mot · GB02Sk366 · 1988-01-21 00:00:00 — av m. fl. (c) om skatterna 1987/88 Sk366 anser att följande principer skall ligga till grund för en - Den måste samla ett brett parlamentariskt stöd. Eftersom skattesystemet i så hög grad påverkar långsiktiga beslut om sparande och investeringar är det nödvändigt att etablera ett reformerat skattesystem vars grundläggande principer ligger fast . - Reformen bör totalfinansieras. Eventuella intäkter till följd av dynamiska effekter används till skattesänkningar i den takt de uppstår. Sänkt skatt på arbete finansieras genom höjd skatt på energi och råvaror och avgifter på miljöföroreningar. Skattetrycket skall minska. - Den fördelningspolitiska ambitionsnivån skall upprätthållas. Bibehållet eller höjt grundavdrag, skatteutjämning samt differentierad moms med lägre skatt på basmat och högre skatt på varor som sällan köps garanterar en fortsatt rättvis fördelning. Rättvisa kommunalskatter och differentierad moms är en förutsättning för en inkomstskattereform. - Marginalskatterna sänks för att: stimulera till arbete och sparande, minska skattekilarnas negativa effekter, minska de obeskattade förmånernas betydelse, minska skatteflykten samt öka arbetskraftens yrkesmässiga rörlighet. Hänsyn måste även tas till de marginaleffekter som uppstår till följd av inkomstprövade bidragssystem. Målsättningen måste vara att samtliga grupper får lägre marginaleffekter. - En generell förenkling genom breddade skattebaser och lägre skattesatser bör ske. Förenklingssträvanden för skattemyndigheter får dock inte gå ut över rättvisan i skattesystemet. Den administrativa enkelhet som grundavdraget ger skall finnas kvar. - En mer likvärdig behandling av olika inkomstslag för att minska möjligheterna till skatteflykt. Kapitalvinstbeskattningen skall vara neutral. - Enskilt ägande av aktier bör främjas framför institutionellt ägande. Det gynnar ett decentralistiskt näringsliv. - Hushållssparande skall gynnas. - En rättvisare beskattning, där effektivitet och servicenivå ligger till grund för skatteuttaget är ett ovillkorligt krav. Detta förutsätter ett effektivare skatteutjämningssystem. Detta kan åstadkommas genom 1 1987/88.3 sami. att de specialdestinerade bidragen i huvudsak överförs till ett stort kommunalt skatteutjämningsbidrag. - Skattebasen breddas och skattesatserna sänks i företagsbeskattningen. Tjänste- och varuproducerande företag respektive små och stora företag skall ha likvärdig skattebelastning. - Särskilda regler måste gälla för egenföretagarna för att dessa skall få en likvärdig skattebehandling. - Förmögenhetsbeskattning på arbetande kapital avskaffas. Med denna inriktning på en skattereform gynnas sparande, arbete, företagande, miljöhänsyn, hushållning och decentraliserat ägande. Dessutom skulle reformen innebära en klar förenkling av nuvarande regler och stärka förtroendet för skattesystemet. Kraven på en reformering av skattesystemet har vuxit sig starka både i och internationellt. Orsakerna kan sökas i det höga skattetrycket men också i mera djupgående förändringar i samhällsförhållandena. Delvis nya synsätt har gjort sig gällande bland forskare och politiker när det gäller bl. a. marginalskatter och inflation, skattesystemets utformning och den ekonomiska tillväxten samt skatternas roll i fördelningspolitiken. Debatten om skattereformer i har påverkats av utvecklingen i vår omvärld. Mest omtalad är den amerikanska skattereformen. Den har bl. a. inspirerats av de nya ekonomiska skolorna. Reformen i har i sin tur tydligt påverkat de skatteomläggningar som pågår i , och . Det svenska skattesystemets utveckling över en något har även det svenska skattesystemet genomgått stora förändringar. De har dock inte framstått som lika påtagliga som på många andra håll i världen. Orsaken är inte minst genomförandet i etapper . Utbyggnaden av den offentliga sektorn och av socialförsäkringssystemet tvingade fram helt nya skatter. Betydelsefullast av dessa är de olika löneskatterna (arbetsgivaravgifter på utbetalade löner och egenavgifter på arbetsersättningar till företagare) samt mervärdeskatten (till att börja med omsättningsskatt). Både löneskatterna och mervärdeskatten tillför staten och socialförsäkringssystemet större inkomster än den statliga inkomstskatten. När det gäller inkomstskatten infördes den principiellt viktiga ändringen, att sambeskattningen ersattes med särbeskattning (individuell beskattning) av arbetsinkomster. tilläts också viss uppdelning av företagarinkomster mellan makar. Fr. o. m. gäller med mindre undantag helt individuell beskattning även av kapitalinkomster. reform innebar att progressiviteten i inkomstskattesystemet skärptes. Det fick extra stora verkningar genom den höjda inflations takten då skatteskalorna inte var indexreglerade. Marginalskatteproblemet har utgjort en ständigt återkommande stötesten i bl. a. löneförhandlingarna. 1970-talets socialdemokratiska regeringar försökte dölja inflationseffekten genom årliga mindre justeringar av skatteskalan, dock inte motsvarande inflationens automatiska skärpningar. Det skedde i allmänhet i utbyte mot höjningar av arbetsgivaravgifterna. Den automatiska progressivitetshöjningen begränsades. I gengäld blev utrymmet för löneökningar mindre. Trots detta blev löneökningarna rekordhöga 1974-75. Den osäkerhet som på det sättet uppstod beträffande löner och skatter eliminerades delvis när den första trepartiregeringen införde indexerad skatteskala. Det systemet accepterades dock aldrig av socialdemokraterna. De påföljande regeringsskiftena medförde därför fortsatt osäkerhet. Den har sedan bestått vilket bidragit till svårigheten att hålla löneökningarna på en samhällsekonomiskt acceptabel nivå. ingång stod det klart, att trots indexregleringen de årliga justeringarna av skatteskalan inte heller i övrigt gav den stabilitet i det ekonomiska livet, som är nödvändig för en bra ekonomisk utveckling. Marginalskatterna, det höga skattetrycket, avdragssystemet m. m. medförde i förening med fortsatt hög inflation stora problem ur rättvise- och rättssäkerhetssynpunkt. Skatter och inflation inbjöd till en låneekonomi, som bara kunde vara till skada för landet och enskilda. Det fanns tecken på en växande svart ekonomi. På regeringen initiativ upptogs därför 1981 överläggningar mellan partierna om en brett förankrad skattereform av mera långtgående slag. Överläggningarna omfattade både den socialdemokratiska oppositionen och de fackliga organisationerna. Den uppgörelse som till slut kom till stånd mellan , och socialdemokraterna innebar att marginalskatten kraftigt skulle sänkas. Det maximala skatteuttaget på en inkomstökning begränsades genom införandet av ett marginalskattetak på . Marginalskattesänkningarna kombinerades med en avdragsreform. Den riktade sig direkt mot spekulation och låneekonomi. Skattereformen som helhet premierade därmed arbete och sparande. Alla räntor förblev avdragsgilla men skatteeffekten vid avdrag för villaräntor och andra privata räntor begränsades till högst . Reformen 1981/82 fick dock aldrig de avsedda positiva verkningarna fullt ut. Efter socialdemokraternas återkomst i regeringsställning bröt den nya regeringen ensidigt uppgörelsen med och . Marginalskattelättnaderna blev i praktiken med socialdemokraternas förändringar mindre än vad som hade förutsatts i den ursprungliga uppgörelsen. Socialdemokraterna passade dessutom på att höja andra skatter. Om överenskommelsen hållits hade framför allt inkomstskatterna varit betydligt lägre . Även efter 1982 har förändringar vidtagits. Särbeskattningen av kapitalinkomster har redan nämnts. Högsta marginalskattesatsen har ytterligare sänkts till fr. o. m. . Den s. k. garantiskatten på fastigheter har tagits bort. När det gäller företagsbeskattningen har tidigare förändringar under 1* 1987188.3 sami. a. följts av något minskade möjligheter till lagernedskrivningar. Bolagsskatten har sänkts. Riksdagsmajoriteten har också haft ambitionen att göra deklarationsförfarandet