mot · GC02U415 · 1988-01-25 00:00:00 — Partiet är positivt till en strukturomvandling av markstridskrafterna syftande till ökad kvalitet, som numerären minskas. För utvecklingen av försvaret och för att behålla viktig kompetens i svensk försvarsindustri är det enligt mening nödvändigt med ekonomiska tillskott redan i närtid. syn på totalförsvaret redovisas i en särskild partimotion till årets . har vi i ökad utsträckning åter uppmärksammats på vårt närområdes geopolitiska förutsättningar. Såväl den nya sovjetiska in- och utrikespolitiska inriktningen som konsekvenserna av olika aktuella och framtida nedrustningspolitiska överenskommelser kommer att åtminstone för skapa ökad osäkerhet om de säkerhetspolitiska förhållandena och förutsättningarna. I vår omedelbara närhet är det påtagligt när det gäller förhållandena i . Det ställer ökade krav på en samlad och realistisk säkerhetspolitik byggd på klara principer, konsekvens och konsistens i vårt utrikespolitiska agerande. Svensk neutralitets- och säkerhetspolitik Den förändrade militärstrategiska situationen för och den militärteknologiska utvecklingen innebär nya utmaningar för den svenska neutrali Det säkerhetspolitiska mönstret i , så som det utveck- Mot. lats sedan de enskilda nordiska staterna valde sina resp. U415 säkerhetspolitiska lösningar, har inte förändrats. stabiliteten i utgör än ett mycket viktigt bidrag till utvecklingen i det nordiska området, med en fortsatt förhållandevis låg spänningsnivå trots dess ökade strategiska betydelse. säkerhetspolitik syftar till att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra egna värderingar samt att i samband därmed utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. De säkerhetspolitiska medlen består av vår utrikespolitik och vår försvarspolitik. Tillsammans skall de främja vår säkerhet och internationell fred och samverkan. neutralitetspolitik innebär alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Vår neutralitetspolitik innebär inte någon värderingsmässig neutralitet. Det är vår strävan att slå vakt om demokrati och mänskliga frioch rättigheter. Vi är i detta avseende en integrerad del av västerländsk kultur grundad på och humanistisk människosyn. Vår neutralitetspolitik syftar däremot till att hålla vårt land utanför militära konflikter i vår omvärld. har själv valt denna neutralitetspolitik. Den är ej grundad i några internationella eller folkrättsliga lagar. Det är således vi själva som bestämmer dess innebörd. Det innebär emellertid att den politik vi för skall förmå bevara vår omvärlds förtroende för såväl vår vilja som vår förmåga att upprätthålla denna neutralitet. Vi måste genom våra ställningstaganden kontinuerligt bygga upp ett långsiktigt förtroende hos omvärlden för vår neutralitetsvilja. Den svenska neutralitetspolitiken är den säkerhetspolitiska linje vi valt och som bäst svarar mot våra egna intressen. Det är vår övertygelse att den också bäst gagnar freden och säkerheten i vår del av . Det är angeläget att en ständig diskussion och analys förs kring neutralitetspolitikens syfte, innehåll och former. De måste göras tydliga både för oss själva och för vår omvärld. Vare sig vårt lands egna invånare eller vår omvärld får sväva i tvivelsmål om innebörden av vår neutralitetspolitik. Okunnighet eller tveksamhet om neutralitetspolitiken skadar tilltron och skapar risk för felbedömningar i vår omvärld. Vi bestämmer själva vad som är förenligt med vår neutralitetspolitik. Det kan vi aldrig överlåta på någon utomstående, vare sig det gäller kärnvapenfria arrangemang i eller former för samarbete med EG. Trovärdigheten i vår neutralitetspolitik förutsätter konsekvens och att vi är beredda att vidta nödvändiga åtgärder för att hävda neutraliteten. Det ligger både i vårt eget och i andra länders intresse att förutsättningarna