mot · GB02Ju811 · 1988-01-21 00:00:00 — Åtgärden är i stället avsedd att tydligt visa effekterna av den unges handling för skadelidanden och samhällets reaktioner på detta beteende. Föräldrar har ett ansvar för omyndiga barns handlingar. Det är viktigt att föräldrar lever upp till sitt ansvar. Ett utsträckt föräldraansvar ställer också krav på samhällets olika myndigheter att underrätta föräldrar när en myndighet får kännedom om att ett barn visar sociala störningar. Denna skyldighet skall omfatta såväl polisen som skolan och de sociala myndigheterna. Föräldrarna måste betraktas som naturliga samarbetspartners för myndigheterna när det gäller att tillrättaföra en ung människa. Undantag för detta bör ske när det på grund av familjeförhållanden och barnets allmänna sociala situation bedöms som olämpligt. Ytterligare en insats bör prövas när det gäller insatser för unga lagöverträdare. Vare sig den som drabbas av brottet är en privatperson, ett företag eller offentlig myndighet är det angeläget att konfrontera den unge med den drabbade. Samhället bör inte föreskriva någon skyldighet för de drabbade att medverka i en sådan verksamhet. Däremot bör den unge åläggas medverka när den drabbade så önskar. Konfrontationen skall syfta till att tydliggöra effekterna av brottet för lagöverträdaren. Samhället har bristande insikter om omfattningen av ungdomsbrottsligheten. Detta beror främst på att de brott där gärningsmannen är , dvs. inte är straffmyndig, ej får registreras. Därmed är det inte känt om brottsligheten hos de verkligt unga ökar, minskar eller är oförändrad. När det gäller brott begångna av så unga gärningsmän är det självklart viktigt att ta hänsyn till den unges omognad. En registrering på sedvanligt sätt är därför inte lämplig. Detta innebär dock inte att samhället helt bör åsidosätta möjligheterna att följa utvecklingen av brottsaktiviteten även hos denna grupp. Ett visst faktainhämtande bör därför inledas. Registreringen bör dock - med bevarad anonymitet för lagöverträdarna - endast omfatta brottstyp och gärningsmannens ålder. Polisens personalresurser är otillräckliga. Den underdimensionerade polisutbildningen har medfört att vakansläget snabbt försämras särskilt i storstadsområdena. Detta är alarmerande inte minst mot bakgrund av de stora regionala variationer som råder när det gäller brottsfrekvens. Under en följd av år har brottsligheten ökat mer i storstadsområdena än i övriga landet. har slagit vakt om polisutbildningen. Partiet har därför presenterat förslag i syfte att möjliggöra en dimensionering av utbildningen som långsiktigt motsvarar behovet av utbildade polismän. Den socialistiska riksdagsmajoriteten har avslagit våra krav. Av ekonomiska skäl har regeringen medvetet underdimensionerat polisutbildningen. Effekterna av handlandet kommer att få förödande konsekvenser . Prognoser när det gäller avgångar från poliskåren visar att ca 550 personer kommer att sluta sina anställningar. 275 personer avgår med ålderspension och lika många beräknas söka sig från polisen till andra uppgifter. Polismän är en attraktiv yrkeskår för stora delar av näringslivet. Polisutbildningen är treårig. /89-1990/91 kommer endast 960 polismän att utexamineras från . Avgången kan lågt räknat beräknas till minst 1300 personer. Antalet nyutbildade kommer inte att vara tillfyllest. Polisutbildningen måste därför öka åren framöver. I proposition 1986/87:100 bil. 4 föreslog regeringen att endast 150 polisaspiranter skulle anställas och utbildas under /88. Främst det alarmerande personalläget i storstadsområdena tvingade dock regeringen att utöka antalet aspiranttjänster under pågående budgetår. Inte ens den nu föreslagna ökningen av polisutbildningen inför /89 kommer att motsvara den beräknade personalavgången 1990/91. Vakansläget kommer att förvärras. pågår därmed en personell nedrustning av polisen. Det är en utveckling som på grund av redan fattade beslut