mot · GB02So502 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So502 av m. fl. (fp) om förbättrad omvårdnad har omvårdnadens betydelse i hälso- och sjukvården uppmärksammats alltmer. Till en del beror det på att omvårdnaden inte håller den kvalitet som patienternas behov kräver. Många patienter och anhöriga har i böcker, artiklar och brev delat med sig av sina erfarenheter av att vara patient. Deras beskrivningar av okänsliga och omänskliga rutiner, av otrygghet och bristande omsorg har påverkat personal och politiker till att på olika sätt försöka förbättra omvårdnaden. Det är viktigt att poängtera att också många, många patienter beskriver hur de fått en god och kärleksfull vård. Skall vi kunna utveckla/upprätthålla en hög kvalitet i omvårdnaden måste vi både lyssna till de kritiska rösterna och till dem som visar upp de goda exemplen. Omvårdnad innebär att hjälpa någon att tillgodose sina allmänmänskliga och personliga behov. Varje människa har förmåga till omvårdnad och ger också på ett självklart sätt sådan till barn, föräldrar etc. Omvårdnad inom hälso- och sjukvården försiggår under andra förutsättningar än i vardagslivet. I vården finns inte självklart de naturliga relationerna mellan vårdare och patient som är förutsättning för omvårdnaden. Vårdaren måste därför söka skapa en sådan förtroendefull relation. Smärta, ångest, avancerad teknik och främmande miljöer är exempel på faktorer som kan försvåra denna uppgift. Omvårdnadens mål i hälso- och sjukvården är att hjälpa patienten att bli frisk, att må väl trots sjukdom eller att få en fridfull död utan smärtor. Omvårdnaden berör människans alla dimensioner dvs. fysiska, psykiska, sociala och andliga. Omvårdnad har ofta betraktats som något lika självklart som luft. Så länge den finns och fungerar märks den inte. Först när det uppstår problem blir vi medvetna om dess stora betydelse. Omvårdnaden är också i likhet med luften osynlig. Till viss del beror detta på den kunskapssyn och tradition som råder i samhället och det förhållandet att omvårdnad av hävd varit kvinnors område. Historiskt sett fick kvinnorna oftast sin (husliga) utbildning inom hemmets väggar. Den kunskap som kvinnor traditionellt ägnat sig åt brukar i dagens forskning kallas för förtrogenhetskunskap eller tyst kunskap. Omvårdnadsarbete bygger till stora delar på sådan kunskap. Många sjuksköterskor och andra vårdare är därför ovana och/eller oförmögna att i ord beskriva sina egna kunskaper. Dessa visar sig emellertid i handlingar. Medan de tekniska arbetsuppgifterna är lätta att beskriva saknar den mjukare" delen av vården till stor del ett språk. Det är säkert en trolig orsak till att forskning och utveckling på detta område har släpat efter. Brister i omvårdnaden leder till onödigt fysiskt och psykiskt lidande, förlängda vårdtider, försämrad rehabilitering och sämre livskvalitet för patienten. Det är således väsentligt att kraftansträngningar görs för att ge omvårdnaden såväl bättre utvecklingsmöjligheter som bättre organisatoriska förutsättningar. I hälso-och sjukvårdslagen framhålls omvårdnadsarbetets betydelse för vårdkvaliteten. Lagen betonar betydelsen av trygghet och kontinuitet i vårdsituationen. Utredningen om sjukvårdens inre organisation (SIO) framhöll i sitt betänkande (SOU 1979:26) att följande krav kan ställas på vårdorganisationen bättre kontinuitet i kontakterna mellan patienter och personal minskad specialisering av arbetsuppgifterna inom omvårdnadsområdet ökade möjligheter till helhetssyn i vårdarbetet färre personalkategorier och en jämnare könsfördelning inom de olika kategorierna samt färre personer i arbetet med patienten ökade möjligheter för patienten att påverka sin vårdsituation mer och bättre information till patienten och anhöriga en mer aktiv rehabilitiering av patienter i alla vårdformer. Dessa mål har sedermera också ställt sig bakom. Det går dock trögt i landstingen att förverkliga tankegångar. accentueras alltmera behoven av förändringar i arbetsorganisationen. Patientens