mot · GB02Bo424 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:Bo424 av m. fl. (fp) om bostadspolitiken I motionen föreslås en rad åtgärder i syfte att öka de boendes valfrihet och åstadkomma en bättre fungerande bostadsmarknad. Krissymptomen på bostadsmarknaden är många, bl. a. växande köer, brist på smålägenheter bl. a. för ungdomar och flyktingar, låg rörlighet och nyproduktion och växande bostadssubventioner. På en genomreglerad marknad har den lättast att ta sig fram som har goda kontakter och är beredd att betala svarta pengar. Rörligheten på bostadsmarknaden måste öka. Det gör det lättare att tillgodose fler människors bostadsönskemål. I detta syfte föreslås förändringar av realisationsbeskattningen på bostadsrätter och ökad vikt vid lägesfaktorn i bruksvärdessystemet. Det bör bli lättare att bilda bostadsrätter. En rad regleringar som begränsar dessa möjligheter bör tas bort. De hinder som socialdemokraterna satt upp för boende i allmännyttigt ägda fastigheter att bilda bostadsrättsföreningar bör tas bort. Alla förslag om hembud och priskontroll måste avvisas. Regelsystemet bör kraftigt förenklas bl. a. genom avskaffande av lagen om bostadsanvisning samt mark- och konkurrensvillkoren. En ny byggnorm bör bli mindre styrande än den nuvarande. Tendenserna att ge intresseorganisationer myndighetsliknande uppgifter bör bromsas. Avgifter för fritidsverksamhet och boinflytande bör inte längre betraktas som hyra. Det bör bli lättare för fristående hyresgästföreningar att få förhandlingsrätt. Bostadssubventionerna bör under kraftigt reduceras. En ny översyn av hela bostadsfinansieringssystemet och bostadsbeskattningen bör genomföras. har problemen på bostadsmarknaden blivit alltmer påtagliga: Bostadsköerna växer, särskilt i storstadsområdena. Bristen på smålägenheter skapar särskilda problem bl. a.-för flyktingar och för ungdomar som vill skaffa sig en egen bostad. Nyproduktionen ökade något men ligger fortfarande på en låg nivå. Den låga rörligheten på bostadsmarknaden bl. a. till följd av regleringarna och reavinstskatten förstärker människors svårigheter att finna en bostad som passar deras önskemål och behov. Ett ombyggnads- och reparationsprogram, , byggt på omfattande subventioner har startat och dragit med sig ombyggnader som ofta blivit mer ingripande än hyresgästerna önskat. Samma program har senare panikbromsats i storstäderna i förhoppningen att detta skulle öka nyproduktionen. Möjligheterna att bilda bostadsrättsföreningar har på olika sätt försämrats - senast genom beslut att stoppa räntebidragen om allmännyttiga fastigheter säljs till hyresgästerna. De reglerade hyrorna, som i alltför liten utsträckning påverkas av om bostaden har ett centralt och attraktivt läge, har bidragit till framväxten av svarta marknader och en betydande handel med hyresrätter. Kostnadskrävande bostadssubventioner bidrar till att hålla skattetrycket uppe, medverkar till att driva upp byggkostnaderna och motverkar regionalpolitiska strävanden genom att överhettade regioner där det byggs mest får mest pengar. De når heller inte de grupper som bäst behöver stöd. Nyproduktionens kostnader har stigit starkt . Alla krissymptom som uppträder på bostadsmarknaden kan inte regeringen lastas för. Även kommunerna spelar en viktig roll i bostadspolitiken. Vidare kan t. ex. snabba förändringar i efterfrågan och flyttningsmönster skapa problem som i varje fall på kort sikt inte kan påverkas på politisk väg. Men det råder ändå ingen tvekan om att socialdemokraterna bär ett betydande ansvar för den situation som har uppstått. Bristen på smålägenheter är t. ex. i hög grad en följd av en medveten socialdemokratisk politik, såväl ute i kommunerna som på riksplanet där ROT-programmet och lagändringar har drivit fram lägenhetssammanslagningar. Den låga rörligheten beror bl. a. på skatteregler och regleringar som socialdemokraterna drivit igenom och försvarar. Ingreppen mot bostadsrättsboendet är uttryck för en ideologiskt betingad skepsis mot en