mot · GB02Jo751 · 1988-01-21 00:00:00 — Ingrepp bör få ske endast efter lagstiftning i varje särskilt fall. I de nordliga nationalparkerna, och , har vid flera tillfällen olika ingrepp gjorts, bl. a. vägbyggen och vattenfallsutbyggnad. De exploaterade områdena urholkar respekten för nationalparksbegreppet. Dessa delar bör överföras till naturreservat. Inom den planerade jätteparken i är avsikten att också utveckla turismen. De delar av parken som skall brukas för sådana ändamål bör dock skyddas på annat sätt, såsom naturreservat eller naturvårdsområde. Det unika Sjaunjaområdet har åtminstone till en del skyddats som naturreservat. har redan tidigare enhälligt uttalat att snara åtgärder för att bevara Sjaunjaområdet borde vidtas. Naturreservatsskyddet är dock för svagt och området bör i sin helhet bli nationalpark. Det i unika Stora Alvaret på bör bevaras. Dess djur- och växtliv har enastående värden, som kan hotas genom igenväxning. Uppdrag bör ges åt att finna lämpliga bevarandeformer, t. ex. genom skötselkontrakt. Naturreservat m. m. Naturområden kan avsättas som naturreservat av flera olika skäl, bl. a. för att det är naturskönt, värdefullt för friluftslivet etc. Innebörden av naturreservatsbildning är att markägaren åläggs restriktioner för markanvändningen. Naturreservat skall enligt vår mening vara ett skydd för att bevara särskilda naturtyper, t. ex. biotoper för hotade arter och geologiska formationer. I naturreservat skall till skillnad från nationalparker en viss mänsklig påverkan tillåtas för att bevara olika typer av kulturlandskap och miljöer som ängar, alvarmarker, hagar och slåttermyrar. Begreppet naturskydd bör därför renodlas. Områden skall inte avsättas som naturreservat av friluftslivs- eller rekreationsskäl. Naturreservaten skall vara tillgängliga för människor endast i sådan utsträckning att reservatets skyddssyfte inte motverkas. Naturreservat kan ägas av enskilda, företag, kommuner eller staten. För icke offentliga markägare skall gälla att restriktionerna berättigar till ersättning om de försvårar pågående markanvändning. Många nu hotade djur och växter förekommer i kulturpåverkade marker. Det är angeläget att deras särskilda krav på miljö blir klarlagda och att skötseln av naturreservaten utförs rätt. Annars förfelas syftet med reservatet. Där det är möjligt bör en markägare mot ersättning få ett tillsynsansvar för naturreservaten. Härigenom uppnås en personlig ansvarskänsla och kostnaden för tillsynen kan minskas. Denna modell kan även användas för vård av annan naturvårdsmark. Många av dagens naturreservat är inte av den typ vi avser med begreppet naturreservat. Dessa bör därför få annan status och om så behövs annat skydd. Regeringen bör ges i uppdrag att utvärdera syftet med nuvarande naturreservat. Vid utvärderingen bör utomstående bedömare anlitas. Vid avsättningen av naturreservat skall också en vårdplan upprättas. bör upprättas en plan över driftskostnaderna . Avsättningen av flera nya reservat får inte leda till att skötseln av dessa och de redan existerande försämras. 1** 1987/88.3sami. De intrångs- och marklösenersättningar som utbetalas till enskilda markägare bör kunna spridas i tiden efter en upprättad plan. Den skattebelastning, som uppkommer vid ett enda betalningstillfälle, innebär påfrestningar för markägaren och bidrar till ett ointresse för denna bevarandeform. Andra lösningar bör också prövas genom t. ex. markbyten, varvid statligt ägd mark skall kunna erbjudas den enskilde som ersättning. Den omfattande inventering av traditionellt brukade hagar och ängar som pågår inom ramen för de nu utgående statliga bidragen kommer att ge ett mycket värdefullt bakgrundsmaterial för skyddet av dessa marker. Bidraget bör utgå med en arealrelaterad ersättning som beräknas efter vårdobjektens viktighet. De får inte vara så låga att brukaren inte upplever sina insatser som fullt värdesatta. Skydd av arter och genetisk variation Antalet hotade svenska djur och växtarter ökar. Orsakerna är