverka utsläpp av farliga ämnen, bränder o. dyl. Företag vars avlopp innehåller miljöfarliga ämnen skall inte få anslutas till det kommunala avloppsnätet utan skall själva eller tillsammans med annan miljöfarlig verksamhet rena sitt avlopp. Varje företag måste upprätta en budget över hur miljöfarliga ämnen hanteras i den egna verksamheten och var de slutligen hamnar. Budget skall vara till hjälp för såväl företaget som berörd miljömyndighet. I takt med att industrin förändras och förnyas måste givna tillstånd omprövas. Och nya tillstånd måste sättas, under medvetande om de nya miljökraven. Till detta kommer de ekonomiska styrmedlen som en möjlighet att påskynda nyutvecklingen i industrin. Massa- och pappersindustrin är en av våra mest miljöförstörande industrier. I massatillverkningen går det åt mycket vatten som förorenas av allvarliga utsläpp. De stora problemen hänger samman med utsläppen av klor för blekning av pappersmassan. Med blekningen har följt en kraftig ökning av de klorerade utsläppen från massaindustrierna runt om i landet. Klorföreningarnas skador är väldokumenterade. De liknar på många sätt de skador som uppkommer av det kända miljögiftet PCB. Utsläppen av klorföreningar ger skador på sjöarnas och havens biologi. Som en följd av utsläppen från Östersjöstaterna är bl. a. allvarligt skadad. Ett särskilt problem med skogsindustrin hänger samman med de kvicksilverhaltiga fiberbanker, som fortfarande finns i vattnet utanför flera orter. Kvicksilverutsläpp sker fortfarande i samband med klorblekningen. släpper den svenska massaindustrin ut närmare klorerade föreningar i våra vattendrag och längs våra kuster. Av dessa har man lyckats identifiera ca 200 olika föreningar. Dioxiner bildas i och med blekningsprocessen. Spridningen sker i samband med utsläpp till luft och vatten från massaindustrin. Men inte bara där utan också i utsläpp via den färdiga produkten, dvs. via den blekta massan och pappersprodukter. Dessa dioxinutsläpp är förmodligen av samma storleksordning som dioxinutsläppen till luft och vatten. Klorutsläppen från den svenska massaindustrin måste upphöra. Det är inte bara angeläget. Det är också möjligt. Vi anser att utsläppen av klorerade föreningar bör minska med . Det kan ske genom utnyttjande av miljöavgifter. Gällande tillstånd för massaindustrin måste också omprövas och starkare krav ställas så att en övergång till miljövänligare teknik forceras. Det finns en blekningsmetod för pappersmassa som kan ersätta den miljöfarliga klorén och dessutom spara energi.