kommer att fortsätta . Ansvaret för detta vilar på den socialistiska riksdagsmajoriteten. har i sin budgetframställning äskat 460 aspirantplatser. De skäl som styrelsen anför för sitt ställningstagande synes välgrundade. Intagningen till bör därför utökas att omfatta 460 platser. Vi beräknar för ändamålet ett i förhållande till regeringens förslag med . Personal- och utvecklingsinsatser inom polismyndigheten Polisens arbete är pressande. Arbetspassen kan vara långa. Helg-, kvällsoch nattjänstgöring är nödvändig. Planerade ledigheter och korttidsfrånvaro kan ofta inte täckas upp. Detta medför att den enskilde polismannen kan tvingas acceptera ändringar båda avseende arbetsuppgifter och arbetstider med korta varsel. Inte sällan är personalsituationen sådan att polisdistriktet tvingas koncentrera arbetet att omfatta den direkt övervakande och ingripande verksamheten. Andra arbetsuppgifter av utredande, ordningsskapande och informerande karaktär får anstå. Polismän vitsordar att bristen på personal leder till att angelägna arbetsuppgifter inte kan utföras. Bristen på personal medför också att arbetet ofta endast kan planeras dag för dag. Det är därmed inte möjligt att planera verksamheten långsiktigt vilket begränsar polismyndighetens möjligheter att organisera arbetet effektivt. 275 polismän väljer att byta yrke . Vid en jämförelse med andra yrkesgrupper är poliser yrkestrogna. Även om det antal poliser som byter yrke är litet i förhållande till antalet tjänstemän inom kåren, är det nu angeläget att söka minska detta. Vakansläget inom kåren kan förbättras endast genom att minska avgången till andra yrken. Polismyndigheterna bör här kunna få erfarenheter från andra samhällssektorer. Sjukvårdshuvudmännen har påbörjat ett arbete i syfte att minska avgångarna i vårdyrkesgrupperna genom att förbättra arbetsförhållandena m. m. Här ingår insatser som - att kartlägga skälen för avgångarna från yrket i fråga, - att förbättra arbetstiderna och övriga arbetsvillkor, - att fördjupa arbetets innehåll, - att erbjuda en individuell utvecklingsplanering för varje anställd, - att erbjuda vidare- och fortbildningsinsatser dels till olika grupper av anställda, dels också till enskilda individer. Det är angeläget att ett motsvarande arbete initieras inom polismyndigheten. I den decentraliserade polisorganisationen är det de lokala polismyndigheterna som har att svara för uppläggningen av polisens arbete. Merparten av uppgifterna vad avser personalutveckling och personalplanering åvilar därför dem. De lokala polisstyrelserna/myndigheterna har också, genom sin kännedom om lokala förhållanden och behov, de bästa möjligheterna att genomföra arbetet. Vissa fort- och vidareutbildningsinsatser kan också genomföras på lokal nivå. Erfarenheterna från enskilda polismyndigheter bör dock spridas till andra. Det är också angeläget att utbildningsbehov som kräver utbildningsinsatser regionalt eller centralt kan tillgodoses. har en viktig uppgift när det gäller att förmedla erfarenheter mellan distrikten samt att planera och genomföra de särskilda utbildnings/utvecklingsinsatser som inte lämpligen kan genomföras på lokal nivå. Även andra insatser som kan hejda avgångarna från poliskåren bör prövas. bör därför ställa ett särskilt anslag på 10 milj. kr. polisstyrelsens förfogande att fördelas på olika polisdistrikt. Anslaget kan Mot. lämpligen tas upp med särskild rubrik under anslaget B 4. Lokala polisorga- Ju811 nisationer. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om insatser inom området personalutveckling m. m. i syfte att förbättra arbetsförhållanden inom polismyndigheten. En viktig arbetsuppgift för polisen är att arbeta brottsförebyggande. En nära kontakt mellan polisen och allmänheten är därför angelägen. De poliser som är kvarters/områdespoliser arbetar nära människor ute i bostadsområdena. Kvarters/områdespolisen har en viktig funktion när det gäller att skapa ett förtroendefullt förhållande till allmänheten. I områden med sociala problem är kvarters/områdespolisernas arbete särskilt viktigt. De kan, med hjälp av en god kännedom om området och dess innevånare, ingripa tidigt för att hjälpa främst barn och ungdomar och därigenom förhindra en kriminell utveckling hos dem. En nödvändig förutsättning för att verksamheten skall vara av hög kvalitet är dock att arbetet kan bedrivas kontinuerligt och planeras långsiktigt. Bristen på personal är ett allvarligt hot mot kontinuiteten och kvaliteten i kvarters/områdespolisarbetet. I allt fler polisdistrikt avbryts verksamheten därför att kvarters/områdespoliserna oundgängligen behövs för att delta i distriktets allmänna arbete. Ytterligare ett hot mot verksamheten är att myndigheterna i vissa fall prioriterar rekrytering av andra polismanstjänster än kvarters/områdespoliser. Kvarters/områdespolisernas arbete och verksamhet måste prioriteras högre än . I samhällsdebatten kan det ibland vara svårt att argumentera för och slå vakt om insatser av förebyggande karaktär. Detta gäller oavsett om åtgärderna avser att förebygga ohälsa, kriminalitet, sociala skador eller skador av annan karaktär. I situationer där resurserna minskar har samhället också prioriterat insatser för att lindra en uppkommen skada, bota en sjukdom eller rehabilitera en lagöverträdare. I ett längre perspektiv är en satsning på brottsförebyggande arbete dock viktig. Ett framgångsrikt sådant arbete kommer att leda till en förbättrad trygghet för människor i samhället och en minskad brottslighet. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om vikten av att det förebyggande arbete som kvarters/ områdespoliser svarar för prioriteras högre än . Polisen har ansvar för ordningen på allmän plats. För att kunna fullgöra denna arbetsuppgift fordras att polisen arbetar aktivt främst med gatupatrullering. Ett arbete ute på gator och torg medför också att allmänheten på ett naturligt och avspänt sätt får kontakter med polisen och positiva erfarenheter av polisens arbete. I de stora städernas cityområden är gatupatrullering angelägen också av det skälet att gatuvåldet, personrånen m. fl. brottstyper ofta sker där. Också i brottsuppdagande syfte är det således angeläget att så långt möjligt arbeta med gatupatrullering. Åklagarväsendets organisation har centraliserats . Den av 1985 beslutade förändringen av åklagarväsendets regionala organisation medförde att av de tidigare 21 länsåklagardistrikten bildades 13 åklagarregioner. motsatte sig denna centralisering. Därefter har åklagarutredningen i sitt betänkande Åklagarväsendets lokala organisation m. m. (SOU 1986:26) föreslagit en sammanslagning av ett antal åklagardistrikt. Mot förslaget i denna del reserverade sig representant i kommittén. Betänkandet har remissbehandlats varvid ett stort antal remissinstanser kritiserade förslaget till sammanslagning av åklagardistrikt. Föredragande statsråd har tagit intryck av remissopinionen och anför nu i proposition 1987/88:100 bil. 4 som sin åsikt att någon sammanslagning av åklagardistrikten inte är aktuell. noterar med tillfredsställelse att åklagarorganisationen därmed kan beredas arbetsro . vidgades möjligheterna för åklagare att meddela åtalseftergift. Åtalsunderlåtelse kan numera meddelas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts och om det kan antas att brottet inte föranleder annan påföljd än böter eller om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse. meddelades över 21000 beslut om åtalsunderlåtelser. Ur allmänpreventiv synpunkt innebär de ökade möjligheterna att meddela åtalsunderlåtelse klara risker. När en lagöverträdare meddelas åtalseftergift upplever inte allmänheten eller lagöverträdarna att brottet följs av en samhällets sanktion. Detta kan skada allmänhetens tilltro till rättsskipningen. Det är utomordentligt viktigt att lagöverträdelser leder till en reaktion från samhällets