mot · GC02So251 · 1988-01-23 00:00:00 — 1 översyn av regelsystemet om vårdnad och umgänge bör ingå frågan om So251 straffrättslig sanktion i klara fall av umgängessabotage som en form av egenmäktighet med barn. Frågorna om vårdnad och umgänge vid skilsmässa är av avgörande betydelse för barn och föräldrar. Inte sällan uppkommer problem. Flera av dessa kunde förutses redan i samband med lagstiftningsarbetet 1982 83. Därefter har problemen förstärkts alltmer. har uppmärksammats på problematiken i många omgångar och från skilda håll, senast genom . Några förbättringsförslag har ännu ej framlagts och inte ens aviserats från regeringens sida. Dessa frågor är av så väsentlig karaktär att de inte längre får fördröjas. Ett tilltagande problem på det internationella rättsliga området är det ökande antalet fall av olovligt bortförande av barn. Det gäller främst då en förälder utan lov för med sig sitt barn till ett annat land för att undanhålla den andra föräldern vårdnaden om barnet. Hit hör emellertid också fall då en förälder håller kvar barnet i ett annat land efter umgängestidens utgång eller efter det domstol har anförtrott vårdnaden åt den andra föräldern. Den ökade rörligheten över gränserna medför ett allt större behov av en internationell reglering på området. Det är särskilt viktigt att få till stånd ett samarbete mellan länder. Det är därför av stort värde att nu har beslutat att ansluta sig dels till om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn samt dels till om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. Emellertid är det inte realistiskt att räkna med någon större anslutning från de stater i förhållande till vilka de största problemen föreligger i dessa frågor. Därför är det angeläget att verkar för att få till stånd ett samarbete med stater som står utanför konventionerna. Barn som får illa Det finns situationer, då samhället måste ingripa mot föräldrarnas vilja för att skydda barn som vanvårdas, misshandlas eller utnyttjas på ett otillbörligt sätt. När barns behov kommer i konflikt med de vuxnas har barnens behov företräde. Det är en grundprincip i svensk lagstiftning, som vi skall vara stolta över och värna om. trädde en ny socialtjänstlag i kraft (SoL) som lagen om vård av unga (LUV) ersatte den tidigare bamavårdslagen. Antalet omhändertaganden utan föräldrarnas samtycke sjönk snabbt till ungefär hälften. Utvecklingen skulle vara positiv förutsatt att man funnit nya vägar att stödja barn och föräldrar eller att barnfamiljernas situation drastiskt förbättrats. Den förklaringen har visat sig mindre sannolik. LVU var avsedd att bli en skyddslag användbar i förebyggande syfte. I stället tycks utsatta barns situation ha försämrats genom att många socialnämnder inte längre vågar låta länsrätten pröva ett omhändertagande innan skada uppstått eller misshandel kan bevisas. Bamavårdsmål behandlas alltför ofta som brottmål, dvs. domstolen försöker bevisa att barnet tagit skada istället för att bedöma om skada föreligger för hälsa och utveckling. Detta kan ha sin grund i att den nya lagstiftningen är svårtolkad och behöver preciseras eller att barnavårdsärenden får otillräckliga resurser på grund av anhopning av andra typer av ärenden inom . Bristen på barnperspektiv i domstolarna liksom ensidig kritik och nedvärdering av arbete i massmedia torde också ha medverkat till denna utveckling. Den av regeringen aviserade propositionen om ändring av LVU bör innehålla preciserade formuleringar, som klart markerar allvaret i utsatta barns situation. Bland annat bör den stora sårbarheten hos spädbarn och små barn jämfört med större barn och vuxna konkretiseras. är med all rätt skyldig att ingripa, om ett omhändertagande är enda möjligheten för att ett barn skall få nödvändig hjälp och vård. Men det är viktigt att det omhändertagna barnet får upprätthålla och utveckla sina kontakter med föräldrarna i positiv riktning. måste garanteras tillräckliga resurser, fortbildning och kontinuerlig utveckling av