rättigheter innebär skyldigheter för personalen. Skall vi kunna leva upp till hälso- och sjukvårdslagens krav och intentioner krävs förändringar i vårdutbildning och personalfortbildning, organisationsutveckling, ledarskapsutveckling och förbättrade möjligheter till forskning och utvecklingsarbete. Det av ÖGY (Översyn av gymnasieskolan) föreslagna för gymnasieskolan bör genomföras för vårdlinjen. Det nya året bör ge mera matematik (nödvändig i läkemedelshantering), biologi, svenska, engelska och vårdetik i utbildningen för att därigenom ge en allmän kunskaps/ kvalitetshöjning. Det finns en växande enighet om att detta är nödvändigt: i en frågedebatt i instämde utbildningsministern i vad tidigare UHÄ och har uttalat. Det är också en förutsättning för att vi skall kunna behålla vår yrkeskår av sjuksköterskor. Nyutbildade sjuksköterskor har oftast vårdlinjen som bakgrund. De är yngre än de var förr och troligtvis för unga för att arbeta med sjuka människor på egen hand och under eget ansvar. De skräms av ansvaret och tycker sig inte ha tillräcklig kunskapsgrund. Resultatet blir att de söker sig bort från vården. I dagens vårdutbildningsdebatt hör vi allt fler kritiska röster. Fler sjuksköterskor än tidigare anmäls till , ofta på grund av beräkningsfel vid iordningställande av läkemedel. påpekas som hinder för utvecklingen av omvårdnaden att svenska sjuksköterskor har svårigheter att tillgodogöra sig litteratur på engelska och att hantera svenska språket. Flera sjuksköterskor och undersköterskor lämnar vårdyrket, kanske på grund av att vårdgymnasiet inte givit tillräckliga baskunskaper. 16-åringen som väljer vårdyrket kan dessutom ha svårt att bedöma sin personliga lämplighet för yrket. Vad vi här har anfört understryker vikten av att vårdlinjen så fort som möjligt förlängs till . Vi förutsätter att regeringen i sin aviserade proposition med anledning av presenterar ett förslag så att vårdlinjen kan förlängas redan fr. o. m. /89 inom ramen för de resurser som regeringen har avsatt för denna proposition. ändrades antagningsreglerna så att elever från årskurs 9 ges förtur framför äldre sökande. är av de nyintagna . Detta skall åldersmässigt jämföras med att var av eleverna . konstaterar i en avhandling vid gymnasieskolans vårdlinje (1986) att det finns tydliga skillnader mellan åldersgrupperna; många av de yngsta eleverna tappar intresset för vidare utbildning och det innebär färre sjuksköterskor i nästa steg. Walldal efterlyser grundligare forskning om ungdomars reaktioner och personliga utveckling i kontakt med framför allt sluten vård. SÖ och har föreslagit att förtursreglerna skall tas bort för vårdlinjen. Detta anser vi skall stödjas. På samma sätt som vi i vår högskolemotion föreslår antagningsprov som komplement till betyg vid antagning till lägre utbildning, anser vi att de ungdomar som söker sig till vårdlinjen bör erbjudas en prövotid, t. ex. första terminen. Vill man efter prövotiden inte fortsätta vårdlinjen skall tiden/ utbildningsinnehållet kunna tillgodoräknas för annan gymnasieutbildning. En förlängning av vårdlinjen till kombinerat med en prövotid bör innebära att de som utbildats har en mera realistisk syn på vad vårdarbetet kräver av sin utövare. Därmed skulle också antalet behöriga förstahandssökande till sjuksköterskeutbildningarna förhoppningsvis öka. Den praktisk-kliniska delen av vårdutbildningen omfattar minst hälften av den totala utbildningstiden. Utbildningen försiggår på vårdavdelningar, vårdcentraler och specialavdelningar. Eleverna handleds av den personal som finns på enheterna med stöd av vårdlärare. Praktikplatserna begränsar antalet utbildningsplatser. Tillgängliga praktikplatser utnyttjas maximalt. Inom en vårdavdelning kan upp till 15 elever med varierande utbildningsmål genomgå praktisk utbildning. På arbetsenhetens personal ställer detta stora krav vid sidan om patientvård. Den kliniska praktiken formar elevernas attityder och inställning till omvårdnadsarbetet. Det är därför viktigt