mot · GB02U219 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:U219 av () om biståndspolitiken Livsvillkoren för folkflertalet i tredje världen präglast just nu av till synes olösliga problem. Ett 30-tal väpnade konflikter pågår, omkring 15 miljoner flyktingar har lämnat sina hem, tio miljoner-och kanske fler - afrikaner hotas av svält, uländernas samlade skuldbörda uppgår till , aidsepidemin rasar vidare från ett okänt antal miljoner drabbade. Att handskas med denna verklighet är hela mänsklighetens gemensamma uppgift. För oss i den rikaste delen av världen måste ansvaret för uländernas situation vara en ledstjärna i all utrikes- och inrikespolitik. Enligt kristdemokratisk ideologi är solidariteten med de svagaste en grundpelare i samhällsbygge och i kamp för världsfred och utveckling. Angreppet på kris måste riktas från många håll och ändå styras av en samordnad strategi. Internationellt fredsarbete, global handelspolitik, bistånds- och katastrofarbete måste sträva mot samma mål om grundläggande förbättringar i livsvillkor skall uppnås. Därför är agerande för fred och nedrustning och för ekonomisk utjämning av grundläggande vikt vare sig det sker i FN och andra internationella organ, i kontakter med såväl supermakter som medelstora och små länder eller i utformningen av den svenska biståndspolitiken. Det svenska biståndet behöver styras in på en ny kurs. De viktigaste huvudlinjerna i en sådan ny biståndsstrategi kan sammanfattas i följande punkter: Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna Satsa huvuddelen på landsbygdsutveckling Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka hela biståndets utformning Inrätta ett biståndsdepartement och öka biståndets andel av BNI Biståndet måste utformas så att det till största delen verkligen når fram till de fattigaste befolkningsgrupperna. Det skall dessutom i långt större utsträckning än inriktas på kvinnor och ha som mål att skapa förutsättningar för demokratisk utveckling. Hjälpen skall i mycket högre grad än tidigare sättas in mot svälten, jordbrukskrisen och landsbygdens fattigdom i , och . Det arbetet måste få en långsiktig inriktning, där katastrofförebyggande in satser genom mark-, vatten- och skogsvård och genom utveckling av jordbruket ges prioritet. För att nå största möjliga effektivitet i denna strävan måste frivilligorganisationernas erfarenheter få spela en avgörande roll vid utformningen av hela statliga biståndet. Samarbetet med organisationerna bör vidgas. Andelen biståndsmedel som kanaliseras genom dem bör öka men det måste hållas på en nivå som organisationens struktur tål. Inrikta biståndet på de fattigaste och på kvinnorna En alltför stor andel av vårt nuvarande bilaterala bistånd går till det allmänna tillväxtmålet i form av exempelvis industristöd och importstöd. används alltför litet till vad som skulle kunna betecknas som ren landsbygdsutveckling. De stora industriprojekten (t. ex. Bai Bang i och kraftverket Kotmale i ) betyder mest för dem som redan har det drägligt. Detsamma gäller för importstödet. Många har förfäktat teorin att de fattigaste dras med uppåt om samhällets över- och medelklass utvecklas. Erfarenheterna visar tydligt att det allmänna tillväxtmålet inte alls gynnat de fattigaste. Vill vi nå de fattigaste så måste vi inrikta biståndet direkt på dem. Nationell ekonomisk tillväxt har inte sällan lett till att över- och medelklass i städerna kunnat höja sin levnadsstandard, medan de fattigaste landsbygdsinvånarnas försörjningsmöjligheter förblivit oförändrade eller rent av försämrats. Kds menar därför att det är av yttersta vikt att klargör vad det svenska biståndets tillväxtmål skall syfta till. Ekonomisk tillväxt har inget egenvärde, vare sig i det rika industrisamhället eller i de fattiga . Tillväxtens berättigande ligger i om den bidrar till att höja människans totala livskvalitet, med andra ord gör samhället mänskligare att leva i. Därför måste biståndets strävan för resurstillväxt underordnas arbetet för ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk självständighet, samt demokratisk samhällsutveckling. Det får inte finnas någon risk för att tillväxtmålets innehåll kommer i konflikt med kampen för grundläggande social, politisk och ekonomisk rättvisa. Erfarenheten visar dock att den risken existerar. Resurstillväxt gynnar inte med automatik de övriga biståndsmålen. Därför anser kds att klart bör uttala att biståndet skall inriktas på de fattigaste människorna och att innehållet i tillväxtmålet skall anpassas efter denna målsättning. Kds står fast vid kravet från tidigare biståndsmotioner om att huvuddelen av biståndet skall inriktas på småskalig landsbygds- och jordbruksutveckling. Med anledning av detta krav anför utrikesutskottet i sitt betänkande 1986/87:10 att fördelningen av biståndsmedlen bör ske med hänsyn till behov och resurser och inte styras av kvantitativa mål. Jordbruks- och livsmedelskrisen i framför allt visar alltför tydligt Mot. det väldiga behovet av landsbygdsutveckling . dessutom att bristen på utbildning, hälsovård och effektiv jordbruksteknik är skrämmande även i landsbygdsområden i tredje världen som inte direkt hotas av svält. Det svenska biståndets resurser bör därför i allt större andelar styras över för att möta detta grundläggande utvecklingsbehov. Eftersom myndigheterna i mottagarländerna sällan prioriterar sina fattigaste befolkningsgrupper är hindren svåra om man vill styra biståndet till dessa. Men om vi ger upp inför de hindren löper vi risken att biståndet till och med kommer att bidra till att förstärka orättvisorna. Den traditionella målsättningen för svenskt bistånd hotas på flera sätt . Kopplingen mellan bistånd och svensk export ökar och andelen s. k. bundet bistånd - genom u-krediter, importstöd m. m. - är alltför hög. Av det bilaterala biståndet genom SIDA beräknas återflödet uppgå till av utbetalningarna eller /86. Det förhållandet hotar driva biståndet i riktning mot de minst fattiga och de mest industrialiserade länderna i tredje världen eftersom dessa är långt intressantare ur affärssynpunkt än de fattigaste länderna. Det enda hållbara argumentet för att satsa på de fattigaste länderna och de fattigaste befolkningsgrupperna är solidariteten. Därför måste de organisationer som har idealitet och solidaritet som kännemärken ges ett ökat inflytande över planeringen av biståndet. - att ett biståndsdepartement bör inrättas med ansvar för en nyorientering av biståndsverksamhet, - att det svenska offentliga biståndet bör öka till av BNI , - att katastrofbiståndet skall höjas till 1000 milj. - att katastrofanslaget i högre grad än bör kanaliseras genom frivilligorganisationer och FN-organ, som rapporten för utveckling föreslår, och att anslaget helt används till att möta den direkta nöden i akuta katastroflägen, - att frivilligorganisationernas erfarenhet av bistånd till de fattiga bör tas till vara för det totala svenska biståndet, - att projekt som når de fattigaste och som kan förbättra deras situation skall prioriteras, - att betoningen på tillväxtmålet i biståndspolitiken skall tonas ned och att inga större industriprojekt planeras för överskådlig tid, - att andelen bundet bistånd och andelen importstöd bör minska successivt, - att tjänsten som biståndsinspektör bör återinsättas för att garantera att biståndet når de fattigaste befolkningsgrupperna, - att en plan bör upprättas för en omfördelning av Vietnam-biståndet från industriprojekt till landsbygdsutveckling. Kvinnorna i tredje världen Mot. När det gäller inriktningen av biståndet på de fattigaste måste särskild uppmärksamhet ägnas åt kvinnornas situation. SIDA:s Handlingsprogram för ett kvinnoinriktat bistånd är i det sammanhanget ett värdefullt bidrag. Kvinnorna bär de största bördorna i de fattiga länderna - de brukar jorden, de har omsorg om barn, gamla, sjuka och handikappade. Men de får mindre del av statlig och annan utvecklingshjälp än männen och de har mindre inflytande än männen över politiska beslut. I en rapport om 17 