flera, men den vanligaste är förändrad markanvändning. Främst förefaller det som om igenväxningen av ängar, strandängar och hagar utgör ett hot. Fauna- och floravården är en försummad del av naturvården och bör ges en större tyngd. En utökad forskning inom området är angelägen. När arter försvinner eller reduceras i antal sker en genetisk utarmning. Variationen blir mindre både genom att antalet individer minskar och genom att avstånden mellan individerna ökar. Det är angeläget att bevarandet så långt det är möjligt sker i arternas egen miljö. Bland de högre växterna finns omkring 30 arter som enbart förekommer i . Att skydda dessa s. k. endemiska arter är en särskilt viktig svensk angelägenhet. Skyddet för djur- och växtarter bör förstärkas inom ramen för en effektivare naturskyddslagstiftning. Artskyddsbestämmelser bör gälla för både växter och djur. Artskyddet måste också verka förebyggande. Särskilt angelägna att skydda är, förutom de starkt hotade arterna, även de arter som i fortfarande har vitala populationer men som i världen i övrigt är starkt hotade. Vi föreslår att det införs bestämmelser i naturskyddslagen som ger ett direkt skydd för hotade arter och för arter med en hotad genetisk variation. Denna fråga bör tas upp vid en revidering av naturvårdslagen. Enskilda initiativ för att vårda och bruka äldre kulturlandskap bör uppmuntras. Som ett exempel kan nämnas att den starkt hotade orkidén vityxne har både räddats och förökats genom en enskild lantbrukares spontana naturansvar och initiativ. Växter som är attraktiva att plocka eller gräva upp skall skyddas genom fridlysning. Fridlysningsreglerna behöver dock revideras och generaliseras. finns t. ex. åtta olika fredningsbestämmelser för i olika län. Privata markägare skall inte behöva drabbas av att de på sin mark har en hotad art. Skyddet för arter bör bekostas av det allmänna. Ersättning skall därför utgå för försvårande av pågående markanvändning. Den skall vara sådan att markägaren upplever det positivt att ta sitt ansvar för den hotade arten. Inom ramen för den nordiska genbankens verksamhet bör även skyddet av genetiska resurser hos vilda växter och djur övervägas. Även de kan ge en värdefull hjälp genom att t. ex. föröka upp hotade arter för att senare utplantera dessa på lämpliga platser. Fauna- och floravårdskommittéerna vid SLU bör ges resurser så att deras samlade data om hotade djur och växter når en god spridning. Informationen om denna verksamhet behöver utökas. Kommittéerna är viktiga remissinstanser och bör utnyttjas vid t. ex. en revidering av hänsynsreglerna inom jord- och skogsbrukslagstiftningen. Enskild natur- och kulturvård Äldre typer av kulturlandskap hör till de mest hotade naturområdena i . De som skött detta landskap och därmed befrämjat ett rikt och varierat djur- och växtliv är jordbrukare. Som naturvårdare är de oöverträffade. Statliga styråtgärder för markanvändningen ger ofta negativa miljöeffekter. Så har t. ex. bidraget till de s. k. 5:3-skogarna i många fall fått till effekt att hagmark planterats med barrskog. Detta bidrag bör avskaffas utanför stödområde A och B. Den enskilde markägaren bör själv avgöra markanvändningen. I stället för att naturvårdsresurserna satsats på jordbruket har emellertid medel nästan uteslutande gått till olika myndigheter med följd att naturvården blivit institutionaliserad. Genom att ge ett utökat förvaltaransvar till markägarna blir förutsättningarna bättre att rädda den svenska kulturbygden. Vi föreslår därför att ersättning skall kunna ges till dem som vill vårda värdefulla naturmarker såsom ängar och hagar. Ett sådant förvaltaransvar skulle också stimuleras av att den enskilde fick ökade möjligheter att förvärva mindre jordbruksfastigheter. En fördjupad förståelse mellan tätort och landsbygd skulle kunna växa fram och ge det svenska kulturlandskapet en ökad chans att överleva. De mycket små rester som finns kvar av den svenska urskogen eller urskogslika skogar är det synnerligen angeläget att i