arbetsmetoderna för insatser före och efter omhändertagandet. Det är bland annat viktigt att familjehemmen, som ofta ställs inför orimligt svåra uppgifter när det gäller att hjälpa svårt störda barn och deras familjer, får erforderligt stöd. Alltfler omhändertagna barn vårdas på institutioner av varierande slag. Denna utveckling bör följas med stor uppmärksamhet. Insatser efter omhändertagandet skall syfta till snar återförening med föräldrarna i samtliga fall där detta framstår som möjligt. Vidare måste socialnämnden ha kvar nuvarande möjlighet att förhindra skadliga flyttningar. Barn som gör illa Barn inte bara far illa. Barn kan också göra illa. Det finns ett antal barn och ungdomar som stjäl, förstör eller misshandlar. För det stora flertalet rör det sig om ett engångstillfälle av vad som skulle kunna karakteriseras som avancerat bus eller pojkstreck. För en liten grupp barn och ungdomar blir snatterierna, stölderna, klottret och slagsmålen en livsstil som, om den inte bryts, riskerar att leda in i mer avancerad kriminalitet ju äldre den unge blir. Lika oacceptabelt som att vuxna begår brott är det att barn gör det. Ofta är det lätt att finna förklaringar till att ungdomar begår lagöverträdelser. Nyfikenhet och omognad leder en del barn till att genom förbjudna hand lingar söka spänning och pröva de gränser, som vuxenvärlden satt upp. 1 Andra vill hävda sig bland kamrater eller väcka vuxnas uppmärksamhet. Barn lär sig saker i samspel med andra. Det finns därför ett klart samband mellan barn som far illa och barn som gör illa. Barn som växer upp i social och känslomässig misär, som tidigt präglas i miljöer med våld, missbruk och brist på hänsyn löper stor risk att bli socialt utslagna. Därfor är lyhördhet för tecken på att barn far illa och snabbt insatta förebyggande åtgärder av största vikt. Hos några få ungdomar utvecklas i tidig ålder kriminalitet till det för dem normala beteendet. En liten grupp pojkar, som lever på det viset i , har fått stor uppmärksamhet. En mycket viktig uppgift för staten är att skydda medborgarnas liv och egendom från skada. Staten kräver genom olika lagar att alla människor, även ungdomar, uppträder på ett visst sätt mot varandra och brott mot de uppsatta reglerna leder till olika former av reaktioner och sanktioner. Men modern kriminalpolitik syftar inte bara till att straffa. Genom olika rehabiliteringsåtgärder försöker man också återföra lagöverträdarna till ett hederligt liv. Sådana rehabiliterande insatser måste vara särskilt utformade och intensiva när det gäller barn och ungdomar. Där handlar det om att genom olika åtgärder vårda och fostra de unga. Barn och ungdomar som begår kriminella handlingar skall inte straffas. Istället skall samhället genom skilda former av vård och stöd förmå de unga att sluta begå brott samt skapa förutsättningar för dem att leva under ordnade förhållanden. Detta är utgångspunkten när samhället reagerar och ingriper mot barn och ungdomar som begår brott. Det faktum att det är socialtjänstlagen och LVU som reglerar behandlingen av barn och ungdomar upp till innebär också att det är de sociala myndigheterna respektive landstingen som har ansvaret för vården. Det är enligt vår uppfattning viktigt att denna ordning blir bestående. Fr. o. m. det år då någon fyller får vederbörande dömas till påföljd. Det normala är emellertid att ungdomar i åldern överlämnas till de sociala myndigheterna för vård enligt socialtjänstlagen eller LVU. Att så unga människor döms till fängelse måste även framgent tillhöra sällsynta undantagsfall. Trots att vi anser att den nuvarande ordningen, där de sociala myndigheterna har huvudansvaret för vården, är bra, är vi inte nöjda med resultaten av de insatser som görs. Tvärtom pekar erfarenheterna ofta på att myndigheterna gång på gång misslyckas i sina ansträngningar att återföra en grupp av hårt belastade ungdomar till ordnade förhållanden. Till en del kan misslyckanden bero på att de sociala myndigheternas ingripanden kommer för sent