biståndsprojekt konstaterade SIDA att kvinnorna i de flesta fall helt glömts bort. Även med tanke på demokratimålet och på behovet av jordbruksutveckling är det avgörande att kvinnorna nås av mer bistånd. I står kvinnorna för av arbetet med matproduktionen. Den nuvarande livsmedelskrisen där är till stor del beroende av regeringarnas politiska beslut när det gäller priser, transport- och försäljningsmöjligheter och tillgång till land. Myndigheternas kunskap om böndernas verkliga situation och behov är inte tillräcklig och det beror inte minst på att de flesta småbrukarna är kvinnor och att dessa traditionellt inte har någon roll i beslutsfattandet. Det är av stor vikt att SIDA tilldelas tillräckliga resurser för att förverkliga de goda intentionerna i handlingsprogrammet för kvinnoinriktat bistånd. Så långt det är möjligt bör frivilligorganisationernas erfarenheter utnyttjas i planering och genomförande av kvinnoinriktade biståndsinsatser. Missionen har med sin kristna människosyn och sin stora andel kvinnliga biståndsarbetare viktiga bidrag att ge i detta sammanhang. Det understryks bland annat på följande sätt i SIDA:s Handlingsprogram för kvinnoinriktat bistånd: Den kristna människosynen med dess budskap om alla människors lika värde kan verka som en drivkraft för att höja kvinnors självkänsla och på lång sikt bidra till att förändra u-landskvinnornas situation. Ett stort men alltför förbisett problem i är den kraftiga konsumtionen av öl och alkohol bland männen. Bruket av droger ökar i . Detta förhållande leder till ökade bördor för kvinnorna i form av mer arbete för försörjningen och mer omsorg om familjemedlemmarna. Drogkonsumtionen är på väg att bli ett av de största hindren för utveckling i tredje världen. Den hotar arbetet på ekonomisk och social utjämning, resurstillväxt och demokratisk utveckling. Därför måste det statliga svenska biståndet genom information och aktiva insatser föra kamp mot detta missbruk. står de enskilda organisationerna för en stor del av den kampen. Det samarbetsorgan som ett antal organisationer bildat, Alkoholett utvecklingshinder, måste få ett kraftigt statligt stöd, som alkohol- och drogupplysning får en mera framträdande plats i SIDA.s eget hälsovårdsprogram. - att andelen bistånd som riktar sig till kvinnorna på landsbygden bör öka kraftigt, - att ökade biståndsinsatser bland kvinnorna bör gälla utbildning, tillgång till kreditmöjligheter, tillgång till bättre jordbruksteknologi, tillgång till vatten, hälsovård, skolor och bättre bostäder, - att dessa insatser bör planeras främst med utgångspunkt från frivilligorganisationernas erfarenheter av kvinnobistånd, - att de enskilda organisationernas insatser mot alkohol- och annat drogutnyttjande i tredje världen skall få ett kraftigt statligt stöd, att upplysning om alkoholens och övriga drogers skadeverkningar skall få en mera framträdande plats i SIDA:s hälsovårdsprogram och att biståndsarbetare skall ges utbildning i alkohol- och drogfrågor. Satsa mer på landsbygdsutveckling Jordbrukskrisen i tredje världen är inte främst en torkkatastrof. Vi bevittnar följderna av en långsiktig politisk felplanering, där jordbrukets utveckling försummats eller letts i fel banor. Jordar har utsatts för ekologisk förslitning och den allmänna ekonomiska krisen - fattigdomen - har gjort landsbygdens människor otroligt sårbara. I kombination med tillfällig eller långsiktig klimatförändring har dessa faktorer i exempelvis lett till att mer och mer av åkerjorden förvandlats till öken och att matproduktionen per invånare sjunkit till av vad den var . I försöken att modernisera har deras myndigheter ägnat alltför liten uppmärksamhet åt småbönderna. Exportgrödor och inte inhemsk produktion har gett utländsk valuta, och därför har priserna på baslivsmedel hållits nere medan exportprodukterna på olika sätt uppmuntrats. Möjligheterna för småbönderna att transportera sina skördar till försäljningsställena är ofta otillräckliga. Städernas befolkningar och inte landsbygdens