sida. Lagföring har i sig en brottsförebyggande effekt. Om sanktionerna uteblir förlorar de uppställda reglerna sin trovärdighet. Respekten för rättsväsendet kan därmed urholkas. Reglerna för åtalsunderlåtelse bör göras mer restriktiva. yrkar därför att beslutar att de före gällande reglerna om åtalsunderlåtelse åter skall gälla. Lekmannarepresentationen i de allmänna domstolarna ändrades formerna för lekmannamedverkan i de allmänna domstolarna. Antalet nämndemän minskade från tidigare fem till tre i allmänna mål utom i mål för vilka inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Antalet nämndemän är nära 8000. De förändrade reglerna rörande lekmannamedverkan har medfört att tjänstgöringsfrekvensen för nämndemän halverats. En bred lekmannamedverkan i de allmänna domstolarna är viktig av flera skäl. Nämndemannen är en allmänhetens representant i rättsskipningen och deltar aktivt i det rättsvårdande arbetet. motsatte sig förslaget till begränsad lekmannarepresentation i de allmänna domstolarna på bl. a. dessa grunder. Nämndemannakårens representativitet har ifrågasatts . En kartläggning av nämndemannakåren tyder också på att vissa grupper i samhället är underrepresenterade i kåren. Det är viktigt att nämndemannakåren har en sammansättning som medför att kåren är representativ för allmänheten. Frågan om en vidgad representation av lekmän i tingsrätt m. m. har ånyo aktualiserats. Flera olika förslag har presenterats. En sådan förändring kan leda till att de enskilda nämndemännen får möjligheter att tjänstgöra än . Detta ökar den enskilde nämndemannens möjligheter att följa rättsutvecklingen. Enligt är det av vikt att garantera en bred lekmannamedverkan i tingsrätt m. m. samt att de lekmän som deltar i verksamheten får möjligheter att följa denna i tillräcklig omfattning. Lekmannarepresentationen bör därmed breddas i förhållande till . Detta bör ges regeringen till känna. I proposition 1987/88:100 bil. 4 föreslår justitieministern en uppräkning av arvodet till nämndemän. Nämndemännen får inte samma ersättning för sin verksamhet. Den som inte kan bevisa att nämndemannaarbetet medfört en förlust av inkomst tillerkänns endast ett grundbelopp. Den som däremot kan leda i bevis att nämndemannauppdraget förorsakat vederbörande en inkomstförlust får - beroende på förlustens storlek - förutom grundbeloppet även ett tilläggsbelopp. Grundbelopp och tilläggsbelopp är tillsammans maximerade till . för en hel dag. föreslår justitieministern en uppräkning av tilläggsbeloppet medan grundbeloppet föreslås vara oförändrat . Ett ersättningssystem för förtroendevalda skall enligt mening utgå från principen att lika insatser skall ersättas lika. Arbetsinsatsen är oberoende av vilken inkomst den förtroendevalde har i sitt ordinarie yrke. Enligt uppfattning bör därför alla nämndemän ersättas med samma belopp för en viss prestation. bör därför besluta att de medel som upptagits under konto D2. Ersättning till nämndemän, D3. Allmänna förvaltningsdomstolarna, Ersättning till nämndemän, D5. Försäkringsdomstolarna, Ersättning till nämndemän och andra icke lagfarna ledamöter i den del anslaget avser ersättning till nämndemän, i sin helhet skall användas för att höja grundbeloppet. Vid valet av påföljd åligger det domstolen att göra en avvägning mellan allmänpreventiva och individualpreventiva behov inom de påföljdsgränser som är stadgade för det aktuella brottet. När det gäller brott med ett högt straffvärde är det av allmänpreventiva skäl nödvändigt att utdöma ett fängelsestraff. Enighet råder om att ett frihetsberövande straff som fängelse i sig inte har någon rehabiliterande verkan för den dömde. Under en följd av år har därför yrkat att nya påföljder skall införas som ett komplement till fängelsestraff. i motionen har vi föreslagit att påföljden kontraktsvård i kombination med villkorligt fängelse skall införas. Därutöver bör en ny sanktion, samhällstjänst, införas. Våra