mot · GB02N33 · 1988-03-22 00:00:00 — Vi vill ingående pröva förutsättningarna att slopa den särskilda skatten på oljeprodukter och kol och ersätta denna med miljöavgifter på de utsläpp som sker vid förbränning. Kärnkraften svarar för hälften av den svenska elproduktionen. Det innebär att även med en mycket framgångsrik hushållningspolitik blir det nödvändigt att ersätta åtminstone delar av kärnkraftselen med annan elproduktion. Till bilden hör att elanvändningen dessutom erfarenhetsmässigt har en positiv inkomstelasticitet, dvs. användningen ökar med stigande realinkomster. Även det talar för att kärnkraft kommer att behöva ersättas med annan kraftproduktion. Åtskilliga gissningar har förekommit om hur stor elanvändningen kan väntas bli framöver. Vi anser det inte särskilt meningsfullt att i det långa perspektiv som är aktuellt spekulera om detta. Som vi tidigare påpekat kommer utvecklingen på marknaden med stor säkerhet att bjuda på åtskilliga överraskningar vad gäller både användningen och produktionen av el och andra energiformer. Utbyggnad av ny kapacitet kommer att leda till prishöjningar på el. Det har i sig inte med kärnkraftsavvecklingen att göra. Elpriset skulle höjas vid kapacitetsutbyggnad även om denna skulle avse ny kärnkraft. Skillnaderna i produktionskostnader mellan ny kärnkraft och annan elproduktion, t. ex. kolkondens, torde inte vara särskilt stora. Utbyggnad av ny elproduktion blir således aktuell i samband med kärnkraftsavvecklingen. Men den kan också aktualiseras till följd av kapacitetsbrist i det nuvarande produktionssystemet. Oavsett motiveringen för utbyggnaden av ny kapacitet kommer denna, som framhållits, att leda till höjning av elpriset. Några olika scenarier kan nu tänkas. Det första, A, innebär att vi redan under nästa årtionde slår i kapacitetstaket vad gäller elanvändningen. Det kommer att driva upp priset på el och motivera nya produktionsanläggningar. Oavsett vad som sker med kärnkraften skulle sådana alltså behöva tas i bruk framåt . Priset stiger successivt och driver fram ett utnyttjande av den hushållningspotential som finns. Prishöjningarna bromsar visserligen efterfrågeutvecklingen men likväl fortsätter elanvändningen att öka. Det andra, B, utgår från en betydligt försiktigare utveckling av elefterfrågan. Inga kapacitetsproblem förutses förrän kärnkraftsreaktorer tas ur bruk. Först då inträffar också kraftiga elprishöjningar. liknas vid ett läge där kylan slår till och kraftproducenterna Mot. tvingas utnyttja oljekondensverken. Skillnaden är att kärnkraftsavveck- N33 lingen är förutsedd och kan planeras. Om scenario A förverkligas skulle det knappast krävas några politiska ingrepp utöver det tidigare nämnda förbudet mot kärnkraftsdrift och vissa allmänna ramar för energiproduktionen, t. ex. på miljöområdet. I scenario B är situationen något mer komplicerad. Här leder inte marknadsmekanismen till successivt höjt elpris. Den kraftiga prishöjningen i samband med att kärnkraften ersätts med annan kraft kan därför komma som en chock. Mot detta kan invändas att kärnkraftsavvecklingen är väl känd av användarna och därför bör motivera dem till omställningsåtgärder . Man kan emellertid ifrågasätta om den teoretiska kunskapen att elpriset skall höjas en gång verkligen påverkar beteendet och planeringen i tillräckligt hög grad. Det kan i varje fall ligga en risk i att förlita sig härpå. För att undvika vad som för många skulle kunna bli en elprischock kan man därför genom politiska ingrepp medverka till att elpriset höjs successivt och att de första stegen tas . Därigenom får man snabbt en inriktning på hushållningsåtgärder som kan begränsa behovet av senare kapacitetsutbyggnad. Vilket av de två scenarierna som är mest realistiskt kan vi inte bedöma. Vi anser det emellertid motiverat att utgå från scenario B. De politiska beslut som det motiverar kan senare