mot · GB02Fi401 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Fi401 av m. fl. om den statliga lokalförsörjningen Mot. 1987/88 Fi401-404 Det nuvarande systemet för statsförvaltningens lokalförsörjning bygger på en ansvars-, kompetens- och befogenhetsfördelning mellan de myndigheter som anskaffar, förvaltar och upplåter lokaler, lokalhållare, och de myndigheter som brukar lokalerna, lokalbrukare. Inom huvuddelen av den civila statsförvaltningen är lokalhållare. förvaltar en lokalarea på ca , varav ca utgör statsägda lokaler. är uppbyggd på fem regioner och den centrala förvaltningen på sju byråer. Verket har drygt 2 000 anställda, varav ca 750 är sysselsatta med fastighetsdrift och ca 400 med byggnadsverksamhet i egen regi. Egenregiverksamheten omsätter ca 250 milj. kr. Vid sidan av svarar affärsverken och vissa myndigheter själva helt eller delvis för lokalhållningen. Inom försvarsmakten handhas lokalfrågor av fortifikationsförvaltningen. I bilaga 2 till årets budgetproposition (Gemensamma frågor) behandlar civilministern i punkt 5 den statliga lokalförsörjningen. Civilministern erinrar om att han budgetproposition anmälde sin avsikt att vissa frågor angående systemet för statens lokalförsörjning skulle tas upp i påföljande års budgetproposition. Redan då redovisades dock vissa riktlinjer för ett förnyelsearbete. Målet för förnyelsearbetet anges nu enligt följande: , regeringen och myndigheterna bör lägga ökad vikt vid lokalkostnaderna och deras förändringar. Verksamhet och lokalförsörjning bör prövas samlat. Lokalförsörjning bör prövas långsiktigt. Myndigheter bör ges ökade möjligheter att under kostnadsansvar disponera resurser för lokaler. Handläggningen av lokalförsörjningen bör i ökad utsträckning kunna delegeras till myndigheterna. Den statliga lokalförsörjningen bör i ökad mån samordnas. Tanken synes vara att viss decentralisering av beslutsrätten skall ske, och finansministern anför i bilaga 9 till budgetpropositionen, s. 44: Förslaget får konsekvenser för och den styrning som statsmakterna utövar genom förordningar, instruktion och bestämmelser i regleringsbrev för verksamheter. Jag har mot denna bakgrund tillkallat särskilda arbetsgrupper för att se över bestäm 1 1987/88. melserna för handläggningen av statliga lokalförsörjningsärenden samt de Mot. förordningar och bestämmelser som styr verksamheter. Stora delar av detta förnyelsearbete ankommer på regeringen att besluta om. Mot denna bakgrund bör regeringen ge möjlighet att ta del av vissa riktlinjer för förnyelsearbetet, eftersom jag räknar med att delar av dessa förändringar kan komma att genomföras redan under /89. Trots att riktlinjerna för förnyelsearbetet går åt rätt håll, är de enligt moderata samlingspartiets uppfattning inte tillräckligt långtgående. Enligt vår mening är det inte möjligt att inom ramen för dessa riktlinjer uppnå en effektiv och kundvänlig ordning vad avser statsförvaltningens lokalförsörjning. Det finns flera modeller för att uppnå en mer decentraliserad och därmed smidigare fastighetstjänst på den statliga sidan. Jämförelser kan göras med det privata näringslivet. har många industriföretag överlåtit sina fastigheter på specialbolag inom koncernen och i flera fall sålt dem. Andra föredrar att hyra lokaler av specialiserade fastighetsbolag. I ytterligare några fall har företag sålt sina fastigheter med återköpsrätt för att hyra dem. Staten skulle kunna dela upp på flera statligt ägda men självständiga bolag eller också anförtro lokalförsörjningen åt fastighetsbolag som även har privat kapital. En tredje modell är att staten hyr lokaler av privata bolag. Möjligheter finns alltså att pröva olika vägar liksom att helt låta de olika myndigheterna själva få bestämma över lokalanskaffningen. Varför kan t. ex. inte ett stort universitet självt få ha hand om sin byggnads- och fastighetsförsörjning? Kompetensen finns och verksamheten är tillräckligt stor för att bli rationell. Med nuvarande ordning saknar konkurrens inom sitt område. Därmed är det svårt att bedöma verksamhetens effektivitet. De skillnader i redovisningssystem som föreligger mellan och på marknaden verksamma fastighetsbolag gör det svårt att utan ingående analyser påvisa skillnader i lönsamhet och avkastning i förhållande till förmögenhetsmassa och insatta administrativa resurser. Det som vid en snabb jämförelse frapperar är den stora serviceorganisationen hos . I stället för att köpa utrednings- och projekteringstjänster, inredningsrådgivning m. m. som många enskilda fastighetsbolag gör, har man dem inbyggda i den egna organisationen. Fluktuationer i behovet av tjänster kan därmed inte snabbt avspeglas i kostnadsanpassningar på dessa områden. Vad som behövs är konkurrens. Enligt vår mening bör förvaltande verksamhet överföras till två eller flera fastighetsaktiebolag. En väg kan vara att göra indelningen regionalt, ungefär i överensstämmelse med nuvarande regionala indelning. En annan väg kan vara att dela upp fastighetsbeståndet i två fastighetsbolag med så likartad sammansättning av fastighetsbeståndet som möjligt och låta dem arbeta parallellt på marknaden. Statliga myndigheter som har konstaterade behov av nya lokaler kan eller rättare sagt skall förutom till de statliga fastighetsbolagen även vända sig till privata företag och inhämta offert på bästa och billigaste Mot. De statliga fastighetsbolagen får också som naturliga delar av sin Fl401 verksamhet ompröva och omförhandla nuvarande hyressättning samt se över fastighetsinnehavet, varvid såväl inköp som försäljningar kan aktualiseras, allt med ambitionen att uppnå så god avkastningsförmåga som möjligt på insatt kapital. Fastighetsbolagen kan efter bildandet introduceras på börsen i likhet med andra fastighetsbolag. Staten kan även direkt vända sig till fjärde APfonden, SPP och andra enskilda kapitalförvaltare med erbjudande om försäljning av delar av fastighetsbolagen. Detta har betydande fördelar i flera avseenden. Genom en överföring av statens fastighetsinnehav till fastighetsbolag kan kapitalmarknaden direkt tas i anspråk för investeringar, varigenom bl. a. den fördelen uppnås att den statliga budgeten ej belastas. Det totala värdet av de fastigheter som ägs av staten och som förvaltas av uppgår till mellan 25 000 och 30 000 milj. kr. En privatisering av delar av statens fastighetsinnehav skulle minska den offentliga sektorns omfattning, som en ökad konkurrens skulle erhållas på fastighetsmarknaden. Sammanfattningsvis kan således konstateras att en överföring av statens fastighetsinnehav till flera fastighetsbolag, som efterhand kan privatiseras, rimligtvis måste leda till 1. en effektivare förvaltning av fastigheter och kapital, 2. att kapitalmarknaden utnyttjas för investeringar, varigenom det statliga upplåningsbehovet minskar, 3. att utförsäljning av vissa delar av aktiekapitalet minskar statens låneskuld, 4. att ett belopp motsvarande räntan på influtna medel från aktieförsäljningen minskar det statliga budgetunderskottet, 5. att statens intäkter ökar genom erhållen avkastning på aktier i egna fastighetsbolag, 6. att fastighetsbyten och försäljningar underlättas. Med hänvisning till det anförda hemställs att beträffande systemet för statens lokalförsörjning som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om den statliga lokalförsörjningen. () () () () () ()