förslag har avvisats av . Det är därför med tillfredsställelse noterar att nuvarande justitieministern i bil. 4 till budgetpropositionen ger uttryck för en mer nyanserad uppfattning vad gäller införande av påföljden samhällstjänst. Ministern aviserar (sid. 30 i bilagan) sin avsikt att framlägga en proposition angående unga lagöverträdare och anför: Jag vill i det här sammanhanget säga att det enligt min mening finns mycket som talar för att man bör pröva någon form av samhällstjänst för unga lagöverträdare .. Samhällstjänst är en påföljdsform som används i många andra länder. Påföljdsformen har inte fängelsestraffets negativa verkningar för den dömde. kan samhällstjänst kombineras med skadeståndsarbete. Enligt uppfattning skall samhällstjänst kunna ersätta fängelsestraff på upp till ett års fängelse och omfatta, förutom unga lagöverträdare, återfallsbrottslingar i lindrigare brottslighet. Av detta skäl har vi också föreslagit att samhällstjänst skall vara ett alternativ till skyddstillsyn. Vid beredningen av den aviserade propositionen är det angeläget att påföljden samhällstjänst utformas så att den avser även gruppen återfallsbrottslingar. Skälen härför är främst de omfattande behov av social träning som gamla kåkfarare och s. k. gråtjuvar har. Denna grupp har ofta levt helt vid sidan om samhället. bör därför ge regeringen till känna vad i motionen anförs om införande av påföljden samhällstjänst att omfatta grupperna unga lagöverträdare och återfallsbrottslingar i lindrigare brott. kommer att noga bevaka att införande av påföljden samhällstjänst kan ske i enlighet med det ovan anförda. Behandling av grovt kriminella och extremt brottsaktiva 1986 meddelades 92000 personer skäligen misstanke om brott. De flesta misstänktes för endast ett brott. En grupp mycket brottsaktiva personer () kunde dock bindas till av de uppklarade brotten. I ett arbete av kriminologen . W. , 1987, hävdas att det går att urskilja en extremt högaktiv grupp om 2 000 personer som svarade för ca 100000 brott. Brottsdeltagandet varierar därför kraftigt. 7 av 10 våldsverkare är tidigare kända för våldsbrott. Många är missbrukare. De flesta som återfaller i våldsbrott är aktiva också i en rad andra brottstyper. De förhållanden som råder, där en gärningsman upprepade gånger ertappas med brott, är inte möjliga att försvara. Av såväl allmänpreventiva som individualpreventiva skäl är det därför nödvändigt att samhället klart markerar att upprepad brottslighet inte accepteras. För den grupp brottslingar som är extremt högaktiva måste samhällets insatser vara klara och konsekventa. Vid upprepad brottslighet måste påföljden vara hårdare än vid enstaka lagöverträdelser. Detta måste vara väl känt för de brottsaktiva. Samhällets sanktioner mot upprepad brottslighet skall kunna förutses. När det gäller påföljdsfrågan i fall av upprepad vålds- och sexualbrottslighet anser som tidigare nämnts i motionen att straffsatserna bör skärpas. Vad ovan anförs om insatserna för gruppen extremt brottsaktiva bör ges regeringen till känna. Skärpta regler för permissioner De som dömts för grova narkotikabrott eller grov varusmuggling till fängelse kan i vissa fall särbehandlas (KvaL 7:3). KvaL 7:3 innebär att lagöverträdarna avtjänar verkställigheten med särskilda restriktioner så som endast bevakade permissioner. Enligt uppfattning bör också andra grova brottslingar, som på goda grunder kan antas fortsätta i sin brottsliga verksamhet under t. ex. permissioner, omfattas av liknande restriktioner. bör därför besluta att särbehandling av långtidsdömda skall kunna ske även av dem som dömts för annat än särskilt allvarligt brottsligt narkotikabrott. Av främst ekonomiska skäl infördes villkorlig frigivning när halva den ådömda strafftiden avtjänats. Enligt vår mening är det angeläget med en rimlig fördelning mellan utdömt straff och faktiskt avtjänad strafftid. Villkorlig frigivning bör vanligen inte ske