mot · GB02K421 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88 :K421 av m. fl. (c) om förhandsgranskning av våldsvideogram Den nuvarande utvecklingen, med ständigt ökande inslag av våld och våldsbrott i samhället inger allvarlig oro. Orsakerna till detta och de faktorer som kan ligga bakom bahandlas i ett stort antal motioner från . Motionen angående bekämpning av brottsligheten föreslår insatser för att förebygga och bekämpa våldsbrottslighet. I denna motion behandlas därför endast frågan om förhandsgranskning av våldsvideogram. Den ökande våldsmentaliteten i samhället inger allvarlig oro. Den måste mötas med kraftfulla åtgärder av skilda slag. Särskild uppmärksamhet måste ägnas det kommersiella utbudet av videogram med våldspornografi och skildringar av extremvåld. har videoteknikens utveckling medfört att sådan framställning i ständigt ökande utsträckning når barn och ungdom. De skador och skaderisker som följer av detta har länge påtalats och kan enligt vår mening inte längre tolereras av samhället. Möjligheterna att ingripa mot videogram med extremvåld etc. har vidgats . Arbetet initierades under den icke-socialistiska regeringstiden. Trots dessa insatser kan vi konstatera att mängden våldsinslag i videogram inte har begränsats mer än marginellt. En väg som måste prövas i detta läge är enligt vår mening att införa ett krav på förhandsgranskning även av videogram som är avsedda för privat bruk genom uthyrning och försäljning. Ett sådant krav gäller f. n. för filmer och videogram som är avsedda att visas offentligt. En utvidgad förhandsgranskning innebär en inskränkning i yttrandefriheten. Sådana inskränkningar måste givetvis övervägas mycket noga och genomföras med största försiktighet. I detta fall föreligger enligt vår mening starka skäl för ett ingripande. Frågan har också prövats ingående under yttrandefrihetsutredningens arbete, den har tagits upp i en rad remissyttranden över utredningens slutbetänkande och även berörts i den lagrådsremiss som ingår i proposition 1986/87:151 angående ändringar i tryckfrihetsförordningen m. m. föreslog inte en utvidgad förhandsgranskning men önskemål därom fördes fram av åtskilliga remissinstanser. I propositionen upplyses om (s. 88) att de remissinstanser som företräder barn och ungdom, de flesta kvinnoorganisationerna liksom de kyrkliga organisationerna anser att förhandsgranskningen skall finnas kvar och utsträckas till att också omfatta uthyrning och försäljning. (DsJu 1985:4)nämnsdessutom(s.218)attkravetpåförhandsgranskningav Mot. filmer och videogram framförs också i de skrivelser och andra opinions- K.421 yttringar i form av namninsamlingar, uppvaktningar m. m. framför allt från lärare, lokala föreningar inom Hem och Skola, sociala institutioner, ungdomsledare m. m. som kommit in dels till YFU, dels till departementet i samband med remissbehandlingen av YFU:s betänkande. I propositionen avstår regeringen från att nu ta principiell ställning till frågan om förhandsgranskning av videogram. De skäl som anges för denna avvaktande hållning är den nu pågående kartläggningen av frågan inom den s. k. våldsskildringsutredningen. Vi anser att regeringen medvetet och i strid mot en kraftig folkopinion förhalat frågan. Vi vill erinra om att tveksamheten till förhandsgranskning inte är lika stor i alla länder. Så har man t. ex. i infört en sådan lagstiftning. Eftersom regeringen inte framlagt något lagförslag, måste ta ett initiativ i frågan. Två utgångspunkter är därvid biografförordningen (1959:348) och videovåldslagen (1981:485). En mera permanent lösning kan komma att innebära en större omarbetning av dessa båda författningar. En sådan är inte motiverad , så mycket mindre som en lagstiftning bör bli föremål för en utvärdering inom ganska . Det synes vara tillräckligt att genom en bestämmelse i videovåldslagen utvidga förhandsgranskningen enligt biografförordningen till filmer och videogram som ej är avsedda för offentlig visning. Granskning och godkännande skall givetvis endast avse vad som föreskrivits i videovåldslagen. I enlighet med det sagda lägger vi fram ett förslag till ändring i videovåldslagen. Innebörden är utöver det redan sagda att biografförordningens regler om godkännande, anmälning för granskning, förbudskort och tillståndskort, besvär m. m. skall gälla. I stället för föreskrifterna i förordningens 3 § om vad granskningen skall avse kommer 1 och 2 §§ videovåldslagen att gälla. För filmer och videogram som är avsedda att visas offentligt föreslås ingen ändring. Kontakter med har klargjort att den föreslagna lagstiftningen inte kommer att ställa byrån inför några stora problem. Eftersom man ju mycket väl vet vad det gäller kan en praktisk hantering förutses. Vi anmärker slutligen att enligt vedertagen uppfattning någon grundlagsändring inte krävs för att genomföra en sådan lagstiftning som vi föreslår. Vi hänvisar till propositionen 1984/85:83 s. 9 nederst (jfr våldsskildringsutredningen i Ds U 1987:8 s. 18). Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande förslag till lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag Härigenom föreskrivs att 3 § skall ha nedan angivna lydelse: Mot. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse K421 Förbudet enligt I § avser inte filmer och videogram som har godkäntför visning vid prövning enligt 3 § I mom. förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m. Förbudet gäller inte heller filmer och videogram med samma innehåll som ett exemplar som har godkänts av . Förbudet enligt 2 § avser inte filmer och videogram som har godkänt för visning för någon åldersgrupp av barn vid prövning enligt nyssnämnda förordning. Förbudet gäller inte heller filmer och videogram med samma innehåll som ett exemplar som har godkänts av . Filmer och videogram får inte spridas utan att ha godkänts av efter granskning med hänsyn till 1 och 2 §§. På denna granskning äger förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställning m. m. motsvarande tillämpning. () (c) () Per-O la () () ()