boendeform där människor själva får ta ansvar och äga sin bostad. Regeringen har visat en anmärkningsvärd bostadspolitisk passivitet. Redan före valet meddelade socialdemokraterna att bostadspolitiken snabbt skulle ses över. Först kom resultatet av denna skyndsamma översyn, som inte medförde att något väsentligt bostadspolitiskt problem fördes närmare sin lösning. Något nytt bostadsfinansieringssystem föreslogs t. ex. inte. I stället infördes en rad nya subventionsformer. Skillnaden mellan bostadspolitiken och den förda kreditpolitiken är slående. På det senare området har det skett en för den svenska ekonomin hälsosam - om än otillräcklig - omprövning av förlegade dogmer och regleringar (vilket också haft positiva effekter för kapitalanskaffningen till bostadsbyggandet). Bostadspolitiken har däremot fastnat i ett föråldrat mönster och bygger i allt väsentligt på regleringar, subventioner och inskränkningar i människors valfrihet. Vi lever fortfarande med de kristidsregleringar som vi har samlat på oss och som i många fall tillkom när vi skulle bygga bort bostadsnöden. när trångboddhet och ohygieniska bostäder är ovanliga har vi en ny situation. Problemen ligger nu på ett annat plan: att regleringarna hämmar framväxten av en fungerande bostadsmarknad där människors önskemål står i centrum. Tecknen på att ett omfattande bruk av administrativa regleringar har någon gynnsam effekt t. ex. på rättvisan i boendet är få. Tvärtom vet vi att på en genomreglerad marknad har den lättast att ta sig fram som har goda kontakter och inte drar sig för att betala svarta pengar. Vi lever också med omfattande bostadssubventioner vars svagheter inte tillräckligt har uppmärksammats. Låt oss peka på några av dem. - Det är ur fördelningspolitisk synvinkel ineffektivt att stödja en viss typ av konsumtion såsom bostäder. I en rapport från har det visats att de generella bostadssubventionerna totalt sett inte har någon omfördelande effekt mellan hög- och låginkomsttagare. Följden blir dessutom ofta att vissa bostadstyper och upplåtelseformer gynnas framför andra på ett godtyckligt sätt. Långt effektivare är att rikta ett generellt stöd, utan konsumtionsstyrande verkan, till de grupper som behöver det framför allt barnfamiljer. - Bostadssubventioner har en tendens att kapitaliseras på oförutseddda punkter. Det innebär att det ofta är andra än de tänkta mottagarna som tillgodogör sig de belopp som utgår. Subventionerna bidrar vidare till att driva upp byggpriserna bl. a. genom att försvaga kostnadsmedvetandet. Till ungefär samma slutsats kom Statens pris- och kartellnämnd vid sin granskning av subventions- och regelverket inom bostadssektorn . Det finns också andra vinnare i systemet. Den som fått en nyproducerad och subventionerad hyreslägenhet har t. ex. möjligheter att tillgodogöra sig delar av subventionen genom svart försäljning eller genom att helt lagligt lämna lägenheten som en del av betalningen för ett småhus. - Bostadssubventionerna är en omfattande statsfinansiell belastning och biddrar därmed till att hålla skattetrycket uppe. Om man räknar in effekterna av underskottsavdragen beräknas kostnaderna enligt budgetpropositionen uppgå till (utan avdrag för intäkter av fastighetsskatten), varav räntebidrag och liknande stödformer uppgick till ca . Flera faktorer talar också för att subventionerna kommer att öka framöver, till följd av ROT-programmet som för in tidigare osubventionerade lägenheter i systemet men även till följd av nybyggnationen som ökar antalet subventionerade årgångar. - Bostadssubventionerna bidrar också till att förstärka de regionala obalanserna genom att en stor del går till redan överhettade områden. På detta sätt förs inom bostadssektorn en fördelningspolitik som går på tvärs med statsmakternas regionalpolitiska ambitioner. Avsevärda resurser överförs på detta sätt från mindre expansiva delar av landet till de större städerna trots att bostadsmarknaden för det äldre beståndet visar att det finns en efterfrågan på bostäder vid högre priser än dem som sätts i den subventionerade nyproduktionen. Läget på bostadsmarknaden har förändrats kraftigt . Det rekordhöga byggandet och ledde till en mättning av marknaden och många kommuner fick problem med outhyrda lägenheter. fanns ca 40 000 outhyrda lägenheter. har antalet sjunkit till ca 10 000 och de tomma lägenheterna finns i huvudsak i 15 kommuner företrädesvis i Bergslagen och övriga . redovisade de flesta kommunerna ett överskott på bostäder eller en bostadsmarknad i balans. 