största utsträckning bevara. De har ofta en specialiserad fauna och flora och utgör ofta något av en skogsbotanisk genbank. Anspråken på dessa marker är stora från det moderna skogsbrukets sida. Särskilt viktigt är det att undanta dessa områden och ge dem ett varaktigt skydd från avverkning i den södra landshalvan, där även lövskogar finns. I våra barrskogar bör ett större inslag av lövträd tolereras. Blandskogen med ett stort ädellövträdsinslag, som dock inte uppfyller ädellövskogslagens krav, bör undantas från kravet på avverkning och barrplantering. Det fjällnära barrskogsbältet står för så stora naturvärden och har så stor betydelse för rennäringen och turismen att det i sin helhet bör undantas från storskaligt skogsbruk. De fjällnära skogarna ägs till stor del av Domänver Enligt vår mening bör denna skog avyttras till enskilda i de områden som berörs. Dettta skulle sannolikt garantera ett småskaligt, arbetsintensivt skogsbruk med ökad naturvårdshänsyn. Såväl i de fjällnära skogarna som i övriga skogar i vårt land främjas mångfalden i skogsbruket genom spritt enskilt ägande och mindre statlig styrning, bl. a. till gagn för viktiga miljövärden. Våra våtmarker har ofta en särpräglad såväl fauna som flora vilka är angelägna att bevara. De är viktiga för viltet och viktiga rastplatser för flyttande fåglar. I områden med kalhyggen och stor vattenavrinning utgör de en typ av utjämningsmagasin som motverkar översvämningar nedströms. Även globalt är våra våtmarker av betydelse. Convention of Wetlands upptar ca 20 internationellt skyddsvärda områden i . anslöt sig till konventionen . Brytning av torv kan innebära oåterkalleliga skador på myrar och på de växter och djur som är beroende av myrarna som livsmiljö. Genom att ge ett undersökningstillstånd för Gullhögsfloarna i har regeringen visat sin bristande respekt för stora och riksangelägna naturvärden. Den nämnda myren har av såväl vetenskap som naturvård klassats som ett riksobjekt och har ingen direkt motsvarighet i landet. En utbryten torvmyr eller ett utdikat rikkärr kan aldrig återställas. Cirka en tredjedel av våtmarker är mer eller mindre torrlagda. I är det . Enligt vår mening bör i princip kvarvarande sydsvenska våtmarker bevaras, särskilt i de kalkrika områdena. Naturvården måste här få komma in i ett tidigt planeringsstadium. Utdikningsföretag måste följa gällande lagar och överträdelser påtalas och beivras. Eftersom huvuddelan av vattendragen i används för energiproduktion är det utomordentligt viktigt att bevara dem som är helt orörda. Dessa utgör en mycket viktig naturresurs för hela landet. Moderata samlingspartiet anser att de orörda huvudälvarna inte bör byggas ut. Dessa står för så stora miljövärden att de måste bevaras. För att uppnå fastställda mål om vattenkraften krävs dock en viss utbyggnad av vattenkraft även om kärnkraften drivs så länge som de höga säkerhetskraven är uppfyllda. Utbyggnaden bör främst inriktas på ombyggnad och effektivisering av befintliga anläggningar. Den nuvarande naturvårdslagen har betydande brister och behöver moderniseras. Till bristerna hör att den är svår att samordna med andra lagar inom miljöområdet. PBL-överenskommelsen mellan socialdemokraterna och har också föranlett en försvagning av naturvårdshänsynen inom de areella näringarna. Lagen tillgodoser inte skyddet av hotade djur och växter. Vi anser att en utredning bör tillsättas för att lägga förslag om en modernisering av naturvårdslagen. Utredningen bör också söka finna en bättre samordning mellan lagarna inom miljöområdet samt lägga förslag om införande av miljökonsekvensbedömningar. Jordbruket och odlingslandskapet uppfattas som och är en positiv faktor för miljön. Att utnyttja naturens och markens produktionsförmåga är en grundläggande nödvändighet för mänsklig överlevnad och utveckling. Våra glesbygder är tack vare ett aktivt lantbruk ännu en levande landsbygd som erbjuder rika skönhetsupplevelser. Växtnäringsämnen från jordbruket kan emellertid genom läckage