och inledningsvis brister i konsekvens och auktoritet. Det är därför angeläget att socialvården utökar sitt ansvarstagande för ungdomar, som hamnat i missbruk, prostitution eller kriminalitet. Tonårsinstitutioner och familjehem måste få resurser och vårdprogram, som möjliggör en effektiv gränssättning och återuppfostran. I många fall torde tvångsomhändertagande behöva göras tidigare för att öka chanserna att avbryta påböljad brottskarriär. Den i och för sig vällovliga ambitionen att arbeta med frivillighet och vård i öppna former, riskerar inte sällan att leda till att den unges asocialitet förstärks. Regeringen har aviserat att förslag om ändring i statsbidragsregler för § 12-hemmen (f.d. ungdomsvårdsskolorna) kommer att föreläggas . Reglerna bör utformas så att de stimulerar till en överensstämmelse mellan platsantal och reellt behov. råder platsbrist, som nuvarande regler bidragit till. Några ungdomar har så avvikande beteende att vård ej kunnat erbjudas på traditionellt § 12-hem. Enkelt uttryckt slipper ungdomarna i vissa fall att vårdas på § 12-hem om de uppträder tillräckligt störande. Detta är naturligtvis oacceptabelt. För deras del bör ett större upptagningsområde övervägas och § 12-hem med utökade vårdresurser bl. a. särskilt kvalificerad personalkompetens finnas att tillgå. Det är också viktigt att samarbetsrutiner utarbetas, så att ungdomar som befinner sig i gränszonen mellan psykiatrin och garanteras en adekvat vård. Regeringen bör skyndsamt ta initiativ till att rådande problem och brister beträffande § 12-hemmen analyseras och åtgärdas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Barn och det rättsliga förfarandet menar i sin doktorsavhandling att rättsmyndigheter inte ser på barn utifrån barnens perspektiv. Hon har granskat 679 mål om vårdnad, omhändertagande och verkställighet. Genomgående är det vuxna, som talar över huvudet på barnen. Vuxenpsykiatriska utlåtanden väger tyngre än barnpsykiatriska och barnen saknar egen talerätt. Hennes avhandling mynnar ut i att det behövs större inflytande för psykologer och andra barnexperter. I utredningen behov - föräldrars rätt betonas att mer kunskap behövs om barns behov och utveckling, inte bara bland förtroendevalda utan i lika hög grad bland domare och nämndemän. Enligt svenska lagar skall domaren i tvistiga vårdnads- och umgängesmål i första hand utgå från barnets bästa. Det är en mycket svår uppgift. Utan barnpsykologiska kunskaper kan den bli näst intill omöjlig. Man kan inte begära att en domare, utöver sina långvariga kvalificerade lagstudier också skall hinna tillägna sig omfattande kunskap om barns utveckling och behov i olika åldrar. Vid behov bör rätten därför kunna utökas med en ledamot med ingående kunskaper om barns utveckling och behov. föreslår att allmänna domstolar skall få möjlighet att i alla slags mål låta en expertledamot ingå i domstolen. En sådan möjlighet kan bli till stort gagn för barn i mål där det fordras ingående kunskaper om barns utvecklingsgång och behov, t. ex. i vårdnads-, placerings- och omhändertagandemål. Barn sorn brottsoffer Mot. I brottmål om sexuella övergrepp mot barn uppkommer inte sällan särskil- ^0-5 ^ da rättsliga problem. Inriktningen måste vara att kräva största möjliga hänsyn till barnet utan att göra avkall på kravet på rättssäkerhet för den misstänkte. Först och främst måste polisen verkställa brottsutredningen så att fara inte uppkommer för att barnet tar skada därav. Särskilt stor varsamhet bör iakttagas vid förhör med barn vid fall som berör sexuallivet. Några direkta föreskrifter om förhör med barn som utsatts för brott finns inte. Sådana regler bör därför införas i förundersökningskungörelsen. Därutöver får polisen följa RPS:s anvisningar för handläggningen av ärenden om sexuella övergrepp mot barn (rapport 1987:5 och 6). Av särskild betydelse är att konsekvent göra videoinspelningar av förhör med barnet, för att bl. a. om möjligt bespara barnet själva rättegången. Vad därefter gäller målets