korrigeras om scenario A skulle inträffa. Om man däremot utgår från scenario A och avstår från politiska ingrepp i prisbildningen och det senare visar sig att scenario B infrias har dyrbar tid gått förlorad. Vår slutsats blir alltså denna: För att stimulera hushållningsåtgärder och åstadkomma en mjuk övergång till den högre elprisnivå som kommer att gälla sedan kärnkraften avvecklats bör elpriset höjas successivt . Regeringen har föreslagit att avkastningskravet på , som är prisledande, skall höjas. Det kommer att leda till en elprishöjning på ett par öre per kWh i användarledet. Det kan ses som ett första steg i en trappa med successiva prishöjningar. För de fortsatta stegen kan knappast ytterligare ökat avkastningskrav på utnyttjas. Då måste en annan uppläggning övervägas. En möjlighet är naturligtvis att använda skatteinstrumentet. En annan kan vara att låta kraftföretagen göra obligatoriska fondavsättningar. Ett enkelt räkneexempel visar att en successiv höjning av skatten/fondavgiften från 1991 till 2005 skulle sammantaget ge ca . Dessa medel skulle förslagsvis kunna slussas till åtgärder som leder till bättre energihushållning och utveckling och utbyggnad av ny produktionsteknik. Dessa alternativ bör ytterligare studeras under det närmaste året så att nästa steg i pristrappan kan tas fr. o. m. Det är naturligt att oljepriserna stiger i paritet med elpriserna. Vi räknar, som vi tidigare nämnt, med att fram till kärnkraftsavvecklingen få ett successivt höjt pris på el. När prisnivån blir tillräckligt hög kommer många elvärmekonsumenter att söka andra alternativ eller komplement till eluppvärmningen. Detta är en rimlig utveckling. Vi har under med god eltillgång kunnat använda denna till att ersätta olja, vilket gett både miljö- och beredskapsvinster. Men när tidpunkten för kärnkraftsavvecklingen närmar sig måste en stor del av eluppvärmningen ersättas av andra alternativ, t. ex. naturgas och inhemska bränslen. Den främsta signalen till konsumenterna när det bör ske är priset. Ett höjt elpris skulle dock kunna drabba den eltunga exportindustrin hårt. Även om det säkert finns ytterligare effektiviseringsvinster att göra när det gäller industrins energianvändning finns det också ett tak över vilket ytterligare investeringar inte är lönsamma. Inom beskattas energi (olja, kol, el etc.) i huvudsak inom mervärdeskattesystemet. Det innebär att industri- och handelsföretag som regel har rätt att dra av ingående mervärdeskatt samt att exporten inte belastas. Skattesatsen på energi inom EG är normalt densamma som för annan konsumtion, dvs. ligger i intervallet . Skattesatsen kan dock variera mellan olika energislag. I vissa länder beskattas t. ex. elektricitet inte alls eller med en s. k. reducerad skattesats. I de flesta utgår också andra skatter än mervärdeskatt på energin. Generellt gäller dock att dessa skatter är betydligt lägre än energiskatterna i . Med hänsyn till den pågående harmoniseringen inom EG av indirekta skatter är det sannolikt att olikheter i beskattningen av energi kommer att jämnas ut och att energibeskattningen kommer att ske mera renodlat inom mervärdeskattesystemet. Oljeprodukter kommer dock att beläggas med särskilda skatter. Genom att inordna energibeskattningen i mervärdeskattesystemet kan man nå flera styreffekter som är önskvärda i den framtida energipolitiken. Det blir i huvudsak konsumtionen och inte exporten som beskattas. Utredningen om indirekta skatter har i sina direktiv fått i uppgift att pröva också energibeskattningen. Det är väsentligt att utredningen lyckas ta fram ett enkelt och överskådligt förslag. Enligt vår uppfattning skulle det innebära betydande fördelar om energiskatterna kunde inordnas i mervärdeskattesystemet . Alltför ofta tillåts utsläpp av miljöfarliga utsläpp utan att tillräcklig hänsyn tas till miljön. Miljön saknar, till skillnad från bl. a. råvaror