ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02Kr15 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Krl5 av och () med anledning av prop. 1987/88:104 om kulturmiljövård I proposition 1987/88:104 om kulturmiljövård föreslås bl. a. ökade insatser för vård av kulturlandskap och fornlämningar. Nivån på dessa insatser är dock otillräcklig för att kunna leda till en offensiv satsning och för att bevara det starkt hotade öppna kulturlandskapet och därigenom också kunna stärka insatserna för kulturturismen. Nedläggningen av jordbruksföretag, minskad odling och minskad kreatursdrift har lett till att slyskogen breder ut sig i våra jordbruksbygder. Landskapets öppna karaktär och dess vittnesbörd om åtskilliga generationers odlarmöda, håller på att gå till spillo. Det krävs därför kraftiga insatser från olika håll för att inte omistliga värden skall gå förlorade. Det stödsystem som finns inom jord- och skogsbruksnäringarna har en konstruktion som motverkar möjligheterna att bibehålla ett öppet landskap. Det borde därför vara möjligt, inom ramen för ett samlat grepp om kulturmiljövården, att anpassa stödsystemet inom dessa näringar så att det öppna kulturlandskapet bevaras. Vid sidan av direkta bidrag och förändringar i jord- och skogsbrukssubventionernas inriktning måste även andra åtgärder vidtagas, för att uppnå en mer radikal effekt. Ett sätt är förändringar i skattesystemet. Med dagens pressade ekonomiska situation för jord- och skogsbrukare är det inte möjligt att på ideell bas kunna göra några bestående insatser för att vårda det egna, öppna kulturlandskapet. Det borde därför vara möjligt att erhålla skattereduktion för vårdåtgärder för att vidmakthålla ett öppet och levande kulturlandskap. Detta skulle kunna kombineras med en reducering av taxeringsvärdet för fastigheten grundat på förekomst av fornlämningar, kulturhistoriskt intressanta byggnader eller värdefulla kulturlandskapsavsnitt. med sina förhållandevis små uppodlade ytor, kan komma att drabbas hårt av en fortsatt förbuskning och skogsplantering på tidigare uppodlade områden. Det vore därför värdefullt att utses till för sökslän för att pröva nya former av åtgärder för att vidmakthålla ett öppet, Mot. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att stödsystemet inom jord- och skogsbruksnäringen ges en utformning så att kulturlandskapets öppna karaktär kan bibehållas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att en skattereduktion skall kunna utgå för genomförda vårdåtgärder för att kunna bibehålla det öppna landskapet på den egna fastigheten, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att i samband med fastighetstaxeringen en sänkning görs av taxeringsvärdet för fastigheter som hyser fornlämningar, kulturhistoriskt värdefull bebyggelse eller intressanta kulturlandskapsavsnitt. () ()
mot · GB02Kr16 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Krl6 med anledning av prop. 1987/88:104 om kulturmiljövård I allt väsentligt ställer jag mig bakom de riktlinjer för kulturmiljövården som regeringen lägger fram. Jag vill emellertid föreslå att de begränsade medel som står till förfogande vad gäller byggnadsminnesvård och vård av fornlämningar och kulturlandskap och som fördelas centralt decentraliseras till länsstyrelserna för beslut i länen, där man bäst känner behoven. Vad beträffar lagstiftningen föreslår jag att utskottet vid behandlingen av regeringens lagförslag vad beträffar 3 kap. 13 § andra stycket sista meningen vidtar den förändringen att ersättningens storlek skall grundas på den markanvändning som är aktuell när frågan om byggnadsminnesförklaring väcks. Vad beträffar rätten att överklaga beslut enligt 3 kap. 4 § att inte förklara en byggnad för byggnadsminne bör i motsats till vad som föreslås i 3 kap. 19 § andra stycket rätten inte begränsas till . Jag föreslår att överklagningsrätten behålls i nuvarande omfattning, detta inte minst av demokratiska skäl. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs i motionen om decentralisering av beslut om bidrag till bl. a. byggnadsminnesvård, 2. att beslutar att 3 kap. 13 § andra stycket sista meningen förslaget till lag om kulturminnen m. m. skall få det innehåll som anges i motionen, 3. att beslutar att avslå den i 3 kap. 19 § andra stycket förslaget till lag om kulturminnen m. m. föreslagna begränsningen i fråga om rätten att överklaga vissa beslut.