att eleverna garanteras bra praktisk utbildning ledd av kunniga och intresserade handledare. har den administrativa och politiska ledningen inom verksamheten inte varit medveten om den arbetsbelastning som elevhandledning innebär. Vid planering av bemanning och arbetsuppgifter tas därför sällan hänsyn till att elevhandledning är en väsentlig del i vårdarbetet. Det leder till att personalen upplever elevhandledning som svårt och tungt medan eleverna känner sig dåligt omhändertagna. En annan negativ effekt blir att eleverna tappar intresset för att stanna i vårdarbete. På många håll i landet görs insatser för att förbättra denna situation t. ex. genom handledarutbildning för vårdpersonal och vissa organisatoriska förändringar. Dessa åtgärder räcker dock inte. Det behövs nytänkande t. ex. lärartjänster på avdelningar eller tjänster som delas mellan avdelningsarbete och utbildningsuppgifter. Målet är att stärka sambandet mellan teoretisk utbildning och praktisk verksamhet. Det är också viktigt att rekryteringsbasen till vårdyrkena breddas. Den ettåriga vårdinriktade kompletteringskursen inom gymnasieskolan som ger behörighet till vårdhögskola för dem som genomgått annan gymnasieutbildning än vårdlinjen bör få utökat platsantal. Det ger en möjlighet för fler människor med annan bakgrund än vårdlinjen att utbilda sig till t. ex. sjuksköterskor. Kompletteringslinjen kan t. ex. ge garanti för inträde till högskolans medellånga vårdutbildningar. Regeringen bör inför /90 överväga en omfördelning av platserna inom gymnasieskolan så att antalet platser inom den här nämnda kompletteringskursen kan utökas. Ytterligare en möjlighet att bredda rekryteringsbasen vore att lyfta in den vårdinriktade kompletteringskursen i högskoleutbildnigen. har ansökt om att få starta en försöksverksamhet enligt denna modell. Det är ett initiativ som vi anser bör stödjas. Erfarenheter av ett försök enligt Erstas modell kan ligga till grund för ytterligare överväganden om hur rekryteringsbasen skall breddas. UHÄ bör närmare utreda möjligheterna att inom högskolans ram starta försök med en speciell forskarutbildning som bedrivs parallellt med den medellånga vårdutbildningen. Därmed breddas rekryteringsbasen och man tar till vara människor som är både vårdintresserade och forskningsintresserade. Statligt huvudmannaskap för de medellånga vårdutbildningarna De skäl för en förändring av huvudmannaskapet för de medellånga vårdutbildningarna som bl. a. förde fram i en reservation till UbU 1984/85:27 gäller fortfarande och är än angelägnare. Följande skäl för ett enhetligt statligt huvudmannaskap kan föras fram, ett effektivt resursutnyttjande, en starkare anknytning till forskning, en enhetlig utbildningskvalitet samt en bättre överblick och samordning. Även enligt utbildningsministerns uppfattning är det angeläget att skapa förutsättningar för en samverkan mellan läkarutbildningen och de kommunala vårdutbildningarna. Utskottet anser att den bästa samverkan mellan dessa utbildningar skapas om de får en enhetlig statlig huvudman. Frågan bör därför utredas. Statligt huvudmannaskap föreslog också huvudmannaskapskommittén i slutbetänkandet, SOU 1981:9. En viss samverkan mellan läkarutbildning och de kommunala vårdutbildningarna har kommit i gång i landet. Det främsta exemplet är Hälsouniversitetet i . för i sin partimotion om högskolan fram förslag som är ett steg mot ett statligt huvudmannaskap. Förslaget innebär att när nu de små och medelstora skolorna bygger ut sin organisation genom att satsa allt större resurser på teknik på orter där det redan finns kommunala vårdhögskolor bör dessa samordnas. Det gäller t. ex. i och . Vårt förslag har många fördelar: man bygger inte upp parallella byråkratier, man kan starta integreringsarbete utan att tyngas av formell struktur och tradition och man får troligtvis en jämnare könsfördelning. har de medellånga vårdutbildningarna där sjuksköterskeutbildningen ingår varit högskoleutbildningar. Detta innebär bl. a. att utbildningen