förrän 2A av verkställighetstiden avtjänats. De kriminalvårdande myndigheterna bör dock inte åläggas en obligatorisk villkorlig frigivning efter 2h avtjänad strafftid. I undantagsfall måste upprepad misskötsel eller nya brott begångna un der verkställighetstiden kunna leda till villkorlig frigivning . Vår uppfattning när det gäller en återgång till villkorlig frigivning efter 2h avtjänad strafftid delas numera av justitieministern. I budgetpropositionen aviseras också ett förslag med denna innebörd . Det framgår dock inte om den villkorliga frigivningen avses vara obligatorisk eller ej. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om fakultativ villkorlig frigivning vid 2/3 avtjänad strafftid. Utöver vad här sagts vill vi erinra om att i en särskild motion framfört förslag till samordnande insatser av det brottsförebyggande arbetet. Med hänvisning till vad i motionen anförs hemställer vi 1. att beslutar att i det brottsbekämpande arbetet prioritera kampen mot våldsbrottsligheten, narkotikabrottsligheten och ungdomsbrottsligheten, 2. att hos regeringen begär förslag till insatser för stöd till våldsoffer innebärande att a) polismyndigheten organiserar en särskild kontaktorganisation för våldsoffer med de uppgifter som anges i motionen, b) rätten till samhällsstöd garanteras så som i motionen anförs, c) brottsskadelagens tillämpningsområde vidgas avseende brottsoffers och ingripares möjligheter till ekonomisk kompensation, d) offer för sexualbrott och våldsoffer, där sexuella övergrepp ingår, erhåller eget juridiskt biträde vid förundersökning och rättegång (s. k. målsägandebiträde), [att hos regeringen begär att sekretesskyddet för våldsoffer förstärks,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av reglerna för skadestånd,2] 3. att hos regeringen begär förslag till en straffskärpning för vissa våldsbrott, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rehabiliterande insatser för sexualbrottslingar och våldsverkare, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av det narkotikabekämpande arbetet, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser för att hejda spridningen av crack m. m., 7. att hos regeringen begär förslag om införande av påföljden kontraktsvård i kombination med villkorligt fängelse, 1 1987/88: K419 2 1987/88: L613 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om program för drogfria kriminalvårdsanstalter, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kontroll av narkotikamissbruk av intagna i kriminalvårdsanstalt m. m., 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av anstaltsplatser med särskilda resurser för omhändertagande av grava narkotikamissbrukare, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vård utom anstalt i verkställighetens slutskede för missbrukare, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av kampen mot ungdomsbrottsligheten, 13. att hos regeringen begär förslag om införande av jourdomstolar för unga lagöverträdare, 14. att hos regeringen begär förslag avseende insatser mot ungdomsbrottsligheten innebärande att a) unga lagöverträdare kan åläggas visst skadelindrande arbete, b) ett system med konfrontation mellan den unge lagöverträdaren och brottsoffret prövas, c) en förbättrad brottsregistrering avseende ungdomsbrottsligheten införs, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett utökat föräldraansvar och om en utökad rapporteringsskyldighet för myndigheter till föräldrarna, 16. att beslutar att intagningen till för /89 skall vara 460 aspiranter, 17. att beslutar till anslaget Bl. , Löner och utrustning till polisaspiranter m. fl. ett i förhållande till regeringen med . förhöjt anslag om , 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser för att hejda avgångarna från poliskåren, 19. att beslutar under anslaget B4. Lokala polisorganisationer, nytt underkonto, Rekryteringsfrämjande insatser, ett i förhållande till regeringen med .