mot · GB02Kr17 · 1988-04-07 00:00:00 — Motion till 1987/88: Kr 17 av i och () med anledning av prop. 1987/88:141 om ändring i lotterilagen (1982:1011), m. m. förbjöds spel på s. k. enarmade banditer. Orsaken till förbudet var främst negativa sociala verkningar. Det påstods att många människor hamnade i social misär på grund av spel på enarmade banditer där eventuella vinster utbetalades direkt i kontanta pengar. Till saken hör att enarmade banditer till största delen fanns på restauranger med utskänkningstillstånd. startade det statliga trisslotteriet där de som vinner får en vinst . utbetald vid försäljningsstället. Trisslotterna distribueras en gång . såldes lotter till ett värde av 80 milj. kr. Det skall påpekas att försäljningsställena ville sälja än fler. Enligt i förelåg till novemberutsändningen beställningar på runt 9 miljoner lotter, vilket motsvarar en försäljning på 180 milj. kr. har sålts 5,5 miljoner lotter , vilket ger en omsättning på 110 milj. kr. En trisslott kostar . Till skillnad från de enarmade banditerna, som till största delen fanns på restauranger med utskänkningstillstånd, säljs trisslotterna av kommissionärer. Detta innebär att drygt 8000 kiosker, tobaksaffärer och varuhus säljer lotterna. Trisslotteriets popularitet har gjort att de säljs snabbt. Ett inte ovanligt inslag har varit att köer av lottköpare har förekommit innan öppningsdags vid tobaksbutiker de dagar trisslotterna har börjat säljas. I och med införandet av trisslotter kan det förmodas att de sociala skäl som anfördes mot de enarmade banditerna ej längre existerar. Med tanke på den lättillgängliga försäljningskedja som säljer trisslotter saknas det skäl att fortsättningsvis bibehålla förbudet mot enarmade banditer. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar att förbudet mot spel på enarmade banditer upphävs. () () 1987/88 Kr 17-24 1 1987/88.
mot · GB02Kr19 · 1988-04-08 00:00:00 — 1987/88: Kr 19 av och () med anledning av prop. 1987/88:141 om ändring i lotterilagen (1982:1011), m. m. I propositionen om ändring i lotterilagen föreslås flera förenklingar i avsikt att underlätta för de lokala föreningarna att anordna lotterier. Nuvarande regler om att lotterier under en 12- månadersperiod får omfatta högst . föreslås förändrad att få uppgå till högst . Denna förändring av den s. k. fria sektorn uppfattas som positiv och kan underlätta och förenkla i betydande omfattning. En besvärande omständighet har emellertid lagts in i lagförslaget. Det innebär att den fria sektorn ej får utnyttjas för lotterier på fasta platser såsom kiosker etc. Detta kan i en del fall innebära ett hårt slag mot många föreningar och dessutom gå på kollisionskurs med de allmänna intentionerna i propositionen. Fria sektorns lotterier har fungerat mycket bra de har funnits. I hög grad har den kvoten använts på lotterier som sålts på fasta platser i enklare kiosker eller motsvarande. Skulle lagförslaget om fria sektorn att inte få utnyttja fasta platser gå igenom kommer detta att innebära en stor arbetsbelastning för de många föreningarna, men också att det administrativa krångel som myndigheten avsågs befrias i från går om intet. Vidare kommer betydande lösenkostnader att drabba de föreningar som av tvingande ekonomiska skäl måste anordna lotterier. En tänkbar förändring skulle kunna vara att lotterier som säljs från fasta platser hade ett lägre högsta belopp än andra motsvarande lotterier. Med anledning av det anförda vill vi föreslå att beslutar att undanröja förbudet i den föreslagna lydelsen av lotterilagens 14 §, moment 2, så att lotterier sålda från fasta platser i princip får samma regler som andra föreningslotterier.