har varit politiskt viktiga för makthavarna. I den mån investeringar gått till landsbygden har jordbruksprojekten ofta lagts upp i för stor skala utan hänsyn till småböndernas behov. Dessa har fått allt mindre fruktbar mark över och har försökt suga ut så mycket som möjligt ur varje kvadratmeter. Jorden har utarmats och skördarna har minskat . De odemokratiska styrelseskick som råder i de flesta har på många håll bidragit till att permanenta denna negativa utveckling. Människorna på landsbygden har stillatigande tvingats åse hur militärregimer satsat pengar på vapenköp och storslagna maktuppvisningar medan mycket små andelar av statsutgifterna gått till att utveckla landsbygden. I många fall har internationell biståndspolitik tyvärr förstärkt dessa negativa trender. Det visar sig att trots att fått mer bistånd från väst än nå- 6 gon annan del av världen, så har det ekonomiska resultatet blivit sämst där. som befolkningstillväxten i är snabbare än på någon annan U219 kontinent sjunker inkomsten per capita stadigt . självförsörjningsgrad i fråga om spannmål är medan den beräknas sjunka till . Den enda långsiktiga lösningen är att ländernas egna jordbruk byggs upp och får möjlighet att producera mat till den egna befolkningen. Utarmningen av markens resurser och omvandlingen av odlad jord till öken måste stoppas. Odlingsbar jord måste återvinnas genom skogsplanering, markvård och vattenvård. Investeringarna måste koncentreras till småjordbruken, bönderna måste få ordentligt betalt för sina produkter och de måste undervisas om hur man undviker att suga ut jorden och varför man måste låta skogen växa upp på nytt. Ett allvarligt problem är den allt snabbare skövlingen av de tropiska regnskogarna. Detta kommer att få återverkningar på det globala ekologiska systemet. Regnskogarna står för en stor del av biosfärens syreproduktion. måste i olika internationella fora kraftfullt verka för att regnskogarna bevaras. Svenska biståndsprojekt med en sådan inriktning borde också genomföras. - att en omläggning av biståndet skall påbörjas nu med målet att huvuddelen av det svenska biståndet skall gå till småskalig landsbygdsutveckling och att frivilligorganisationernas erfarenheter bör stå modell för insatserna, - att en betydligt större andel än den nuvarande bör styras över till direkt jordbruksutveckling, - att resurserna till mark-, skogs- och vattenvård ökas och att anslagsposten Miljö, markvård och energi återinrättas, - att ökade insatser på det här området bör kanaliseras dels genom de svenska frivilligorganisationernas lokalt förankrade och småskaliga projekt och dels genom FN-organens övergripande aktionsplaner, - att SIDA:s och de enskilda organisationernas informationsprogram Framtid för skall ge stort utrymme åt frågan om internationell utjämning och åt att svensk ekonomisk politik måste bygga på en helhetssyn som tillvaratar intressen, - att SIDA:s och de enskilda organisationernas gemensamma informationsarbete skall permanentas och ge stort utrymme åt frågan om internationell utjämning och åt att svensk ekonomisk politik måste bygga på en helhetssyn som tillvaratar intressen, - att bidragen skall öka till forskningen kring den internationella miljö- och resurskrisen, där exempelvis hotet om sötvattenbrist uppmärksammats för litet, - att biståndsanslagen /89 skall uppgå till 1,av BNI för att möta Mot. det ökade resursbehov som ovanstående förslag skapar. En successiv ök- U219 ning av anslagen bör ske så att målet av BNI nås 1995, - att medel successivt skall överföras till landsbygdsutveckling från industriprojekt, importstöd och andra poster som främst gynnar det allmänna tillväxtmålet. Låt frivilligorganisationernas erfarenheter påverka biståndsutformningen Om svenskt bistånd skall nå de fattigaste och om de i mesta möjliga mån skall bidra till jämlikhet, oberoende och demokrati, så måste kristna och andra folkrörelseförankrade organisationers u-landserfarenheter tillvaratas på ett mera effektivt sätt i biståndsplaneringen. Allt