genom jorden föras till vattendrag och sjöar och där ge negativa miljöeffekter. I jämförelse med våra grannländer används dock betydligt mindre kvävegödsel i . Kvävegödslingsförbrukningen beräknad som kg kväve per ha Undersökningar visar att läckaget från icke gödslad, odlad mark är nästan lika stort som från normalgödslad mark. Detta beror på att nedbrytningsprocesser i marken ger kväve, som till en del försvinner via dräneringssystem ut till vattendrag. En markerad ökning av kväveförlusterna uppstår vid spridning av stallgödsel tidigt på icke bevuxen mark. Stallgödsel sprids ofta och senvintern. Växtnäringsförlusterna blir då stora, eftersom det inte finns någon gröda om kan ta hand om näringen. Orsakerna till att stallgödseln sprids är den ofta begränsade lagringskapaciteten samt att hanteringen av stallgödsel är arbetskrävande och svår att hinna med i vårbruket. Dessutom kan spridningen av stallgödsel leda till att packningsskador uppstår i jordarna. Moderata samlingspartiet föreslår att ett statligt bidrag till byggande av större gödselvårdsanläggningar införs, vilket bl. a. skulle öka möjligheterna till vårspridning. Bidraget kan finansieras med de medel som inkommit från gödselskatten. Långsiktigt bör djurhållningen anpassas till arealunderlaget på brukningsenheten. Kunskapen om hur läckage av växtnäringen sker är fortfarande bristfällig. En satsning på fortsatt kunskapsuppbyggnad är nödvändig. Den bör kunna ge underlag för rekommendationer om gödselmängder, spridningstidpunkt, läckagerisker etc. Spridningen av slag från reningsverk på har diskuterats intensivt . Slam från tätorter med obetydlig industri är i allmänhet ett mycket gott gödselmedel, medan slam från tätorter med stor industriverksamhet kan innehålla betydande mängder skadliga ämnen. Regeringen bör därför fastställa låga gränsvärden för skadliga ämnen i slam som används på . Kommunerna skall därefter garantera att dessa värden inte överskrids. Spannmålens innehåll av tungmetallen kadmium ökar. Eftersom kadmium är skadligt måste motåtgärder vidtas. Det kan ske genom att kadmiumhalten i gödselmedel och slam minskar. Det är också viktigt att det luftburna kadmiumet från förbränning hålls på en mycket låg nivå. Utvecklingen av de kemiska bekämpningsmedlen går mot allt mindre giftiga och alltmer selektiva medel. Samma effekt som tidigare erhölls med stora doser kan uppnås med växentligt lägre doser, bl. a. tack vara förbättrad sprututrustning och sprutteknik. En halvering av bekämpningsmedelsanvändningen är möjlig att uppnå vad gäller använd preparatmängd. Väl avvägda bekämpningsåtgärder är till nytta för både konsumenten och producenten. Användningen av växtskyddsmedel kan minska ännu mer tack vare framgångsrik forskning, som utvecklat lågdospreparat, där endast en tusendel av tidigare mängd ger fullgod verkan. Dessa är dessutom långt mindre giftiga än tidigare använda preparat, räknat per kg substans. En oförsiktig användning av växtskyddsmedel i vår närmiljö och våra trädgårdar kan innebära risker. Genom ett ökat personligt ansvarstagande och ökade kunskaper kan riskerna minskas. Möjligheten att genom växtförädling få fram nya sorter med stor motståndskraft bör till fullo beaktas. Härigenom skulle behovet av växtskyddsmedel kunna sänkas. De växtskyddsmedel som anses medföra risker har förbjudits i . De borgerliga partierna försökte i få beslut om att gränsvärden för dessa förbjudna ämnen sätts till noll vid import. Socialdemokraterna och kommunisterna motsatte sig detta. Enligt vår mening bör växtskyddsmedel förbjudas endast om det kan beläggas att de är farliga. Det har framkommit undersökningsresultat som visar att små mängder växtskyddsmedel läckt ut till våra vattendrag. Detta är inte acceptabelt. Det är angeläget att klargöra hur detta sker och vilka preparat som kan spåras vid dessa läckage. Därefter bör åtgärder för att eliminera problemet vidtagas. En orsak till att bekämpningsmedelsrester förekommer i vattendrag kan vara olyckshändelser i samband