för vår neutralitetspolitik inte undergrävs. En stabil och ansvarsfull försvarspolitik är en grundval för neutraliteten. Det svenska försvaret är fredsbevarande. Det bidrar till att bibehålla den nordiska stabiliteten och undanröja orsaker till osäkerhet om vår neutrali- 10 tetsvilja och förmåga att värna vårt oberoende. Avspänning och samarbete Mot. Den senaste tidens utveckling av relationerna mellan supermakterna väcker ^415 förhoppningar om en ny period av avspänning och nedrustning. Ytterligare överenskommelser om rustningsbegränsningar även inom det konventionella området, fortsatta framsteg inom ESK-processen särskilt i de kommande förhandlingarna om nedrustning i samt nedtonade stormaktsmotsättningar i tredje världen kan bli ytterligare steg på den inslagna vägen. Det är viktigt att vi ständigt har en beredskap för bakslag. Perioder av ökad avspänning kommer även framgent med stor sannolikhet att bytas i kärvare relationer mellan stormakterna. måste därför ständigt ha en beredskap att under olika förutsättningar fortsätta driva en politik för dialog och samförstånd. som vi vidtar de åtgärder som krävs för att ge trovärdighet åt vår vilja och förmåga att värna om vår neutralitet och vårt territorium vill vi också föra en aktiv utrikespolitik. Syftet skall vara att söka påverka förhållandena både mellan stormakterna och i i riktning mot ökad avspänning och minskad konfrontation. Det är endast då de båda supermakterna önskar ersätta misstro och konfrontation med avspänning och dialog som den pågående kapprustningen kan bringas under kontroll och en balanserad nedrustning blir möjlig. En aktiv utrikespolitik för ökad avspänning är därför ett starkt svenskt säkerhetspolitiskt intresse. Svensk politik för rustningskontroll och nedrustning är ett av de centrala inslagen i vår säkerhetspolitik. Det är ett bidrag till arbetet på att främja fred och säkerhet i världen. Genom den ständiga risken för eskalation av konflikter på olika håll i världen men också beroende på den ökade strategiska betydelsen av vår egen del av världen är detta en politik som och främjar vår egen säkerhet. Vårt deltagande i ett internationellt nedrustningsarbete ligger således i högsta grad i vårt eget intresse. Den svenska aktiviteten i internationella nedrustningsfora är således angelägen. har gjort omfattande och betydelsefulla insatser för att möjliggöra framsteg. besitter på flera områden en hög teknisk kompetens och ett brett internationellt förtroende, vilket möjliggjort konkreta initiativ och förslag. gjorda prioriteringar inom nedrustningspolitiken ligger väl inom ramen för svensk kunskap och erfarenhet och i ett svenskt säkerhetspolitiskt intresse. I takt med att det internationella nedrustningsarbetet, t.ex. inom ESK, kommer att mer direkt beröra alla delar av den svenska säkerhetspolitiken blir det än viktigare med en återkommande analys och diskussion av svenska intressen och prioriteringar inom nedrustningspolitiken i ett totalt säkerhetspolitiskt perspektiv. Sorn vi framhöll i motion 1987/88 :U401 måste syftet med en kärnvapenfri zon i vara att öka säkerheten för och de övriga nordiska Inget av de fyra nordiska länderna tillåter i fredstid stationering av Mot. kärnvapen på sina territorier. och har förklarat sig inte U415 tillåta kärnvapen på sitt territorium i krigstid utan uttryckligt medgivande. Samtliga nordiska länder har genom att ansluta sig till icke-spridningsavtalet (NPT) förbundit sig att inte förvärva eller skaffa sig kontroll över kärnvapen. kan därför anses kärnvapenfritt. Kärnvapenhotet mot de nordiska länderna kommer i stället från sovjetiska kärnvapen utplacerade i de baltiska staterna, i Leningradområdet, på och i samt från NATOs sjöbaserade kärnvapen. När har fullföljts kommer en del av dessa landbaserade missiler såsom SS 12 att