enklare. Till en del har det uppnåtts men ibland till priset av ökade orättvisor mellan olika grupper skattebetalare. När regeringen på nytt aktualiserade justeringar av skatteskalan begärde under allmänna motionstiden att även grundavdraget skulle räknas upp. 1988 är de 10 000 först intjänade kronorna skattefria. Det godtogs av regeringen och en majoritet i . Justeringarna av inkomstskatten kom därigenom på initiativ att få tydligare låginkomstprofil. Dessa beslut innebär sammantagna en årlig skattesänkning i storleksordningen . Tillsammans har omläggningarna i det svenska skattesystemet inneburit betydande förändringar. I varje fall kortsiktigt har betydande marginalskattesänkningar uppnåtts. Utan någon indexering är dock risken stor för att de går förlorade. a. därför kvarstår ett fortsatt reformbehov. Det gäller både inkomstskatten -bl. a. den kommunala beskattningen - företagsbeskattningen, konsumtionsbeskattningen samt de egna företagarnas och jordbrukarnas skatter. motionerade om en parlamentarisk utredning med syfte att åstadkomma ett förslag till nytt skattesystem. arbetar tre olika utredningar som utreder inkomstbeskattning, företagsbeskattning och indirekta skatter. Dessa utredningar har dock enligt vår uppfattning fått alltför snäva direktiv. Således har inte kommunalskattefrågan eller frågan om differentierad moms tillåtits att ingå i utredningarnas arbetsuppgifter. Till en del är problemen i det svenska skattesystemet desamma som föranlett reformer i andra länder. Det betyder inte att det skulle vara möjligt för oss i att kopiera t. ex. den amerikanska skattereformen. Utformningen av det svenska skattesystemet måste dock även i fortsättningen knyta an till svenska skattetraditioner (med bl. a. vidsträckt beskattningsrätt för kommunerna) och till svensk välfärdspolitik. Det innebär bia. att skattesystemet även i fortsättningen, enligt uppfattning, måste ges mer framträdande fördelningspolitiska uppgifter än vad det har i många andra länder. Negativa effekter av dagens skattesystem Det nuvarande skattesystemet har en rad negativa effekter på samhällsekonomin: För det första medför det höga skattetrycket i sig att samhällsekonomiska förlusterna blir stora, bl. a. på grund av skatteflykt. Därför är det nödvändigt att få ned det totala skattetrycket. Detta måste dock ske i en sådan takt att välfärden inte hotas. För det andra innehåller skattesystemet en rad inbyggda fördelningspolitiska orättvisor. Den mest uppenbara är skillnader i den kommunala beskattningen som bestäms mer av skillnader i kommuninnevånarnas inkomster eller åldersstruktur än av servicenivå och effektivitet. För det tredje medför den höga beskattningen på arbete en rad negativa effekter: - Det sker en snedvridning bort från arbete till mer kapitalintensiva respektive mer råvaruintensiva produktionsmetoder. - De höga marginaleffekterna lockar till att ta ut ersättningar för arbete som skattefria förmåner. - Den internationella konkurrenskraften försvagas. De höga marginaleffekterna medverkar till löneglidning och försvårar samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar. - Den småföretagsverksamhet som bedrivs som enskild firma eller handelsbolag beskattas hos ägarna. Kombinationen av hög inkomstskatt, egenavgifter och förmögenhetsskatt på arbetande kapital medför en kraftig broms på nyföretagande. För det fjärde gynnar aktiebeskattning institutionellt koncentrerat ägande och missgynnar ägande i hushåll. Detta faktum hotar mångfalden och därmed drivkraften i marknadsekonomin. För det femte är bolagsskatten konstruerad för att passa varuproducerande företag. Den privata tjänstesektorn missgynnas kraftigt. För det sjätte skapar skattesystemet, på grund av sin krånglighet, byråkrati med onödigt höga samhällsekonomiska kostnader. Minska skattetrycket - öka hushållssparandet toppar den internationella skatteligan. Andra högskatteländer som , , och ligger enligt statistik betydligt under den svenska nivån med ett skattetryck (skatteintäkterna i procent av BNP) på jämfört med . Endast kan mäta sig med med ett skattetryck på något av BNP. Ökningen av skattetrycket i ägde framför allt rum . Skattekvoten ökade då från till . Skattekvoten var i stort sett oförändrad . Den marginella ökning som skedde var hänförlig till beslut tagna innan regeringsskiftet . När socialdemokraterna tillträdde uppgick skattetrycket till . uppgick det enligt finansplanen till . Regeringen har i denna beräkning ej lagt in den s. k. engångsskatten, ej heller arvs- och gåvoskatterna. Tas även dessa med i beräkningen har skattetrycket stigit till eller med . Skattetrycksökningen i motsvarar ca vilket är jämförbart med det budgetunderskott som kunde beräknas innan regeringsskiftet. (Den tillträdande regeringen spädde efter skiftet på underskottet med ytterligare .) Socialdemokraterna har med andra ord minskat det statliga budgetunderskottet i stort sett endast med hjälp av inkomstförstärkningar. (LU) har i sina beräkningar utgått från ett skattetryck. Utredningen säger sig inte vilja föreslå en sänkning av skattetrycket då man har som målsättning att förbättra den konsoliderade offentliga sektorns sparande. Detta sparande anser man är nödvändigt för att finansiera investeringar i industrin. Enligt mening skall det finan sielia sparandet inte ske i den offentliga sektorn utan i första hand i hushållssektorn. Hushållssparande har sjunkit drastiskt . Detta ser vi som mycket allvarligt. Ett starkt hushållssparande fyller flera syften. För det första ger det hushållen ekonomisk trygghet att ha en buffert. För det andra ger ett sparande i egen bostad, aktier, vinstandelsfonder, studier och i eget företag en positiv makt- och ägandespridning i samhället. För det tredje har de skatter som ligger till grund för det offentliga sparandet en snedvridande effekt på samhällsekonomin. Ett sparande i den offentliga sektorn är med andra ord ett sämre alternativ än hushållssparande. Ett hushållssparande på av den disponibla inkomsten skulle eliminera det beräknade bytesbalansunderskottet . En hushållssparkvot på av den disponibla inkomsten är önskvärd. Målsättningen bör vara att varje hushåll har en finansiell reserv motsvarande en årslön. Det finns därför enligt uppfattning skäl att via framför allt skattepolitiska åtgärder söka stimulera ett starkt hushållssparande. I takt med att detta sker bör sparandet i offentlig sektor kunna minska och skattetrycket sänkas. Även andra åtgärder kan vidtas för att minska statens utgifter i syfte att åstadkomma ett sänkt skattetryck. Det bör enligt uppfattning vara möjligt att stärka statens finansiella situation genom en avyttring av reala tillgångar såsom vissa statliga företag samt markinnehav. Köpesumman bör användas för en nettoamortering av statsskulden. Dessutom måste en stram finanspolitik föras. Ovan visas att det totala skattetrycket är ett av problemen med skattesystem. Störst enskilt problem medför den kraftiga beskattningen av arbetsinkomster. Felstyrningarna i ekonomin tar sig främst uttryck i en snedbelastning genom att skatter och avgifter kraftigt belastar arbete men inte kapital och användning av ändliga naturresurser. På detta sätt har relativpriserna på produktionsfaktorerna förändrats så att de inte speglar de verkliga relationerna i knapphetsvärde. Detta har lett till en hög råvaruförbrukning på framför allt energiområdet. Det har också lett till att arbetsintensiva produktionsmetoder missgynnats. Ett ekonomiskt system som inte automatiskt motverkar miljöförstöring, leder till en försämring av villkoren för mänskligt liv och arbete och motverkar en positiv samhällsutveckling. Därför vill i en kommande skattereform omfördela skattetryck från arbete till kapital, energi, råvaror samt belasta miljöförstöring. Kommunal- och landstingsskatten har under mer än fördubblats - från ett uttag på av inkomsterna till . För enskilda skattebetalare väger kommunalskatten tyngre än statsskatten i alla inkomstlägen upp till . Primär- och