mot · GB02Kr24 · 1988-04-11 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr24 med anledning av prop. 1987/88:141 om ändring i lotterilagen (1982:1011), m. m. Den nuvarande lotterilagen tillkom 1982. I föreliggande proposition återfinns förslag som syftar till att förstärka folkrörelsernas möjligheter att anordna lotterier. Med folkrörelser avses organisation i enlighet med § 11 i lotterilagen, dvs. ideell förening med huvudsakligt syfte att främja allmännyttiga ändamål inom landet och som i sin verksamhet tillgodoser sådant ändamål. Tyvärr har praxis utvecklats på ett olyckligt sätt när det gäller tolkningen av begreppet ideell organisation. På en del platser i landet har bl. a. lokala fackliga organisationer inom LO, TCO och LRF förvägrats lotteritillstånd. Detta är enligt min uppfattning inte i enlighet med lagens syfte. De lokala fackliga föreningarna måste anses som ideella föreningar som uppfyller folkrörelsebegreppet. Lokala fackliga föreningar har oftast endast medlemsavgifter och insamlingar som enda inkomstkällor. I samband med möten och arrangemang anordnas lotterier för att finansiera sammankomsterna. Det finns därför enligt min uppfattning anledning att uttalar att i begreppet ideell förening enligt § 11 lotterilagen också ingår lokala fackliga föreningar/organisationer. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att i begreppet ideell förening enligt 11 § lotterilagen skall ingå lokala fackliga föreningar och organisationer.
mot · GB02Kr26 · 1988-04-20 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Kr26 av och () med anledning av prop. 1987/88:144 om musiken i Den rådande ordningen på det kyrkomusikaliska området har fört fram vårt land till en tätposition i världen. Även på mycket små orter har det kyrkliga musiklivet haft en professionell ledning. Det är mycket angeläget att eventuella reformer på detta område inte äventyrar den goda kvaliteten. Mot denna bakgrund är det oroande att regeringen nu framlägger ett förslag som på det mycket centrala avsnittet om kommunalisering av kyrkomusikertjänsterna möter ett betydande motstånd från huvuddelen av stiften och den närmast berörda personalorganisationen. Enligt vår mening är det ett minimikrav att förslag som så påtagligt berör det kyrkliga församlingslivet också behandlas av kyrkomötet. I avvaktan på att så kan ske bör avslå propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår propositionen, 2. att beslutar att hos regeringen begära att frågan om kyrkomusikens framtida organisation föreläggs kyrkomötet för hörande.
mot · GB02Kr29 · 1988-04-20 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Kr29 av och () med anledning av prop. 1987/88:144 om musiken i I regeringens proposition 1987/88:144 angående musiken i uttalar sig departementschefen beträffande den lägre kyrkomusikerutbildningen att utbildningen av kantorer skall ske vid och inom folkhögskolans ram. Däremot finns inga uttalanden om det totala behovet av antalet årsstudieplatser eller var utbildningen skall bedrivas. lider stor brist på utbildade kyrkomusiker. Den nordligaste utbildningen finns i . Det skulle vara otillfredsställande om även fortsättningsvis övre skulle komma att sakna lägre kyrkomusikerutbildning. Det faktum att all erfarenhet visar att nyutbildade musiker gärna stannar kvar i den region där de fått sin utbildning, talar dessutom starkt för att lokalisera en lägre kyrkomusikerutbildning till i . har en musiklinje av erkänt hög kvalitet. Geografiskt ligger den också mycket nära i , vilket ger rika möjligheter till samverkan. Vid finns också förstklassiga övningsorglar, då man har organistutbildning. En lägre kyrkomusikerutbildning vid skulle komma att utgöra en naturlig rekryteringsbas för den högre kyrkomusikerutbildningen vid , vilket måste anses utomordentligt angeläget. Det finns alltså behov av lägre kyrkomusikerutbildning i övre , detta slogs för övrigt fast i utredningen 1985:55, samt resurser att bedriva en sådan vid . En konkret handlingsplan, med syfte att lokalisera lägre kyrkomusikerutbildning till , ligger också helt i linje med den aktuella propositionens uttalande om att den lägre kyrkomusikerutbildningen skall ligga inom folkhögskolans ram. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motio nen anförts om lokalisering av lägre kyrkomusikerutbildning till Mot. 1987/88 . () ()