skall vila på vetenskaplig grund, vara forskningsanknuten och forskningsförberedande och att sambanden mellan utbildning, forskning och utvecklingsarbete skall främjas. Det landstingskommunala huvudmannaskapet har dock onödigtvis lagt hinder i vägen för de sjuksköterskor som önskar genomgå en forskarutbildning. Eftersom den inte ansvarar för forskarutbildning måste sjuksköterskorna registrera sig på någon fakultet inom den statliga högskolan. Detta medför problem med att utveckla det egna karaktärsämnet - omvårdnad. Ännu efter högskolereformen saknas tjänster för dem som genomgår/genomgått forskarutbildning. Det finns heller inte inbyggda rutiner i vården som gör forskningsresultat tillgängliga för all personal. Omvårdnadsforskning inriktas på själva vårdprocessen, på den situation och den miljö där vården äger rum, på relationer och samspel mellan människor och vården. Till omvårdnadsforskningen räknas även forskning om vårdutbildning och vårdorganisation. Forskningsfältet är etablerat med statsmakternas goda minne. Därför är det anmärkningsvärt att omvårdnadsforskningen fortfarande inte tilldelats fasta forskarresurser, och att inte en egen organisation för omvårdnadsforskningen fastställts. forskningsproposition beskrevs om än endast i uppmuntrande ordalag det angelägna i att både medicinska och samhällsve tenskapliga fakulteterna uppmärksammar omvårdnadsforskningen. I årets budgetproposition finns heller inga resurser. Vi yrkar i vår partimotion om högskolan att resurser motsvarande två professurer bör tilldelas forskningsfältet omvårdnad. Intresset för forskning och utvecklingsarbete har ökat och är stort bland sjuksköterskorna. Den begynnande omvårdnadsforskningen har bidragit genom ny kunskap och ökat medvetenheten om patienters och anhörigas villkor i vården. Kännetecknande för omvårdnadsforskningen är att den tar upp problem som den etablerade forskningen inte betraktat som intressant eller ens forskningsbara. Några exempel är svårt sjuka och medvetslösa patienters problem att äta, tryggheten i vården, (inte bara den medicinska säkerheten utan trygghet i betydligt vidare mening) och laboratoriemetoder som både är mera humanitära och som ger säkrare analyser. Utvecklingsarbete och omvårdnadsforskning är ett av de viktigaste medlen för att påverka hälso- och sjukvårdens inriktning och innehåll. Vi menar också i likhet med HS 90 att utvecklingsarbete och forskning skall bedrivas såväl vid de traditionella högskole/universitetsinstitutionerna som i den basala hälso- och sjukvården på primär- och länssjukvårdsnivå. Regeringen har föreslagit att utbildningsarvode skall återinföras för studerande på vårdlärarlinjen. Detta tycker vi är ett bra förslag som förhoppningsvis kommer att underlätta rekryteringen av studerande till linjen. Regeringen har vidare föreslagit att antalet platser på vårdlärarlinjen skall skäras ned från 392 till 224 platser. Nedskärningen är fördelad per utbildningsort. Som regeringen konstaterar har det varit betydande problem att fylla antalet platser på linjen. Ur detta perspektiv delar vi uppfattningen att en viss nedskärning kan vara motiverad. Vi är emellertid inte överens med regeringen om att nedskärningen skall vara så stor som den föreslagna och inte heller att den skall fördelas i enlighet med förslaget. Förändringen har inte initierats av UHÄ, ej heller finns någon undersökning som stöder att det är korrekt att minska på alla orterna. Ett exempel på där regeringens neddragning slår fel är i , som utbildar vårdlärare för hela . Där ingår då landsting som är det näst största efter i landet. har haft beläggning på sina platser. har dessutom varit föregångare i att utveckla distansundervisning för vårdlärare. Den verksamheten har, förutom att den gjort det möjligt för sjuksköterskor i , och m. m. att bli vårdlärare och kunna bo kvar hemma, tilldragit sig internationellt intresse. Distansundervisningen har klara regionalpolitiska fördelar och genomförs med resp. landstings stöd i , , , . pågår