1984 redovisade 44 kommuner brist på bostäder. 1987 redovisar 164 kommuner brist på bostäder. stod 446000 personer i bostadskö. Av dessa var 138000 ungdomar. Knappt hälften av ungdomarna står i kö i storstadsområdena. Två tredjedelar av de köande vill ha en tvårummare eller mindre. I består kön av drygt 120000 och kön växer. Men bilden är givetvis mer nyansrik än vad dessa siffror antyder. Långt ifrån alla bostadssökande har akuta problem. har bostadsbyggandet sjunkit och ligger nu på en låg nivå, ca 30000 . Under den andra halvan av byggdes omkring 50000 lägenheter . Befolkningstillväxten har varit relativt låg. ökade befolkningen med endast 150000 personer. ökade dock antalet hushåll med 345000. Vi får allt fler småhushåll. som antalet småhushåll har ökat kraftigt har antalet smålägenheter minskat. har antalet lägenheter om högst ett rum och kök minskat med 100000. Denna utveckling är resultatet av en medveten politik. Genom statligt stöd har omfattande ombyggnader genomförts som lett till färre och större lägenheter. Trögheter på marknaden som skapats av politiska beslut leder till ett ineffektivt utnyttjande av bostäderna. Några exempel på detta är hyreslägenheter som endast används för övernattning bl. a. därför att hyrorna ligger långt under marknadsnivå. Bostadsrättslägenheter står tomma i avvaktan på lägre reavinstskatt på vinsten. Hyror som avviker kraftigt från marknadsnivåerna skapar främst i storstäderna en trögrörlighet på marknaden. Vi har således hamnat i en situation där utbudet av lägenheter stämmer illa överens med efterfrågan. I storstadsregionerna är denna skillnad mest markant. Detta drabbar i hög grad ungdomar som är nytillträdande på bostadsmarknaden och ofta efterfrågar små lägenheter. Men det drabbar även andra småhushåll, t. ex. pensionärer som gärna vill flytta till en mindre lägenhet. Bostadsbristen gör det svårare att minska institutionsboendet och att klara flyktingmottagandet. Bostadsbristen beror dock inte på att subventioner har saknats. Det är tvärtom den mycket höga subventionsgraden av ombyggnader som har lett till den kraftiga utslagningen av antalet smålägenheter. I nyproduktionen har subventionerna antagligen medfört en högre inriktning på stora lägenheter jämfört med vad som skulle ha varit fallet om de boende fått bära kostnaden. De hyresrabatter m. m. som den socialdemokratiska regeringen har infört har förstärkt denna tendens. De boendes önskemål måste enligt uppfattning vara utgångspunkten för bostadspolitiken. Valfriheten måste öka. Staten skall inte genom ekonomiska styrmedel eller administrativa regleringar gynna eller missgynna vissa upplåtelseformer, bostadstyper eller fastighetsägare. Bostadspolitiken måste nu läggas om så att användningen av kristidsregleringar - med förebilder helt annorlunda bostadssituation minskar, behovet av subventioner begränsas och valfriheten för de boende ökar. Detta innebär att marknadsmekanismerna, som bättre än centrala regleringar avspeglar människors önskemål, bör ges ökat spelrum inom bostadspolitiken. Vi anger i det följande de riktlinjer som enligt mening bör gälla för bostadspolitiken. Det är ett viktigt bostadssocialt mål att alla skall ha tillgång till en bra bostad. Vi har en hög bostadsstandard i även om det fortfarande finns undantag. Institutionsboendet bör minskas i ordnade former och i den takt alternativ kan ordnas. De som bor på institution bör ges en så hemlik miljö som möjligt och de som så önskar skall ha rätt till eget rum. Stora