fler experter ansluter sig till uppfattningen att demokratisering och förändring av politiken i tredje världens länder är de djupaste behoven när det gäller att komma till rätta med jordbruks- och livsmedelskrisen. har förmånen att äga en rik flora av frivilliga organisationer som skaffat sig lång och gedigen biståndserfarenhet. Från alla håll får dessa vitsord om sig att vara särskilt lämpade att främja demokratimålet och att bäst kunna nå de fattigaste och påverka utvecklingen på bynivå. har vackra ord om detta staplats på varandra. Men i praktiken har organisationernas erfarenheter begränsats till att vara ett värdefullt komplement till det statliga biståndet. Det har betytt att av biståndsanslagen har kanaliserats via frivilligorganisationerna men att den helt övervägande delen av svenskt bistånd har utformats i en riktning som ofta lett stick i stäv mot det frivilliga biståndets intentioner. Detta förhållande måste betecknas som slöseri, inte bara med biståndsmedel, utan framför allt med dyrköpta svenska erfarenhetsresurser. De frivilliga organisationerna måste få en ökad roll i det svenska biståndet. Biståndsadministratörerna och fackexperterna har haft ett orimligt stort inflytande på hela biståndstänkandet. Det talas ofta om behovet av delaktighet och medinflytande i mottagarländerna. Det är minst lika viktigt med en större allmän delaktighet i givarlandet. För att biståndsviljan - och därmed biståndsnivån - skall kunna bibehållas och utvecklas krävs en större medverkan av folkrörelser, organisationer och enskilda som engageras av biståndsmålen. De frivilliga organisationerna måste få en mer strategisk roll än i biståndet. De står i allmänhet närmare de fattiga samhällssektorerna än vad regeringar gör, som deras medarbetare ofta är starkt motiverade för verksamheten. De frivilliga organisationerna är också resurssnåla tack vare sin småskalig het och sitt större kostnadsmedvetande. De kännetecknas också av flexibili- 8 tet som bl. a. gör att de snabbt kan korrigera misstag. De är fristående till Mot. 1987/88 regeringar och kan därför verka för ökad demokrati i länder med odemo- U219 har det statliga biståndet ägnat alltför liten omsorg åt utbyggnaden av institutioner utanför den offentliga sektorn. Insatserna för kooperation, fackföreningsrörelse och kvinnoorganisationer måste intensifieras. Det finns ett närmast obegränsat behov av organisationer som kan förbättra effektiviteten i utvecklingsarbetet och stärka förutsättningarna för politisk demokrati i mottagarländerna. ex. en gigantisk uppgift att bistå sina systerorganisationer i tredje världen. Dessa har i många fall fråntagits sina möjligheter att verka effektivt, efter att ha varit med och drivit fram självständighet i flera afrikanska nationer. Kyrkan är ofta den enda formella organisationen vid sidan av det ledande partiet som kan göra anspråk på någon massuppslutning i de afrikanska länderna. Den har hög trovärdighet hos befolkningen och borde ha en viktig roll att spela i utvecklingsprocessen i , och . De svenska kyrkorna och deras hjälporganisationer har lång erfarenhet av biståndsarbete och har nära och förtroendefulla relationer till kyrkorna i tredje världen. Detta förhållande kan spela en viktig roll för möjligheter att påverka samhällsutvecklingen i dessa länder. En betydande del av den svenska biståndsinsatsen måste inriktas på att stärka och utveckla folkrörelser i mottagarländerna. är det viktigt att dessa inte överansträngs så att de mister sin karaktär och enbart blir förmedlare av statliga biståndsmedel. För att bättre kunna uppfylla demokratimålen borde den västtyska modellen med biståndsorganisationer med förankring i de olika politiska folkrörelserna uppmuntras och stödjas. Dessa skulle kunna fylla en viktig funktion mellan det nuvarande statliga biståndet och enskilda biståndsorganisationer, särskilt i diktaturer till stöd för demokratiska och fackliga organisationer i opposition. Planeringen av det svenska biståndet måste förändras genom att