planering för att förändra hela vårdlärarutbildningen. Den skall förlängas till fyra terminer och delas upp i en gren för lärare i gymnasiet och en för högskolelärare. Denna nya utbildning planeras starta . bör nu därför avvisa regeringens förslag till dimensionering. Ett nytt förslag om neddragning av platser bör grundas på en genomgripande utredning för att en analys av varje orts rekryteringsförutsättningar skall kunna göras. Det bör ankomma på UHÄ att utföra denna analys. En eventuell neddragning av linjen borde samordnas med att den förändrade vårdlärarutbildningen startar . Vi har i vårt samlade budgetalternativ beräknat kostnaderna för utbildningsbidragen samt en tills vidare bibehållen dimensionering av linjen. i är en gemensam angelägenhet för hälso- och sjukvårdsutbildning. Skolan ökar möjligheterna för att tillgodogöra sig kunskap och forskningsresultat från övriga nordiska länder. I har man nått betydligt längre i sin omvårdnadsutveckling än vad vi gjort. har ett stort utbud av avancerade utbildningar i en rad organisatoriska och hälsostrategiska ämnen. har skolan utökats med bl. a. en professur i omvårdnad. bör arbeta för att skolan tillförs de resurser som krävs för utveckling av de nordiska ländernas hälso- och sjukvård. Skolan är också ett bra exempel på nordiskt samarbete. Produktiviteten i sjukvården har sjunkit enligt en undersökning från publicerad 1985. Detta kan förvisso spegla vissa problem med resursanvändningen inom hälso- och sjukvården. måste man framhålla svårigheterna att på ett rättvisande sätt i produktionsmätningar beakta kvalitet i vården. Vi kommer troligtvis aldrig att få någon entydig mätmetod på vårdkvaliteten. Internationellt pågår mycket forskning för att få fram metoder för kvalitetsmätningar och kvalitetsbedömningar. Även i pågår lovande försök på olika kliniker runt om i landet. Vi anser att Spri bör prioritera resurser för att sprida erfarenheter från internationell och nationell forskning. Spri bör också utveckla/anpassa instrument för svenska förhållanden inom kvalitetskontroll/bedömningar i omvårdnadsarbetet. Det råder fortsatt brist på personal inom hälso- och sjukvården enligt SCB:s arbetskraftsbarometer. säger i en färsk rapport att sjuksköterskor är svårast att rekrytera. Från detta utgångsläge går två kurvor i olika riktningar. Den ena kurvan går starkt uppåt och gäller de framtida behoven av hälso- och sjukvårdsperso Enligt HS 90:s uppskattning behövs ytterligare 93 000 anställda . Då förutsätts ändå en omfördelning av platser från sluten vård på sjukhus till öppen vård i hemmen. Hemsjukvård ställer i sin tur krav på ytterligare personal till . Den andra kurvan går starkt nedåt. Den visar antalet ungdomar som söker sig till vårdyrkena. Skälen till detta är dels att ungdomskullarna minskar, dels att allt färre lockas av vårdarbetet. Vården har alltid varit och kommer sannolikt alltid att vara arbetsintensiv. Att mata patienter och hjälpa till med personlig hygien går inte fortare än och kommer inte att gå fortare än . Vi kan strukturera om vården till en viss del. Men vi kommer att behöva många fler människor som ägnar sig åt vård och omvårdnad . De människor som skall klara vårdens arbetsuppgifter från och med nu och en bit in på nästa sekel är redan födda. Vi vet att ungdomskullarna minskar och detta med så mycket som en fjärdedel. Uppgiften att behålla och rekrytera personal för att klara dagens och framtidens vård- och omvårdnadsbehov är gigantisk. Svårigheterna att rekrytera personal till omvårdnadsarbete är inget unikt för vårt land. I nästan alla länder av vår typ finns samma problem. Det gör inte problemet mindre. Tvärtom tyder detta på att vi har att göra med mycket grundläggande värderingar och synsätt. Vi kommer att behöva all vår uppfinningsrikedom för att vända så grundläggande trender. Problemen accentueras ytterligare av att många undersökningar ute i enskilda landsting visar att vårdanställda håller på att tröttna och ångrar sina yrkesval. En enkät inom ett