landstingskommunerna får sina intäkter från skatt, statliga bidrag, avgifter hyror och räntor. Den kommunala skatten är den enskilt största delen. De statliga bidragen står för . De är till största delen specialdestinerade, dvs. utgår till viss verksamhet. Om kommunen bedriver denna verksamhet erhålls bidrag som täcker en viss del av kostnaden, i annat fall utgår inga statsbidrag. Samhällsverksamheterna bedrivs i stor omfattning av kommuner och landsting. Den övervägande delen av kommunverksamheterna avser grundläggande samhällsservice såsom utbildning, sociala omsorger och sjukvård. Enligt uppfattning är det från jämlikhetssynpunkt en självklarhet att grundläggande service tillhandahålls medborgarna på likvärdiga ekonomiska villkor. kommuner har dock mycket skilda förutsättningar. I vissa kommuner är andelen höginkomsttagare stor, medan andra kommuner har en stor andel pensionärer och andra med låg skattekraft. Det förekommer också stora skillnader vad gäller behovet av kommunala utgifter beroende på att vissa kommuner har fler kostnadskrävande förskolebarn, skolungdomar eller pensionärer än vad andra kommuner har. Vissa geografiska förhållanden påverkar också kostnadsstrukturen t. ex. vad gäller underhåll av vägnät. Om inget skulle ha gjorts för att utjämna dessa skillnader i inkomster och utgifter skulle stora orättvisor mellan innevånare i olika kommuner skapas. En kommun med ett stort antal höginkomsttagare eller en gynnsam åldersstruktur skulle kunna ta ut en betydligt lägre skatt av innevånarna än vad en kommun med huvudsakligen låginkomsttagare kan och ändå erbjuda en likvärdig service. En fjärdedel av alla statliga bidrag till kommunerna utgår via det kommunala skatteutjämningssystemet, delvis finansierat av kommunerna själva genom att staten tar ut en avgift av kommunerna. Bidraget har till uppgift att utjämna skillnader i skattekraft, åldersstruktur och geografiska förhållanden. Detta bidrag har dock inte på långt när utjämnat dessa skillnader. förekommer differenser mellan kommuner på i skatteuttag per hundralapp. Det motsvarar mer än en hel månadslön efter skatt för en normal inkomsttagare. Motsvarande geografiskt betingade orättvisor i statlig utdebitering skulle aldrig accepteras. En rättvisare beskattning är enligt vår uppfattning en av de viktigaste rättvisereformerna inför 1990-talet. Det måste slås fast att vi definitivt inte är motståndare till att det förekommer skillnader i skattesats mellan olika kommuner. Det tillhör det kommunala självstyret att kommunens innevånare själv skall kunna väga servicenivå mot skattesats i kommunen. Vidare måste en effektivare administration ge utslag i en lägre skattesats. Vi vänder oss däremot emot att faktorer som ligger utanför den egna kommunens kontroll såsom skattekraft (innevånarnas inkomster), åldersstruktur eller de geografiska förhållandena skall skapa skillnader i skattesats. Samma effektivitet och servicenivå skall ge samma kommunalskatt. De nuvarande skillnaderna kan även värderas utifrån regionalpolitiska aspekter. Ojämlikheten i skatteunderlag medför stora skillnader i service. En effektiv skatteutjämning skulle få stora positiva regionalpolitiska effekter. Det nuvarande statliga bidragssystemet i form av specialdestinerade bidrag har många nackdelar. För det första bidrar det till de existerande orättvisorna mellan kommunerna. De kommuner som har hög skattekraft kan använda dem i verksamhet och därmed skaffa sig ytterligare medel från staten. För det andra begränsar de specialdestinerade bidragen det kommunala självstyret på ett olyckligt sätt. Pengarna skulle kunna användas effektivare om de som har lokal kännedom om problemen i kommunen fick ta hand om fördelningen. För det tredje uppmuntrar de specialdestinerade bidragen till expansion i ett läge där den offentliga sektorn borde stramas åt. De kommuner som uppbär de största bidragen får i princip subventioner av innevånare i andra kommuner. För det fjärde har dessa bidrag skapat en stor