försvinna, vilket är välkommet, åtminstone i den utsträckning inte medför en uppladdning av sjö- och landburna kärnvapenmissiler i våra nära farvatten. Likaså utgör kärnvapenladdade , inte minst kryssningsmissiler i , ett hot mot . Det vore därför ytterst värdefullt om kärnvapenfria status kunde förstärkas och vinna respekt hos kärnvapenmaktema. Frågan om en kärnvapenfri zon i handlar därför ytterst om att kärnvapenmakterna, i praktiken och , skall lämna bindande garantier för att kärnvapen inte kommer att användas mot eller införas i det nordiska området i händelse av konflikt. Mot bakgrund av de totala styrkeförhållandena i skulle detta kunna kraftigt öka det konventionella sovjetiska hotet särskilt mot . Det förutsätter därför säkerligen ett läge av väsentligt ökad avspänning i , bl.a. som en följd av en reduktion av de konventionella styrkeförhållandena. Från norsk sida har man också alltid understrukit det europeiska sammanhanget i diskussionerna om en kärnvapenfri zon i . Med fortsatta nedrustningsåtaganden på kärnvapenområdet i , kan frågan om kärnvapenfria arrangemang komma att sättas in i ett vidare europeiskt sammanhang. Arbetet med att uppnå en ökad respekt och trovärdighet för kärnvapenfrihet bör bedrivas i samarbete mellan de nordiska länderna. Det bör ske i samförstånd och respekt för de olika säkerhetspolitiska lösningar som de nordiska länderna valt. Strävan att förstärka kärnvapenfria status skall öka varje ingående stats säkerhet. Vi får inte bidra till att försvåra för någon enskild nordisk stat. En förutsättning för att skall kunna ingå i ett nordiskt kärnvapenfritt arrangemang är att detta bedöms vara förenligt med den svenska neutralitetspolitiken. Det är viktigt att i detta sammanhang klargöra att ett kärnvapenfritt för svensk del aldrig kan få formen av ett avtal med kärnvapenmakterna. Detta skulle stå i uppenbar strid med vår traditionella neutralitetspolitik, som bl.a. ej medger att utomstående makter ges fördragsmässiga möjligheter att ställa krav eller villkor på den politik vi för. En möjlighet för att uppnå en kärnvapenfri zon kan därför vara genom utfästelser i FN. Frågan är fortsatt föremål för studier i den nordiska ämbetsmannakommittén. Frågans mycket komplicerade karaktär och de olika legitima säkerhetspolitiska aspekter som varje nordiskt land har att lägga på den gör det angeläget att detta arbete bedrivs utomordentligt ingående och varsamt. Det är också angeläget att parlamentariker fortlöpande får ta del av ämbetsman- 12 nakommitténs resultat för att kunna dra slutsatser om den fortsatta inriktningen. Det finns i det här sammanhanget anledning att mer generellt uppmärksamma de krav som allt oftare ställs på regionala överenskommelser om nedrustning eller rent av unilaterala åtgärder för att påskynda en önskvärd utveckling. Som framhölls i utrikesutskottets betänkande 1988/89:UU4 finns det skäl att hysa en viss tvekan till att med stormakterna träffa uppgörelse som syftar till att reglera säkerhetspolitiska förhållanden inom avgränsade geografiska områden. Enligt svensk uppfattning bör problem som berör vidsträckta geografiska områden också få sin lösning inom samma vidsträckta ram. Avspänning och nedrustning i Med accentuerades betydelsen av de konventionella styrkorna i . har en åtminstone numerärt överlägsen styrka i offensiva konventionella styrkor, vilket utgör ett allvarligt hot mot säkerheten. Med ett bortdragande av kärnvapen från europeiska förband har frågan rests inom NATO om behovet av kompensation. Med en effektiv nukleär andraslagsförmåga hos utgör inte de amerikanska strategiska kärnvapnen enligt detta synsätt ett trovärdigt kärnvapenparaply för de numerärt underlägsna NATO-trupperna i . I diskussionen har flera alternativ nämnts, liksom flera av dem i kombination. En kraftig konventionell upprustning