med påfyllning av lantbrukssprutor. Fyllning av sprutorna direkt från vattendrag och brunnar bör därför förbjudas. Kultur- och naturmiljön betyder för många människor också trygghet trygghet som ligger i förankring i värden vid sidan av de materiella. Den frihet och det välstånd som vi som enskilda människor söker vore otänkbar utan den fria natur som betyder så mycket för oss svenskar. Bostadsbyggandet har varit synnerligen omfattande. Socialdemokraterna drev fram den politik som raserade många av de rika gamla kulturmiljöer vi så gärna skulle vilja ha tillbaka och ersatte dem med enhetlig tristess. Ett annat tänkande måste genomsyra bostadspolitiken. Ett bostadsområde skall ge hemkänsla. Vårt lands sällsynt goda möjligheter att kombinera natur och byggnader måste på ett bättre sätt tas till vara. Men parker och grönområden behöver inte alltid var tuktade och underhållskrävande. De kan t. ex. avsättas som odlingslotter. Naturparken, de bevarade häll- och våtmarkerna eller ängen kan också vara en lösning. Kulturlandskapet ställer stora krav på känsligt handlag. En vägdragning blir bestående i kanske - då får den inte tillkomma på en slump eller med en småsnål attityd. Vägar kan förstöra naturen men även, i lyckliga fall, öppna naturen för människan. Men i varje ställningstagande till ingrepp i landskapsbilden måste de långsiktiga miljöhänsynen väga tungt. För moderata samlingspartiet är det viktigt att såväl lokalt som centralt verka för en ökad valfrihet så att de enskilda människornas krav på ett miljövänligt boende med rötter i svensk kulturtradition får ett starkt genomslag. Svenska vatten är utsatta för utsläpp som utgör allvarliga miljöhot. För att minska dessa hot krävs utsläppsbegränsning i såväl som i vår omvärld. Det finns anledning att se särskilt allvarligt på de kemiska ämnen som anrikas i näringskedjorna och som bryts ned mycket långsamt. Toxafen, DDT, PCB är av denna typ och återfinns i fåglar och organismer. Varken toxafen eller DDT används i , och PCB endast i ringa omfattning. Medelhalten DDE (från DDT) och PCB i sillgrissleägg har sjunkit till av topnivån men visar nu åter en svag ökning. sälar, som hotas av utrotning, innehåller ofta höga halter PCB. Detta kan störa fortplantningen. Sälar med skador på fortplantningsorganen påträffas ofta. bör verka för att användningen av dessa medel förbjuds eller kraftigt begränsas. Den svenska massaindustrin har stora utsläpp av stabilt klorerat organiskt material till havet. Dessa kan minskas genom hårda koncessionskrav till en nivå av klorerad organisk substans (TOC1) per ton producerad massa. Om detta krav genomförs kommer utsläppen av TOC1 att sjunka till eller av nivån . Målet måste vara ännu lägre utsläpp. En stark satsning på teknikutveckling för att nå ner till nollutsläpp pågår inom svensk massaindustri. Det är dock av utomordentlig vikt att samma långtgående krav ställs i våra konkurrentländer, bl. a. i . Utsläpp av metaller till havet bör minskas. Detta gäller framför allt kvicksilver och kadmium, men även koppar, bly och tenn. Kvicksilverutsläppen i bör minska när batteriinsamlingen slår igenom. Om återvinningen trots vidtagna åtgärder inte blir tillfredsställande kan effektiviteten enligt beslut höjas med pantsystem. Beslutet om katalytisk avgasrening medför att blyutsläppen från personbilar minskar kraftigt framöver. Luftnedfallet svarar för av den totala blytillförseln till våra hav. Tennorganiska föreningar, som används bl. a. i båtbottenfärger, kan ge miljöskador och användningen bör därför starkt begränsas. Ett miljöproblem som uppmärksammades var igenväxning av sjöar och vattendrag som en följd av utsläpp av framför allt fosfor från industrier och samhällen. En kraftig utbyggnad av reningsverk åstadkom stora förbättringar. Vattnet i storstaden blev åter fiskrikt och badbart. har havsmiljön i vissa områden drabbats av massutveckling av alger, syrebrist och fiskdöd. Många forskare anser att det är kvävetillförseln till havet som orsakar