mot · GB02Kr4 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr4 med anledning av prop. 1987/88:104 om kulturmiljövård Lagförslaget i 3 kap. 19 § sista stycket innebär en begränsning av nu gällande rätt enligt byggnadsminneslagen att överklaga beslut att inte bifalla framställning om byggnadsminnesförklaring. Den arbetsgrupp som utarbetat förslaget har inte angett någon sådan begränsning i rätten att överklaga som propositionen innebär (bil. 1.2, s. 153 och 156). Förslaget har införts i specialmotiveringen till den lagtext som remitterades till lagrådet (4 § sista stycket s. 88). Efter påpekande från lagrådet att det är en nyhet att endast får överklaga beslut att inte förklara en byggnad för byggnadsminne ges följande motivering: Denna begränsning har införts för att inte byggnadsminnesvårdens knappa resurser onödigtvis skall tas i anspråk för processer. Den givna motiveringen kan kanske synas bestickande, men den står inte i överensstämmelse med portalparagrafens uppfordrande mening i I kap. 1 §: Det är en nationell angelägenhet att skyda och vårda vår kulturmiljö. Ansvaret för detta delas av alla Begränsningen av besvärsrätten strider mot gängse rättsprinciper och den demokratisering av beslutsprocessen som eftersträvas i andra sammanhang. De människor och grupper av människor som av ideella skäl arbetar för att vårda kulturarvet blir knappast stimulerade till fortsatt engagemang, om de inte ens har besvärsrätt i av dem anhängiggjorda ärenden. Det framstår faktiskt som angeläget att enskildas och kommuners ansvar för kulturminnesvården bevaras och vidgas. Frågan om bevarandet av våra kulturminnen får inte enbart överlåtas till vissa myndigheter att lösa. Bevarandefrågorna får ej heller utvecklas till att enbart bli en fråga om tillgång till statliga medel. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 3 kap. 19 § sista stycket förslaget till lag om Kulturminnen, m. m. skall utgå.
mot · GB02Kr5 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr5 av och () med anledning av prop. 1987/88:104 om kulturmiljövård I proposition 1987/88:104 föreslås en samlad lagstiftning för kulturmiljövården samt vissa ökade insatser inom delar av verksamheten. Förslaget är tillfredsställande i många avseenden, men det är knappast tillräckligt långsyftande. De nya satsningarna rör framför allt luftföroreningarnas skadeverkningar på kulturmiljön samt insatser för vård av kulturlandskap och fornlämningar, vilket i och för sig är positivt. Några ökade medel föreslås däremot inte för byggnadsvården, vilket är att beklaga eftersom svensk byggnadsvård är oerhört eftersatt jämfört med andra europeiska länders. Det finns mycket stora behov inom byggnadsvården, såväl vad gäller antalet lagskyddade byggnader som de ekonomiska satsningarna. Inte minst gäller det vårt nationella bidrag till den europeiska byggnadstraditionen, framför allt timmer- och trähusbebyggelsen. Enbart i räknas behovet av stödinsatser inom byggnadsvården till 10 milj. kr. För som turismlän är det angeläget att bevara den äldre kulturbebyggelsen, som är en del av vårt kulturarv. Att byggnadsminnesvården inte prioriteras framgår av lagförslagets kap. 3 inledningsparagrafen, där epitetet synnerligen bibehållits framför märklig. Denna onödiga språkliga dubblering synnerligen märklig ger läsaren uppfattningen att byggnader endast i undantagsfall kan skyddas. Av kommentaren framgår dock att detta inte är meningen. En fråga som inte diskuterats i propositionen är handläggningen av bidragen till kulturmiljövård. Fluvuddelen av de begränsade medel som står till förfogande fördelas centralt. Detta gäller såväl byggnadsminnesvård som vård av fornlämningar och kulturlandskap. Enligt vår mening bör i stället större delen av vårdanslagen decentraliseras och ställas till länsstyrelsernas förfogande för beslut i länen, där man bäst känner behoven. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en ökning av anslaget till kulturmin nesvård med minst 10 milj. kr. för vård av kulturhistoriskt värdefull Mot 1987/88 bebyggelse för nästföljande budgetår, Kr5 2. att beslutar att ordet synnerligen i lagförslagets 3 kap. 1 § utgår, 3. att beslutar att handläggningen av bidragen till kulturmiljövård i ökad utsträckning decentraliseras till länsstyrelserna. fm) fm)