ansträngningar bör göras så att småhushåll lättare kan hitta en passande bostad. De svårigheter som möter bl. a. flyktingar, ungdomar och ensamstående från splittrade familjer kan inte accepteras. Utslagningen av smålägenheter måste stoppas. De byråkratiska och reglerande inslagen i bostadspolitiken måste minska. Byggnormerna måste begränsas. Åtgärder måste vidtas som skapar mer av direktkontakt mellan byggare och konsument, så att kreativiteten i byggandet stimuleras och bostäderna i högre grad utformas i enlighet med människors önskemål. Ekonomiska styrmedel måste ersätta administrativa regleringar för att begränsa ombyggnadsverksamheten i överhettade områden. Bostadssubventionerna måste kraftigt reduceras och stödet riktas direkt till de grupper som har särskilda behov, främst barnfamiljerna. Den enskilda människan måste ges förutsättningar att själv ta ansvar för sitt boende. Därför bör ökade möjligheter skapas för dem som önskar äga sin bostad. Det bör bli lättare att ombilda hyreshus till bostadsrättsföreningar. En omfattande satsning på bostadsrätter skulle bidra till att lösa en rad bostadspolitiska problem, bl a. de snabbt stigande bostadsrättspriserna i vissa områden, de ökande förvaltningskostnaderna och behovet av ett ökat boendeinflytande. På en bostadsmarknad som skall kunna tillgodose de boendes önskemål måste det vara relativt lätt att byta bostad t. ex. när familjens storlek förändras. En ökad rörlighet gör att alla - även ungdomar och andra småhushåll - lättare kan hitta en bostad som passar deras behov. En ökad rörlighet är därför fundamental även från bostadssocial utgångspunkt. Vi föreslår därför i det följande förändringar i skattereglerna och principerna för hyressättningen i detta syfte. ROT-programmet bör läggas om så att det inriktas på en varsam ombyggnad. Statliga lån bör normalt inte utgå vid lägenhetssammanslagningar. Subventionerna vid ombyggnadslån bör sänkas. De boende bör själva få avgöra om ombyggnadsåtgärder inne i deras lägenheter skall genomföras. Antalet hushåll i bostadskön är givetvis inget mått på hur många bostäder som behövs men det är en indikation på att det på åtskilliga håll behövs ett ökat bostadsbyggande. Det är givet att kommunerna, som har ansvaret för bostadsbyggandet, i sin planering särskilt bör beakta behovet av små lägenheter. Det finns dock ingen anledning att bygga särskilda lägenheter för ungdomar - med undantag för studentbostäder där behovet av små och tillfälliga rum och lägenheter talar för en särlösning. Behovet av bostad ändras inte enbart därför att man uppnår en viss ålder. Vi avvisar särskilda bostadsbidrag till ungdomar av detta skäl men givetvis också på grund av de problem som bostadsbidrag generellt skapar. En ökad nyproduktion kan verka hämmande på de kraftiga prisökningar, som ägt rum främst på bostadsrätter. Fler bostadsrätter men också fler hyreslägenheter skulle verka dämpande på prisutvecklingen. är bostadsrättslägenheten ofta det enda tillgängliga alternativet för den som vill ha en liten lägenhet. Nyproduktionen medverkar också till en högre rörlighet på bostadsmarknaden. Det uppstår ofta kedjeeffekter som leder till att flera hushåll kan tillgodose sitt bostadsbehov. Även om en stor del av intresset just nu måste riktas mot nyproduktionen bör man ändå minnas att den motsvarar en procent av det befintliga bostadsbeståndet. Ett bättre utnyttjande av det äldre beståndet genom ökad rörlighet är en viktig och alltför ofta bortglömd metod att tillgodose människors bostadsönskemål. Reavinstreglerna för bostadsrätter innebär att beskattningen minskar kraftigt, med en fjärdedel under det andra, tredje och fjärde innehavsåret. Detta leder till att det ofta är lönsamt att vänta med försäljningen. vill bostadsrättsföreningarna minska andrahandsuthyrningen, vilket innebär att det i allmänhet är lönsamt att låta bostadsrättslägenheten stå tom i avvaktan på en lägre beskattning. Detta förstärks ytterligare genom att det vid köp av en annan bostad inte är