av de europeiska NATO-staterna förespråkas särskilt av dem som i anser att skall ta ett ökat ekonomiskt ansvar för sin säkerhet. Vidare kan luft- och särskilt sjöburna medeldistansmissiler ta över en del av de tidigare landbaserade kärnvapnens roll. Det skulle ytterligare öka den strategiska betydelsen främst av och , men kanske också av . Det är således också ett mycket starkt svenskt säkerhetspolitiskt intresse att överenskommelserna om kärnvapenreduktion också följs av en reduktion av de konventionella styrkorna i till en så låg nivå som möjligt, där båda parter kan finna en balans som ökar säkerheten. En ökad säkerhet i ställer vidare krav på en övergång från offensiv inriktning och doktrin hos de båda stormaktsblockens styrkor. MBFR-samtalen i har inte resulterat i några substantiella resultat under förhandlingar. Genom och olika sovjetiska utspel har emellertid förutsättningar skapats för att på allvar ta itu med de konventionella rustningarna. I har accepterat tanken på asymetriska nedrustningsavtal. Likaså har det sovjetiska accepterandet av att det råder en sovjetisk övervikt på det konventionella området löst upp många låsningar. utspel i om ett ensidigt tillbakadragande av konventionella styrkor i CentralEuropa understryker detta. Det finns emellertid anledning att i detta sammanhang varna något för unilaterala åtgärder. Genom ömsesidiga avtal regleras också de viktiga frågorna om kontroll av avtalens efterlevnad. Det utgör grunden för det ömsesidiga förtroende som är en absolut förutsättning för fortsatta framsteg. Genom unilaterala åtgärder utestängs motparten från denna förtroendeskapande process. Förutsättningarna för framsteg på det konventionella området är direkt Mot. 1988/89 relaterade till en ytterligare utbyggnad av s.k. förtroende- och säkerhetsska- U415 pande åtgärder. Till dessa skulle också en s.k. korridor i mellan de båda militärblocken fri från slagfältskärnvapen höra. Den skulle kunna minska risken för ett tidigt insättande av kärnvapen i en europeisk krigssituation. i inom Konferensen för säkerhet och samarbete i (ESK) har avslutats. Det är ytterst glädjande att man nått balanserade framsteg inom alla de olika områdena inom ESK-arbetet. Det gäller inte minst beträffande mänskliga rättigheter, där de olika aktiviteter som överenskoms vid inte gav särskilt påtagliga resultat. Slutdokumentet från innehåller emellertid en rad mycket glädjande framsteg när det gäller människors rätt att fritt röra sig såsom t.ex. att lämna och återvända till sitt hemland. Vidare erkänns människors rätt att i sina hemländer dels följa och påverka ESK-överenskommelsernas uppföljning och dels uppmärksamma och påverka den pågående miljöförstöringen. Med beslutet att inom ESKs ram inleda förhandlingar om nedrustning av alla landbaserade vapen i från till tas ett betydelsefullt steg på väg mot en ökad stabilitet och säkerhet för folken i . Den överenskomna inriktningen att behandla nedrustningsfrågorna i en inre konferens med NATO och Warszawapaktsstaterna och en yttre konferens med samtliga 35 ESK-stater kring fortsatta förtroendeskapande åtgärder med nära samordning och information konferenserna emellan kan sägas avvika från ESKs principer om lika deltagande. För att minska nackdelarna av en uppdelning på två förhandlingar har, som utrikesutskott påpekade i sitt betänkande , och övriga NN-stater verkat för att möjligheterna att få insyn i och påverka 23-statsförhandlingama skall bli så stora som möjligt. Även i fortsättningen bör från svensk sida frågor om utvidgade och fördjupade förtroendeskapande åtgärder drivas med kraft. Som ovan anförts ökar betydelsen av förtroendeskapande åtgärder på det området särskilt för och övriga små stater i . innebar härvidlag kanske en öppning även inom det området. Situationen i , inte minst mot bakgrund