mot · GB02Kr8 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr8 med anledning av prop. 1987/88:104 om Mot. kulturmiljövård 1987/88 1 proposition 1987/88:104 om kulturmiljövård föreslås en samlad lagstiftning om kulturmiljövården, samt vissa utökade insatser inom delar av verksamheten. Satsningarna rör framför allt luftföreningarnas skadeverkningar på kulturmiljön samt insatser för vård av kulturlandskap och fornlämningar. Svensk byggnadsvård är blygsam jämfört med den i andra europeiska länder, såväl vad gäller antalet lagskyddade byggnader som vad gäller de ekonomiska insatserna. finns mycket stora behov. Inte minst gäller detta vårt nationella bidrag till den europeiska byggnadstraditionen, timmerbebyggelsen. I finns en utomordentligt värdefull bebyggelse, som medeltida stadskärnor, de väl kända 16001700-talsslotten och en betydande agrar bebyggelse med byar och gårdsbildningar. Mindre omtalade är den omfattande industri- och arbetarbebyggelsen, som belyser vårt eget århundrades historia. Den bristande prioriteringen av byggnadsminnesvården markeras i lagförslaget genom bibehållande av epitetet synnerligen framför märklig i 3 kapitlets inledningsparagraf. Den onödiga språkliga dubbleringen "synnerligen märklig bibringar läsaren uppfattningen att byggnader endast i rena undantagsfall skall kunna skyddas. Av kommentaren framgår dock att detta inte är meningen. En fråga som inte diskuteras i propositionen är handläggningen av byggnadsfrågorna. Huvuddelen är av de begränsade medel som står till förfogande fördelas centralt. Enligt min mening bör i stället större delen av byggnadsvårdsanslaget ställas till länsstyrelsernas förfogande för beslut i länen, där man bäst känner behoven. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av resurser för vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse, 2. att beslutar att ordet synnerligen i lagförslagets 3 kap. 1 § skall utgå, 1 1987/88. 3. att uttalar sig för att handläggningen av byggnads- Mot. 1987/88 vårdsärendena i ökad utsträckning decentraliseras.
mot · GB02L10 · 1988-04-18 00:00:00 — Motion till 1987/88 :L10 med anledning av prop. 1987/88:155 om skydd för företagshemligheter Propositionen innehåller nya regler som skall ersätta lagen om vissa bestämmelser mot illojal konkurrens. Det finns anledning att uttala tillfredsställelse över att äntligen denna gamla lagstiftning ersättes av en modernare lag. Inledningsvis skall framhållas det angelägna i att under utskottsbehandlingen säkerställer information såvitt gäller den senaste tidens mycket viktiga rättsutveckling inom detta område. Tingsrätten i lär enligt uppgift ha avkunnat en dom enligt vilken ett antal anställda som tillförsäkrat sig affärshemligheter från sin arbetsgivare, övertagit arbetsgivarföretagets kundregister och etablerat med arbetsgivaren konkurrerande verksamhet dömts till straff för olovlig verksamhet. Tingsrättens dom torde innehålla ett rättsligt resonemang som kan på ett effektivt sätt belysa svagheten i den gamla lagstiftningen och därmed behovet av förtydliganden i den moderna lagstiftningen. En central nyhet i de nu föreslagna reglerna är att skadeståndsreglerna innehåller såväl reparativ som preventiv funktion. Enligt 9 § skall bestämning av skadestånd ske med hänsynstagande till näringsidkarens intresse av att hemligheten inte obehörigen utnyttas eller röjes och till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Den nya lagstiftningen definierar de informationsvägar som kan leda till att såväl