behandling inför domstol måste man i görligaste mån undvika att det för brottet utsatta barnet personligen måste närvara eftersom risken är stor att barnet tar allvarlig skada. Föreligger sådan utredning som tidigare föreslagits räcker det ofta att spela upp den gjorda videoinspelningen. Om barnets närvaro inte kan undvaras måste möjligheter finnas att vid behov helt säkert och fullständigt undvika personlig konfrontation mellan barnet och gärningsmannen. En sådan lösning är då att placera barnet i ett särskilt rum med videokommunikation till rättssalen. Förhören med barnet i domstolen måste upptagas på videoband av flera skäl men särskilt för att undvika nya uppslitande förhör inför hovrätten vid ett överklagande. Ett speciellt problem är bedömningen av trovärdigheten i barns berättelser. Man får inte bara avfarda barns uppgifter om sexuella övergrepp utan varje fall måste bedömas med yttersta omsorg. Här finns behov av ett ökat anlitande av sakkunniga inför domstol. Sådana av rätten utsedda sakkunniga måste vara legitimerade barnpsykologer med juridisk kunskap och stor erfarenhet av tilltrosbedömningar. Härigenom garanteras säkrast möjliga bedömning av barnets trovärdighet. I vissa mål om sexuella övergrepp äger barnet som målsägande rätt till särskilt juridiskt biträde som gratis skall stödja och hjälpa barnet i olika hänseenden vid förundersökning och rättegång. Denna rättighet är dock kraftigt begränsad men borde vid övergrepp mot barn gälla för samtliga fall, och då även vid överprövning av åklagarbeslut och överklagande av domslut. En undersökning gjord av barnmiljörådet angående den rättsliga behandlingen av olycksfall visade att det bland 20891 mål som granskades inte fanns ett enda som behandlade barnolycksfall. Det finns bestämmelser om skyddsanordningar i t. ex. normer, allmänna ordningsstadgan och byggnadsstadgan. Av undersökningen framgår att bestämmelserna åsidosatts utan att rättslig prövning blivit följden. Polis och åklagare har varit osäkra om hur svåra barnolycksfall skall behandlas från rättslig synpunkt. Man har inte ansett sig ha stöd i lagen för en förundersökning som kan leda till åtal och rättegång. Därför har sällan vållande- och ansvarsfrågan kommit upp till prövning i domstol. Det är angeläget att barnen får förbättrat rättsligt skydd och att föräldrarna till drabbade barn får stöd och hjälp att driva olycksärenden vidare till rättslig instans. har under en följd av år presenterat förslag som har syftat till att påskynda handläggningen av brottsutredningar och mål där ungdomar är inblandade. Det är särskilt angeläget att samhällets reaktion, hur den än yttrar sig, på brott begångna av ungdomar kommer i så nära anslutning till brottet som möjligt. har också fattat beslut om vissa lagändringar och om en försöksverksamhet som syftar till att påskynda handläggningen av dessa mål. Men även vad gäller själva domstolsförfarandet bör åtgärder vidtagas för att möjliggöra snabbare handläggning. Vi anser därför att en ordning med jourdomstolar för unga bör inrättas. Efter förslag från bl. a. har beslutat att vårdnadshavare alltid skall underrättas när deras barn misstänks för brott. Därutöver anser vi att vårdnadshavarna bör åläggas att närvara vid huvudförhandling då deras barn ställs inför domstol. Vårdnadshavarnas uppgift är inte endast att ge den unge stöd utan också att informera sig om den eventuella påföljd som den unge får. Skyldigheten för vårdnadshavare att närvara skall jämställas med den som gäller för vittnen. I vissa fall kan det vara skadligt för den unge om vårdnadshavaren kallas. I sådana fall bör undantag från huvudregeln kunna göras. Det har av tradition ansetts att barn har skydd genom sin familjetillhörighet. Det var först under vårt århundrade som skydd av barn har blivit reglerat genom lagstiftning. har man på internationell nivå i olika sammanhang arbetat för att försäkra barnet stöd och skydd. 1924 färdigställde en ickestatlig organisation, for Child Welfare, Declaration of the Rights of the Child. Detta dokument antogs av , , . 