av eventuella förändrade dispositioner hos NATO eller som en följd av , gör detta särskilt angeläget för . bör även fortsättningsvis aktivt verka för framsteg inom övriga ESK-korgar. Ett ökat samarbete på olika samhällsområden bidrar verkningsfullt till ökat samförstånd och förtroende. Fortsatta åtgärder för respekt för de mänskliga rättigheterna och ett underlättande av enskilda människors rätt att fritt röra sig bidrar också till en bred folklig förankring av ansträngningarna att skapa ett förtroendefullt samarbete mellan de europeiska folken. De tre konferenserna om mänskliga rättigheter som avslutas i fyller här en viktig funktion. omfattade bara en blygsam andel av världens kärnvapenarsena- U415 ler, men utgjorde ett ytterst angeläget genombrott för nedrustningsansträngningarna. Därigenom skapades en god utgångspunkt för fortsatta samtal om nedrustningsöverenskommelser om kärnvapen. Närmast ligger ett avtal om nedskärningar av de strategiska kärnvapnen, kanske . och kommande eventuella kärnvapennedskärningar kommer sannolikt inte att leda till ett fullständigt avskaffande av kärnvapen. Det är knappast rimligt att anta att de båda supermakterna helt skulle våga avstå från en avskräckningsförmåga på det nukleära området, även om denna kan ligga på en väsentligt lägre nivå än dagens. Till detta kommer att och , vilka ej inbegripits i , och tillhör kärnvapenklubben och att mellan 5 och 10 ytterligare stater i konfliktområden i tredje världen anses vara s.k. tröskelstater med möjlighet att skaffa kärnvapen. Av dessa har endast anslutit sig till icke-spridningsavtalet (NPT). bör därför fortsätta sina ansträngningar att medverka till såväl ett fullständigt provstoppsavtal som till att alla stater ansluter sig till ickespridningsavtalet. Därigenom skulle riskerna för ytterligare kärnvapenspridning minska. Med som första steg och en eventuell överenskommelse om reduktion av de strategiska kärnvapnen skulle de stora kärnvapenmakterna äntligen ha tagit de första stegen på löftena i icke-spridningsavtalet om kärnvapennedrustning. Det är hög tid att så sker. Den fjärde granskningskonferensen om icke-spridningsavtalet äger rum 1990. Det återstår då endast till dess att avtalet löper ut. Tiden rinner snart ut för möjligheterna att få resterande tröskelstater att ansluta sig till NPT. Om det misslyckas kan det inverka menligt på ansträngningarna att nå ett förbud mot kemiska vapen. Under det gångna ett och ett halvt året har åtskilliga steg tagits på väg mot en konvention mot utveckling, produktion och lagring av kemiska vapen samt förintandet av befintliga lager. Det är främst som stått för dessa. inbjöds experter och journalister från hela världen till ett studiebesök vid en testanläggning för kemiska vapen i . Tillsammans med genombrottet för påplats-inspektion vid samt verifikationsbestämmelser i samma riktning, torde därmed ett rejält kliv ha tagits mot en lösning av kontrollfrågorna i en kemvape nkonvention. Det återstår emellertid en rad svårigheter att komma till rätta med. Till dessa hör naturligtvis att efter nästan 20 års moratorium på tillverkning av kemiska vapen började tillverkningen av s.k. binära kemiska vapen, en påtaglig modernisering av dess kemvapenarsenal. Allvarligare är säkert att många stater i tredje världen, främst i , ser kemiska vapen som fattigmans kärnvapen. De fruktar att kärnvapenmakterna eftersträvar ett förbud mot kemiska vapen, som de själva med kärnvapen förfogar över monopol på massförstörelsevapen. vägran att förbinda sig att förstöra sina kemiska vapen innan de första tio Mot. åren av en konventions giltighet gått utgör också ett skäl för stater att vara U415 skeptiska till en konvention. Det skulle ge dem som har kemiska vapen ett övertag gentemot dem som förklarat sig beredda att ej skaffa dem. hölls en konferens om