och arbetskraft, ett pris. Tanken bakom miljöavgifter på utsläpp är att sätta pris på miljön. Miljöförstöring kommer för förorenaren att innebära kostnader som denne måste ta hänsyn till. Denna typ av ekonomiska styrmedel leder på till en utveckling Mot. 1987/88 av miljövänlig teknik och bättre reningsmetoder. Förorenaren stimuleras N33 ekonomiskt att bli mera miljövänlig. Avgifterna blir en ekonomisk drivkraft att utveckla och finna tekniska lösningar som leder till lägre utsläpp än de gränsvärden som politiker och myndigheter fastställer i lagar och prövningsbeslut. Teorin bakom miljöavgifter är att företagen kommer att reducera sina utsläpp så länge avgiften för att släppa ut en enhet är högre än kostnaden för att förhindra att denna enhet släpps ut. Utsläppen kommer alltså att reduceras till den nivå där kostnaderna för reduktion av ytterligare en enhet är lika med avgiften. Enligt vår mening bör man nu ingående pröva att ta bort den särskilda skatten på oljeproduktion och kol. I stället anser vi att miljöavgifter bör införas på svaveldioxidutsläpp, kväveföreningar och olika tungmetaller som t. ex. kvicksilver. bör fler ämnen kunna bli aktuella. Koldioxid bildas vid all förbränning. Det som framför allt bidrar till att öka halten koldioxid i luften är förbränningen av fossila bränslen som kol, olja och naturgas. Den koldioxid som uppstår vid förbränning av naturgas är dock endast cirka hälften jämfört med kol och olja. De koldioxidutsläpp som görs beror dels på hur effektiv förbränningen är, dels på kolhalten i bränslet. Det är angeläget att man fastställer en metod för att mäta och avgiftsbelägga också utsläppen av koldioxid. Den prövning som görs av koncessionsnämnden är på sitt sätt dynamisk. Nämnden skall vid prövningen av en anläggning enligt miljöskyddslagen göra en avvägning mellan vad som är ekonomiskt rimligt, tekniskt möjligt och miljömässigt motiverat. Det innebär att nämnden efter hand som kunskapen ökat och nya tekniska lösningar kommit fram kunnat skärpa kraven. Nackdelen har dock varit att när en anläggning väl är prövad och gränsvärdena fastställda så upphör dynamiken. Den möjlighet till omprövning som finns i miljöskyddslagen används sällan. Men miljöavgifter innebär en stimulans för företagen att utveckla och förbättra förbränningen och reningssystemen. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att godkänner de mål och riktlinjer för energipolitiken som förordats i motionen, 2. att avslår regeringens förslag att två kärnreaktorer skall tas ur drift , 3. att stiftar sådan lag att drift av kärnreaktor blir förbjuden , 4. att som sin mening ger regeringen till känna-vad i motionen anförts om att aktivt utnyttja prisinstrumentet för att påverka utvecklingen på energimarknaden, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpta miljökrav på energiproduktion, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. 1987/88 motionen anförts om införandet av miljöavgifter, N33 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att sänka den tillåtna gränsen för svavelutsläpp till 0,5 viktprocent, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av och metoder för att skapa ökad konkurrens bland kraftproducenterna, 9. att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att utreda ett system med eloptioner i enlighet med vad som i motionen anförts, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om leveransvägran, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utvecklingen av ny teknologi, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om övergång från energiskattesystem till mervärdeskatt, 13. att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att utreda utformningen av kraftbolagens investeringsfonder i enlighet med vad i motionen anförts, 14. att avslår regeringens förslag att förbjuda direktverkande el i nya bostadshus. () () () () () ()