1959 utarbetades i en Declaration of the rights of the child som i huvudsak byggde deklaration. Dock fanns det tillägg om nya rättigheter. Dessa gällde rätt till ett namn, rätt till nationalitet och rätt till social säkerhet. , proklamerade det året som International Year of the child. Tanken väcktes då om en bindande konvention för barnens rättigheter. Arbetet påbörjades i FN och man har vid slutet av föregående år avslutat den andra läsningen av konven Konventionen bygger på den deklaration som antogs 1959 Mot. 1 men är mer heltäckande och tar bl. a. upp problem med barn i fängelse. So251 Mycket arbete har lagts ner för att skapa ett skydd för barn vid väpnade konflikter. Erfarenheterna av de internationella konflikter vi haft i vår värld visar alla samma skrämmande bild av mänskligt lidande. Det står också helt klart att det i allt större utsträckning är civila personer som dödas och skadas. Många av offren är barn. Att det i så stor utsträckning är civila som drabbas beror inte bara på att det moderna kriget förs utan klara frontlinjer, man använder också i vissa fall metoder som syftar till att förstöra infrastrukturen i landet. Att även minderåriga sedan inkallas till de väpnade styrkorna bidrar till att många barn återfinns bland krigets offer. För att kunna begränsa lidande har vid arbetet med konventionstexten kraftfullt drivit kravet att texten skall innebära en förbättring av nuvarande normer, t. ex. vad som finns i protokollet till . Det krav som ställs från bl. att åldersgränsen för barns rekrytering till väpnade styrkor skall läggas fast till är mycket välmotiverat och alla ansträngningar bör göras av de svenska förhandlarna för att få kravet bifallet. Att arbetet med konventionen bedrivs snabbt är nödvändigt. I många länder har inställningen till familj, äktenskap, barn-föräldrarelationer snabbt förändrats . Även insikten att barn är självständiga individer med egna rättigheter har fått vid spridning. lider många barn såväl fysisk som psykisk skada, de tvingas till prostitution, de tvingas utföra hårt arbete och utsätts för diskriminerande behandling. Även i pågår arbete för att kartlägga de missförhållanden som råder och i den parlamentariska församlingen anta texter vars efterlevnad skall garantera barns rättigheter och omsorger. har också prövat ett antal anmälningar där skälen har varit brott mot de mänskliga rättigheterna. Exempel på frågor som behandlats är handel med barn för illegal adoption, för prostitution, för pornografiskt utnyttjande, för barnarbete och för arbete under slavliknande former. Det är viktigt att fortsätter det påbörjade arbetet genom att i internationella kontakter föra fram våra synpunkter på hur kampen måste föras mot de missförhållanden som råder i många länder. Man bör också uppmärksamma barns rätt vad gäller legal status, inom familjen, utbildning och arbete, moralisk fostran, hälsa osv. En del av detta är täckt genom existerande konventioner men mycket återstår att göra. Vidare står fortfarande ett antal länder utanför genom att de ej undertecknat gällande konventioner. Även här har den ett stort ansvar att i sina kontakter försöka få en förändring till stånd. uppgift måste vara att dels uppmana de länder som ej ratificerat gällande konventioner att göra detta, dels att med uppmärksamhet följa och påtala om överenskommelser inte följs. Genom aktiv medverkan i arbete i internationella organisationer och fora kan också svenska representanter stödja det arbete som pågår. Det finns vidare anledning att se över den svenska lagtiftningen så att den står i överensstämmelse med de krav som ställs i gällande och kommande konventioner. Det arbete som påbörjats för att möjliggöra en svensk anslutning till om barnarbete bör påskyndas. I vår motion om ökat bistånd till u-ländema har vi också berört barnens situation. Stora insatser kan göras för att hjälpa till med barna- och mödravård. Bättre familjeplanering ger de barn som