kemiska vapen i . Den tillkom på initiativ av president i för att uppmärksamma protokoll om kemiska vapen, vars instrument förvaras i . Konferensen hade endast opinionsbildande funktion. Förhandlingarna om en ny konvention förs vid i . Vid nåddes inga konkreta framsteg, men den kan förhoppningsvis ändå ha haft önskvärd opinionsmässig effekt. Den sovjetiske utrikesministern utlovade i ett uppmärksammat tal att skall börja förstöra kemiska vapen på egen hand. Den enhälligt antagna slutresolutionen blev en kompromiss. Det kan dock noteras att , som använt kemiska vapen mot i det nu avslutade , inte motsatte sig fördömandet av all användning av kemiska vapen. Det vägrade så sent som vid FN:s generalförsamlings tredje extra möte om nedrustning. Det är viktigt att förhandlingarna om en konvention mot kemiska vapen nu inte tappar fart. i bör nu kraftsamla sig för att lösa de återstående problemen för att en konvention skall kunna uppnås. bör som lägga hög prioritet vid dessa ansträngningar. Även beträffande biologiska och radiologiska vapen är det angeläget att fortsätter sina insatser för att i medverka till framsteg i förhandlingsarbetet. FNs tredje särskilda möte om nedrustning ägde FNs generalförsamlings tredje särskilda session om nedrustning rum. Sessionen blev ett misslyckande. Motsättningarna var för stora mellan en rad olika deltagande stater. Dessa konferenser löper en stor risk att huvudsakligen upprepa tidigare uttalanden, som endast sällan kunnat följas upp med konkreta åtgärder och resultat. Det bidrar inte till den ökade tyngd som FN bör ges i det internationella arbetet för fred och säkerhet. Förhoppningsvis kan de förbättrade relationerna mellan de båda supermakterna och deras löften om en förstärkt funktion för FN underlätta kommande konferenser av detta slag. Militära utgifter och vapenexport Den snabba utvecklingen av den sovjetiska synen på ökad öppenhet i militära frågor gör det angeläget att åter resa frågan om att nå internationella överenskommelser om minskning av de militära budgetarna. Det system för att redovisa och göra rättvisande jämförelser mellan militärutgifter i olika länder, som utarbetats inom ramen för FN, bör stödjas. bör verka för att anslutningen till detta system nu blir bättre. Den internationella vapenhandeln är av en oroande omfattning. stor del därav sker ej i öppna former. Som föreslog senast i motion 1986/87:U411 bör i FN ta initiativ till ett internationellt system för registrering, kontroll och begränsning av den internationella vapenhandeln. borde kunna medverka till att utarbeta en konkret modell för hur ett sådant internationellt system skulle kunna se ut. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om FNs fredsbevarande roll och möjligheter, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en noggrann analys av utvecklingen i för säkerhetspolitik, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om svensk säkerhets- och neutralitetspolitik, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en kärnvapenfri zon i , 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det fortsatta ESK-arbetet, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett fullständigt provstoppsavtal, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fortsatta ansträngningar att få en fullständig anslutning till icke-spridningsavtalet, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en konvention om förbud mot utveckling, produktion och lagring av kemiska vapen samt förstörande av lager och produktionsanläggningar, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett system inom FNs ram för redovisning av militära budgetar, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett system inom FNs ram för registrering, kontroll och begränsning av den internationella vapenhandeln. () () () () () () () ()