frivilligorganisationerna inte längre betraktas som enbart ett värdefullt komplement till det av statliga organ administrerade biståndet. I stället bör de ges en strategisk roll i planering och utformning av hela det svenska biståndet. Kds har med tillfredsställelse hälsat tillkomsten av ett folkrörelseråd för biståndsfrågor. Detta samrådsorgan mellan regering och folkrörelser inne- 9 bär ett viktigt steg för ökat inflytande från frivilligorganisationernas sida i biståndspolitiken. Mot bakgrund av vad som anförts i motionen av värdet av de enskilda organisationernas biståndserfarenheter, anser dock kds att folkrörelserådets funktion stegvis bör förändras. Organisationerna måste få bli mer än delgivare av erfarenheter. påpekar i sitt betänkande 1986/87:10 att det offentligt finansierade utvecklingssamarbetet måste styras av riksdag och regering och de ansvariga biståndsmyndigheterna. Kds menar dock att medan riksdag och regering självfallet förblir beslutande organ bör det vara till fördel om SIDA:s ansvarsroll förändras. De enskilda organisationerna bör ges möjlighet att tillsammans med SIDA delta i planering och utformning av de förslag och anslagsframställningar för den totala svenska biståndsinsatsen som, efter regeringens beredning, underställs för beslut. tilldelades 1987 president för hans insatser för den centralamerikanska fredsplanen. Fredsplanen har brutit det tragiska dödläge som den centralamerikanska krisen hade hamnat i. Esquipulas-överenskommelsen erbjuder nu en smal och svår väg till fred och försoning i detta av inbördesstrider svårt sargade område, som förtjänar allt stöd från svensk sida. har diktatur, våld, förtryck och svår fattigdom för flertalet präglat länderna i , som har haft ett mycket stort inflytande i området. Esquipulas-processen har på ett hälsosamt sätt reducerat inflytande och fört de centralamerikanska ledarna närmare varandra för ett ökat gemensamt ansvarstagande för utvecklingen i området. Det centralamerikanska parlament som tillkommer på initiativ av president blir ett naturligt forum till fredliga lösningar på mellanstatliga frågor i området. I tre av de centralamerikanska länderna har en utveckling mot demokrati startat. I , och har den demokratiska utvecklingen påbörjats under ytterligt svåra förhållanden. När man bedömer dessa länder, måste man inse att det är omöjligt att i en början av demokratiseringsprocessen kunna uppnå västeuropeiska krav på frioch rättigheter. Förutom förödande inbördeskrig har länderna under generationer präglats av de djupaste sociala och ekonomiska orättvisor. Den starka militärmakten har skaffat sig privilegier och ett dominerande politiskt inflytande. Därför måste demokratiseringen av den politiska makten få sin parallella utveckling inom militärväsendet för att lyckas. är ett av programländer. De av stödda contrasrebellerna har skapat stora svårigheter för ledning. Det har svårt sargat landets ekonomi och omintetgjort många lovvärda reformförsök. Det bör emellertid påpekas, att inblandningen i av såväl som har bidragit till polariseringen, och gjort mer militärstrategiskt intressant och inrikespoli- 10 tiskt möjliggjort Reaganadministrationens starka engagemang i . I har demokratiseringen tagit nya steg framåt i och med Esquipulas-överenskommelsen. Den demokratiska och öppet verkande oppositionen upplever fortfarande inslag av provokation från FSLN-regimen. Behovet av utvecklingsbistånd är mycket stort. Landets ekonomi håller på att kollapsa bl. a. med akut brist på livsmedel, bensin, olja och elektricitet. I finns en demokratiskt vald president och regering som brottas med mycket stora problem till följd av strider mellan FMLN/FDR, regeringsstyrkor och s. k. dödspatruller som stöder den ultrahöger vars privilegier hotas av regeringens jordreform, nationalisering av bankväsendet och utrikeshandeln. I förekommer dock direkta förhandlingar mellan regeringen och gerillan, som flera tidigare landsflyktiga oppositionsledare återvänt för att i arbeta för freden.