möjligt att få uppskov med reavinstskatten vid försäljningen av en bostadsrätt. Reglerna för reavinstskatten bör därför ändras dels så att det blir möjligt att få uppskov med reavinsten, dels så att reavinsten beräknas efter de principer som gäller för beskattning av reavinst vid försäljning av småhus. Bruksvärdessystemets tillämpning innebär att hyrorna särskilt i storstadsregionernas centrala delar ligger långt under marknadsnivå. lönsamt an använda lägenheter som övemattningslägenheter därför att hyran kanske endast motsvarar kostnaden för på hotell. Följden av detta reglerade system blir bl. a. överskottsefterfrågan. Bristande överensstämmelse mellan det pris som människor är beredda att betala och det pris som gäller medför ett ineffektivt utnyttjande av bostadsbeståndet. Det blir t. ex. svårt att flytta från en äldre, stor och billig lägenhet till en ny och mindre om hyran för den nybyggda lägenheten inte är väsentligt lägre. Bruksvärdessystemet skapar också en omfattande svart marknad. Även om denna marknad tenderat att fungera allt mer friktionsfritt så finns det givetvis betydande svårigheter med en marknad där många omvägar måste gås för att marknadsvärden skall kunna realiseras och vissa vägar är kriminaliserade. De moraliska problem som en starkt reglerad bostadsmarknad medför skall inte underskattas. Ombyggnadsverksamheten har inneburit att tusentals smålägenheter har slagits ut. Avgången av lägenheter vid de ombyggnader som sker nu är dock väsentligt lägre. minskade antalet lägenheter i ombyggda fastigheter . Villkoren för statliga lån till ombyggnader bör skärpas. Det bör inte vara möjligt att erhålla sådana lån till sammanslagningar av lägenheter såvida det inte finns ett påvisbart överskott på smålägenheter på orten. Ökad satsning på bostadsrätter Mångå människor önskar bo med bostadsrätt. Många uppskattar den förening av enskilt ägande och gemensamt ansvarstagande i demokratiska former för fastigheten som bostadsrättsboende erbjuder. Detta medför också lägre boendekostnader. Nära förknippat med det enskilda ägandet är den fria överlåtelserätten av bostadsrättslägenheter. Det finns omkring 600 000 bostadsrättslägenheter. Antalet har ökat kraftigt . Det är dock fortfarande endast en mindre del av alla bostäder som upplåts med bostadsrätt, . Som vi tidigare understrukit måste behovet av bostadssubventioner minska. En ökning av kontantinsatserna och bostadssparandet i fråga om bostadsrätter bör därför eftersträvas. Hyresgästernas företrädesrätt vid försäljning hade ansvar för bostadspolitiken beslutade bl. a. att underlätta ombildningar från hyresrätt till bostadsrätt. Hyresgäster som bildade en bostadsrättsförening fick förköpsrätt till en fastighet när den såldes. Bostadsrättslagen kompletterades med en bestämmelse där det klargjordes att bostadsrätter får överlåtas fritt. beslut innebar att hyresgästerna fick rätt att inlämna en intresseanmälan gällande förvärv av fastigheten. Om två tredjedelar av de boende förklarade sig intresserade av en ombildning erhöll de företräde vid en försäljning av fastigheten. Fastigheten fick således inte säljas utan att först ha erbjudits till de boende. Denna rätt gavs till alla hyresgäster, oberoende av ägare. majoritet ändrade emellertid propositionen så att bostadsrättsförening ansluten till rikskooperativ organisation undantogs från kravet på två tredjedels majoritet av hyresgästerna för att förköpsrätt skulle inträda. anser fortfarande att propositionens ursprungliga förslag är att föredra. Kravet på kvalificerad majoritet bör dock mildras så att det räcker med enkel majoritet. Det bör vidare räcka med tre lägenheter för att denna rätt att bilda en bostadsrättsförening skall gälla. bör besluta om ändringar i bostadsrättslagen i enlighet med dessa riktlinjer. På förslag av den socialdemokratiska regeringen beslutade att ytterligare inskränka hyresgästernas förköpsrätt så att hyresgäster i fastigheter som ägs av bl. a. stat, landsting, kommun eller allmännyttigt