detta. Näringstillförseln har ökat den totala fisktillgången. Bilden kompliceras också av att syrebrist och fiskdöd har registrerats , långt före dagens intensiva jordbruk och biltrafik. Många skäl talar för att stora utsläpp av fosfor och kväve ökar risken för syrebrist och fiskdöd i vissa områden. Det är en viktig forskningsuppgift att ta reda på vid vilka nivåer utsläppen av dessa näringsämnen övergår från att ha en positiv verkan till en negativ. Starka skäl talar dock för att vi redan nu måste minska utsläppen av näringsämnen till haven. En god början har tagits genom beslutet om avgasrening, som kommer att kraftigt minska kväveutsläppen från personbilar. Moderata samlingspartiet har i föreslagit att våra reningsverk efter hand bör utformas med fungerande kvävereduktion. Jordbruket kan och skall genom anpassad gödselanvändning minska utsläppen. Aktionsgruppen mot havsföroreningar föreslår beträffande jordbruket i följande: - Anpassning av gödselhanteringen till tillgänglig spridningsareal för stallgödsel. - Ökat lagringsutrymme för stallgödsel. - Begränsning av möjligheter att sprida stallgödseln och vinter. - Förbud mot obeväxt träda. Moderata samlingspartiet föreslår i annan motion att medel skall tas från gödselskatten för att stimulera investeringar i ökad lagringskapacitet för stallgödsel. Vi kan i övrigt stödja föreslagna åtgärder. Internationella överenskommelser har lett till att oljeutsläppen från fartyg avsevärt minskat. Illegala utsläpp av den typ som den svenska drabbades av är mycket allvarliga för växt- och djurliv, och kostnaderna för sanering höga. Införandet av ett märkningssystem som gör det möjligt att relatera ett visst utsläpp till ett visst fartyg skulle omöjliggöra dolda miljöbrott av denna typ. bör även verka för skärpta bestämmelser om tömning av toalettavfall och annat avfall från färjor i . Världens energianvändning ger upphov till stora miljöproblem. Ett internationellt sådant är luftföroreningarna som transporteras långväga över gränser och mellan nationer. Luftföroreningarna har alltmer kommit att framstå som energianvändningens stora miljöproblem. Moderat miljöpolitik har varit starkt inriktad på åtgärder mot luftföroreningar. I är uppemot 1 000 cancerfall hänförliga till luftföroreningarna enligt cancerkommitténs beräkningar. Nedfallet av svaveldioxid framgår av nedanstående tabell. tar emot svaveldioxid från: släpper ut svaveldioxid och exporterar alltså drygt till andra länder. Tabell 4 kan ge en viss uppfattning om utsläppen vid förbränning. Avancerad reningsteknik kan minska utsläppen av svaveldioxid och kväveoxid . I kondenskraftverk är utsläppen betydligt högre på grund av den lägre verkningsgraden. Utsläpp från ett värmeverk utan rökgasrening i ton per levererad TWh (motsvarande ca eldningsolja) Källa: Blågul miljö, Svaveldioxidutsläppen ökade kraftigt i . Därefter har utsläppen minskat så att de nu är lägre än . har beslutat att utsläppen av svaveldioxid skall minskas . Denna målsättning beräknas kunna uppfyllas. beräknas enligt svaveldioxidutsläppen öka i samband med att kärnkraften avvecklas om inte ytterligare åtgärder vidtas. har inte accepterat de skärpningar i utsläppskraven för svavel som moderata samlingspartiet föreslagit. Ökningen mellan skulle bli om uträkningen baseras på den energiprognos som användes i utredningen om förtida avveckling av kärnkraften. En sådan ökning skulle innebära ett kraftigt bakslag i miljöarbetet. En senarelagd kärnkraftsavveckling skulle förhindra detta bakslag. På motsvarande sätt beräknas kväveoxiderna öka då kärnenergin skall ersättas med i huvudsak fossila bränslen. En sådan utveckling motverkar de positiva resultat som de hårdare kraven på bilismen leder till. Debatten om försurning har främst varit inriktad på utsläppen av svaveldioxid. Den bildas vid förbränning och omvandlas ofta till svavelsyra, som försurar vattendragen samt förorsakar skador på byggnader och kulturföremål. Kunskapen om andra ämnen som bildas vid förbränning har ökat.