kostsam byråkrati dels på central nivå, dels på kommunnivå där man på effektivaste sätt söker utnyttja bidragsmöjligheterna. anser att hela det statliga bidragssystemet skall läggas om. Större delen av alla specialdestinerade bidrag bör läggas i ett stort kommunalt skatteutjämningsbidrag. Det bör utgå efter faktorer som kommunerna inte själva kan påverka såsom skattekraft, åldersstruktur och geografiska faktorer. Den samlade summan bör kunna disponeras fritt inom gällande lagar och regleringar. Vi kräver en snabbutredning så att en reform av den kommunala beskattningen kan träda i kraft som den väntade skattereformen. En sådan omläggning skulle framför allt medföra: - att endast service och administrativ skicklighet skulle bli avgörande för kommunens skattesats - att en större rättvisa mellan innevånare i olika kommuner skapas - att den kommunala självstyrelsen förstärktes genom att sambanden mellan servicenivå och skattesats framträder tydligare - att den statliga detaljregleringen minskar kraftigt och en rad lagar, regler och bestämmelser skulle kunna rensas ut. En kommunalskattereform liknande den som skisseras ovan skulle dessutom ge en kraftig regional stimulans inom områden med sviktande arbetsmarknad. Vi lämnar ett förslag till förstärkt skatteutjämningssystem i en särskild motion. Den statliga inkomstskatten har fått relativt sett mindre betydelse som finansieringskälla av offentliga utgifter. Den spelar ändå en central roll, inte minst lönepolitiskt och fördelningspolitiskt. Pris- och löneutvecklingen är mycket känslig för förändringar i skattesystemet. Framtidens skattesystem måste därför inte minst utformas med sikte på att åstadkomma förutsättningar för en balanserad pris- och löneutveckling. En skattereform inför 1990-talet måste ha rättvisare kommunalskatter, minskad skattebelastning på arbete, minskade marginalskatter och marginaleffekter som en av sina viktigaste målsättningar. En sådan reform måste ske utan att de fördelningspolitiska spänningarna i samhället ökar. Tas ingen hänsyn till fördelningspolitiken kommer avtalsförhandlingarna att försvåras, med allvarliga följder för konkurrenskraften som följd. rättvis beskattning och differentierad moms viktiga förutsättningar för en marginalskattereform. Den statliga inkomstskatten bör läggas om så att samtliga inkomsttagare får marginalskattesänkningar. Skatteuttaget bör vara högst i de vanligaste inkomstlägena. Marginalskatten på en inkomstökning bör enligt vår mening vara högst . Genom att flytta den s.k. brytpunkten till 45 %-gränsen begränsas den s. k. skattesubventionen för avdrag från nuvarande maximalt till . Rätten till avdrag för resor och villaräntor måste ingå i ett nytt skattesystem. Sådana regler måste ligga fast över då många inrättar sin ekonomi utifrån detta. Skattesänkningarna bör bytas mot minskade löneökningar i en avtalsrörelse. Inkomstskatteskalan bör inflationsskyddas. Som tidigare betonats är det inte minst av fördelningspolitiska skäl nödvändigt att också inkomsttagare med låga inkomster blir delaktiga i omläggningen av inkomstbeskattningen. avvisar bestämt de förslag som förekommit i skattedebatten att låginkomsttagare skall finansiera skattesänkningar i de högsta skikten. Det är tvärtom viktigt både ur fördelningspolitisk synpunkt och jämlikhetssynpunkt att fortsatta marginalskattereformer och sänkningar av den totala skatten på arbetsinsatser inte begränsas till högre inkomstlägen utan också kommer lågavlönade till del. Principen om ett stort grundavdrag i botten bör behållas. Grundavdraget är i många andra länder betydligt högre än i . I är det för ensamstående och 63 000 för makar. Ett stort grundavdrag bidrar också till att göra skattesystemet enklare. har inga skatteskalor fastställts . Vi förutsätter att regeringen kommer att lägga förslag som inflationsskyddar skatteskalor. De stora förändringarna bör ske i en total avvägning vid en större reform. Det finns dock anledning att genomföra begränsade skattesänkningar .