föds drägligare levnadsvillkor. Ett inslag i den svenska biståndspolitiken måste vara att genom utbildning och information bistå och göra det möjligt för föräldrar i tredje världen att själva planera och ta hand om det antal barn de önskar. I partimotion om det internationella biståndet föreslår vi en uppräkning av anslaget till , för hjälp till barn i fattiga länder, med 10 milj.kr. utöver vad regeringen föreslagit. Vi ser arbete som både angeläget och effektivt. Flyktingbarn och asylsökande barn Barn i flyktingärenden bär ofta på svåra upplevelser. De kan ha väl så starka skäl att söka politisk asyl som föräldrarna, kanske de ibland har starkare behov av skydd än föräldrarna. Ändå får de ytterst sällan egna utredningar. Barnen betraktas som bihang till föräldrarna, inte som individer med alldeles egna behov av en , trots att hälften av alla världens flyktingar beräknas vara barn. Krig, förföljelse och terror riktar sig i allt större utsträckning medvetet mot barn. I , t. ex., är det inte ovanligt att barn misshandlas eller skadas inför sina föräldrar som påtryckning när dessa förhörs. De flyktingbarn som kommer från krigshärjade områden som och har ofta varit utsatta för långvarigt hot mot familjen, och separationer från föräldrar i hemlandet. Enligt en undersökning hade hälften av de undersökta barnen från dessa länder själva blivit utsatta för våld. En del barn åter blir vittne till husundersökningar, eller tvingas leva separerade från sina föräldrar i vetskap om att föräldrarna hotas till livet. Barn kan bli utsatta för misshandel, eller få sina hem förstörda. Tyvärr förekommer också att barn utsätts för tortyr eller avrättas. När flyktingbarnen kommer till görs sällan någon kartläggning av vilka erfarenheter barnen för med sig från sina hemländer varken från polisens, invandrarverkets eller sida. Risken är därför stor att dessa barn blir osynliga, skriver i en rapport . De förhör som ligger till grund för direktavvisningar är summariska och huvudsakligen helt utan beaktande av barnens situation. När en familjs asylansökan behandlas är det inte alltid som handläggaren begär in uppgifter om barnen. Det kan ibland leda till att familjer med barn som verkligen varit i starkt behov av att få stanna i inte fått göra det. Detta sker trots att både invandrarpolitiska kommittn, 1POK, och den proposition som följde på utredningen slog fast att barnens situation måste uppmärksammas i samtliga fall, och att humanitära skäl relaterade till barnen kan ha betydelse för prövningen av föräldrarnas ansökan. Det är vidare angeläget att förebygga och behandla psykiska störningar sorn antingen är en följd av flykten eller av den påfrestande väntetiden före beslutet om uppehållstillstånd. De erfarenheter som barnen bär med sig från hemlandet och genom flykten kan skapa svåra psykiska och fysiska problem, framförallt om barnen inte får tillräcklig hjälp i . Problemen kan härröra från direkta våldsupplevelser, från separationer från föräldrarna, och från själva det faktum att föräldrarna inte förmått skydda dem. En mycket stor andel av flyktingbarnen har varit utsatta för separationer från nära anförvanter under längre eller före flykten till . Ofta har det varit en förälder som barnet förlorat kontakten med. Dessutom har barnet skilts från nära släktingar i hemlandet, från vänner, husdjur och leksaker som betytt mycket för dem. Barn som utsatts för separationer tidigt i livet reagerar ofta med att bli mer beroende, och särskilt känsliga för separationer och uppbrott . Därför bör man undvika att förflytta barnfamiljer från förläggning till förläggning. Det finns starka skäl att stödja förslag om att låta vissa förläggningar specialisera sig på att ta emot barnfamiljer. Så undviks de täta uppbrotten och flyttningarna för barnfamiljer, och så kan också verksamheten på de olika förläggningarna anpassas till barnens behov. skriver följande i sin rapport om flyktingbarnens behov av hjälp: För ett litet barn utgör föräldrarna livets trygghet.