straffbestämmelser som skadeståndsbestämmelser blir tillämpliga. Om en företagshemlighet läcker över till en konkurrent via en anställd, via en affärsförbindelse eller genom företagsspioneri, kan det förfördelade företaget angripa konkurrentens innehav av företagshemligheten. Om emellertid överföringen av företagshemligheten sker till konkurrenten via myndighets uppträdande, finns ej möjligheten att angripa konkurrents innehav av den egna företagshemligheten. I det moderna, svenska samhället sker kontakter emellan enskilda näringsidkare och myndigheter i en mängd olika kopplingar såsom reglering, kontroll, tillsyn, tillståndsprövning, beskattning, samhällsplanering, beviljande av ekonomiskt stöd, priskontroll, patentskydd, statlig provning m. m. Särskilt i fall av ansökan om lokaliseringsstöd eller utvecklingsstöd krävs ofta att detaljerad redovisning lämnas för tilltänkta affärsprojekt, vilka upplysningar kan komma att innehålla informationer om företagshemligheter. Det enda skydd som råder såvitt gäller sekretesskydd hos myndighe I 1987/88. 3 sami Nr L1014 ter är regler om brott mot tystnadsplikt. I undantagsfall kan Mot 1987/88 sådana påvisas och kan även ersättningsskyldighet för ifrågavarande myn- L10 dighet komma att utgå. Härvidlag gäller emellertid inte de för näringsidkaren förmånliga skadeståndsbestämmelserna som redovisats ovan. Med stöd av det som anförts yrkas att genom en särskild lagregel beslutar att rätten till skadestånd och straffbarheten skall vara densamma i den mån affärsidkarens konkurrent kommit i besittning av företagshemlighet genom myndighets medverkan.
mot · GB02L12 · 1988-04-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:L12 med anledning av prop. 1987/88:155 om skydd för företagshemligheter Det verkar troligt att vissa företag brutit mot lagen när det gäller vapenexport. Orsaken till att vi fått reda på detta är att en anställd talat om det. Självfallet skadar det ett företag när hemligt material som visar att företaget begår brottsliga handlingar blir offentliga. Men detta får självfallet inte medföra att en anställd som avslöjar detta material straffas av samhället. Om regeringens lagförslag om skydd för företagshemligheter antas kommer just detta att inträffa. Lagen bör inte antas av . Det finns även andra skäl att kritiskt granska den utveckling mot hemlighetsmakeri och alltmer militaristisk bevakning som våra företag genomgår. En representant för säpo har i :s regi berättat för riksdagsledamöter om :s utvidgade verksamhet för att råda och hjälpa företag att bevaka sina hemligheter. Storföretagen liknar alltmer befästa fort, med elektronisk övervakning och låsta dörrar och personkontroll. Vilka intressen gynnas av denna utveckling och vilka missgynnas? Hur blir arbetsklimatet och förtroendet mellan medarbetare? Vilka driver på utvecklingen? I finns en företagsgrupp som kallar sig , som arbetar på ett annorlunda sätt. Företagen har lyckats bra och mycket få konkurser har inträffat. I stället för kontroll bygger de upp ett skyddande nätverk. Ledstjärnan är öppenhet, generositet och förtroende. En nära samverkan eftersträvas med alla man har att göra med: medarbetare, kunder, grannar, leverantörer etc. Bokföringen är öppen. Företagen berättar både om svårigheter och framgångar och får ett massivt stöd från nöjda kunder med flera när man behöver hjälp. Konkurrenter välkomnas och får ta del av erfarenheter. Man strävar efter att möta behov som inte behöver uppammas. Arbetsglädje är den förnämsta drivkraften. De anställda och deras familjer och vänner får kostnadsfritt använda företagens maskiner till eget bruk. Näringslivet är en viktig del av livet. Om öppenhet och gemenskap är ett önskvärt sätt att leva, så kan vi inte utan skadliga följder leva vårt näringsliv slutet och misstänksamt. Mot 1987/88 L12 1. att avslår regeringens proposition 1987/88:155 om skydd för företagshemligheter, 2. att hos regeringen begär utredning om utvecklingen inom näringslivet när det gäller hemlighetsmakeriet, i enlighet med vad som anförts i motionen.