bostadsföretag inte har denna rätt. Genom en lagändring har det också slagits fast att kommunens förköpsrätt går före de boendes. anser att de boende, som så önskar, skall ha företräde vid försäljning oavsett vem som äger fastigheten och oavsett vem som är köpare. De kommunala bostadsföretagen bör vara lyhörda inför önskemål från de boende om att överta fastigheten, även om det i mindre attraktiva områden blir för ett marknadslågt pris. Det kan dock ibland vara en bra metod för att komma till rätta med problem i ett bostadsområde att de boende får överta fastigheten och därmed ges möjlighet att ta ett större ansvar. majoritet beslutade på förslag av regeringen att räntebidrag skall dras in om en allmännyttigt ägd fastighet säljs till en av de boende bildad bostadsrättsförening. Beslutet hade sin udd riktad mot de kommuner som vill öka andelen bostadsrätter och på detta sätt främja ett utökat inflytande och ansvarstagande från de boendes sida. Dess orättvisa karaktär underströks ytterligare av att HSB och vid riksdagsbehandlingen undantogs från den nya regeln. Denna tendens att gynna två socialdemokratin närstående organisationer är ett direkt stötande inslag i regeringens bostadspolitik. bör besluta om en återgång till de regler som tidigare gällde. Socialdemokraternas negativ inställning till bostadsrättsboende märks också genom den lagändring som trädde i kraft . Efter valet lovade den nye bostadsministern att lägga fram en proposition om hembud och priskontroll. Sedan detta kritiserats kraftigt tillsattes i stället bostadsrättskommitté. Medan utredningen arbetade började dock HSB att tillämpa en treårig hembudsskyldighet i en del nybildade föreningar. Detta innebar att man inte hade rätt att fritt överlåta sin bostadsrätt utan en 1* 1987188. dast fick sälja tillbaka den till HSB för i princip den ursprungliga insatsen. Detta var uppenbart ett kringgående av förbudet i lagen mot hembudsskyldighet. HSB undvek nämligen att ta in kravet på hembud i föreningens stadgar. I stället träffade den regionala ett avtal med den bostadssökande om hembudsskyldighet. Trots att detta avtal var lagstridigt erhöll man ingen lägenhet om man inte skrev på avtalet. Detta kringgående av lagen ledde till att förbjöd HSB att fortsätta med hembudsskyldigheten. Den socialistiska riksdagsmajoriteten ändrade lagen så att HSB:s och hembudsskyldighet blev tillåten. Detta skedde på förslag av majoriteten i bostadsutskottet och utan någon beredning av ärendet. De förslag som bostadsrättskommitté lade fram 1985 var mycket långtgående. Kommunen föreslogs bl. a. få vidsträckta möjligheter att, över huvudet på de boende, tvinga på bostadsrättsföreningar regler om hembud och priskontroll. Ett genomförande av utredningens förslag skulle ha fått mycket negativa effekter. De skulle ha lett till två sorters bostadsrätter, en med priskontroll och en utan, vilket skulle pressat upp priserna ytterligare på de bostadsrätter som inte omfattas av priskontrollen. De innebär också ett angrepp mot bostadsrätten som boendeform. Hembud skapar rättsosäkerhet och medför svarta pengar. Regeringen tvingades, bl. a. efter en mycket negativ remissopinion, att säja nej till bostadsrättskommitténs förslag. Det bör dock noteras att bostadsministern i proposition 1986/87:37 framhållit att han inte är främmande för att införa hembudsskyldighet i alla bostadsrättsföreningar. På den socialdemokratiska partikongressen har han också uttalat att en rad motioner bl. a. med krav på hembud - är känslomässigt bifallna. har nya restriktioner och regleringar aviserats. vill gå i motsatt riktning. Enligt vår uppfattning talar de skäl som anförts mot bostadsrättskommitténs förslag även för att den nu gällande hembudsskyldigheten avskaffas. Efter en lagändring undantogs s. k. folkrörelsekooperativ från kravet på att söka förvärvstillstånd vid köp av fastighet. Med detta begrepp skulle förstås att endast HSB och men inte SBC (Sveriges Bostadsrättsföreningars ) var befriade från kravet att söka tillstånd.