stort landsting visar att inte flera än av de anställda sjuksköterskorna och undersköterskorna har kvar sitt intresse för yrket. Enkäten visar också att av dem har olika planer på att byta yrken. De avser att utbilda sig till nytt yrke eller att försöka få annat arbete. En del beskriver det vacklande intresset: Jag har tröttnat" - Sjukhusmiljön är själsdödande med sin hierarki - Obekväma tider - Dålig positiv förstärkning - out-effekter m.m. I materialet finns undertoner av besvikelse och uppgivenhet och en trötthet har tydligt smugit in i sjukvården. Svaren på frågorna om varför man vill lämna omvårdnadsarbetet kan samlas upp under rubriken oacceptabla yrkesförhållanden: Arbetstidssituationen, mycket övertid, , osäker semesterförläggning, plötsliga inkallelser på fritid, arbeta för två när kolleger är sjuka, kan sällan sluta i bestämd tid , svårt få ut övertidsledighet, bristande möjlighet att påverka det egna arbetet. "Dåliga löner" i förhållande till slitet och de långa helgpassen, dålig ersättning för obekväm arbetstid - det är synd att inte arbetsgivaren förstår att man måste betala oss bättre för att få behålla oss. "Tung arbetsbörda" på grund av otillräcklig personalstyrka, inadekvata arbetsuppgifter, dålig kommunikation mellan olika yrkesgrupper och till dem som man upplever bestämmer. Dessa uppgifter skall ställas mot enkätens positiva svar på frågorna om vad man anser som det bästa i arbetet. Dessa svar kan sammanfattas: "Rikedomen på mänskliga kontakter", "Upplevelserna av meningsfullhet i yrket, känslan av att vara andra människor till glädje och nytta, att se glädje och lycka hos patienterna, att gemensamt glädjas över att operationen är över och få hjälpa de första svåra dygnen. "Självständiga arbetsuppgifter" och möjlighet att fatta egna beslut. "Arbetsuppgifterna är omväxlande och utvecklande", att få ta initiativ, att jobba i grupp. De positiva svaren visar hur mycket de som ger omvårdnad känner för sina patienter. Det visar också att det är möjligt att vända den negativa trenden genom att vidareutveckla och ta till vara dessa positiva attityder. Vi menar att det finns en inspirationskris inom i vart fall delar av hälso- och sjukvården. Att bara utveckla resurser och arbetsformer inom dagens ramar ger, skriver bl. a. utredare i en rapport, knappast någon hållbar och varaktig lösning. Vi instämmer i detta och visar i denna partimotion på vägar för en förnyelse. Vi måste söka och finna nya vägar. Lyckas vi inte kommer 90-talet att ge oss en vårdkris. Det finns ett mycket starkt samband mellan vårdutveckling och personalpolitik. För att klara framtidens krav på hälso- och sjukvården måste stora satsningar till inom personalområdet. Vi anser att personalpolitiken är eftersatt för de anställda i vården. En god personalpolitik måste innebära konkurrenskraftiga materiella förmåner men också att utvecklingsmöjligheter och arbetsmiljöfrågor uppmärksammas och åtgärdas. De människor som har beskrivit sina erfarenheter av att vara patient har påverkat personal och politiker. Detta har också lett till att man på många kliniker och vårdavdelningar börjat lämna onödiga rutiner. Alla patienter måste t. ex. inte väckas kl. 6 för att mäta temperatur och frukosten kan faktiskt serveras på olika tider utan att vården försämras. I framtidens sjukvård måste patienterna få ökade möjligheter att påverka sin egen vård. Redan vid ankomsten till en klinik skall patienten ha möjlighet att presentera sig själv som individ och direkt framföra sina synpunkter, önskemål, krav och få känna att någon lyssnar på uttrycken för oro och rädsla. För att vårdpersonalen skall våga mera måste den tillerkännas både självständighet och eget ansvar. Vi vet att den attityden förlöser kreativitet och vilja till kunskapsutveckling som innebär både bättre och billigare vård. Ansvar är inget entydigt begrepp inom hälso- och sjukvården och därför är ansvarsfrågorna komplicerade. Resurs- och organisationsansvaret är arbetsgivarens, yrkesansvaret är personalens.