mot · GB02T325 · 1988-01-26 00:00:00 — av och (fp) om kommunernas möjligheter att själva lösa vägfinansieringsfrågor saknar i motsats till flertalet andra jämförbara storstäder färdigutbyggda kringfartsleder eller s. k. ringled. En viktig orsak till detta är att fått en lägre andel av de statliga anslagen till vägbyggande än landet i övrigt om man vid jämförelsen t. ex. tar hänsyn till regionens andel av befolkningen i hela landet. Detta trots att väl fungerande kommunikationer i och kring är av intresse för hela riket - inte minst för att klara näringslivets transportbehov. Förbättrade kringfartsmöjligheter skulle radikalt förbättra trafiksituationen i regionen i allmänhet och miljöförhållandena i innerstaden i synnerhet. En ringled skulle göra det möjligt att flytta huvuddelen av trafiken från innerstaden till ringen och i stället ge plats för kollektivtrafiken, cyklister och gående. Den skulle ge en blomstringstid åt . I strävandena att trots det begränsade ekonomiska utrymmet bygga ut ringen runt , är det angeläget att ta till vara alla möjligheter till alternativ finansiering. En sådan möjlighet föreligger alltjämt genom det s. k. . Projektet innebär att man bygger ett avgiftsfinansierat väg- och tunnelsystem som sträcker sig från till via Frihamnsområdet. Denna Österled har länge betraktats som den felande länken mellan norra och södra regioner. Som en del av ringen är Österleden i hög grad att betrakta som ett miljöprojekt. Bakom står de svenska företagen . Finansieringen kan av ett svenskt konsortium bestående av ledande banker, försäkringsbolag och andra finansiella institutioner. Avsikten är att tillsammans med de berörda kommunerna bilda ett bolag som ska äga, finansiera, projektera, bygga och driva Österleden till dess den överlåts till kommunerna. Överlåtelsen beräknas ske omkring då vägavgifterna enligt kalkylerna har finansierat hela projektet. De projektansvariga har också förklarat sig beredda att bidra till finansieringen av de anslutande länkar som krävs. Regeringen föreslår i den trafikpolitiska propositionen (1987/88:50) att väglagen ändras så att det ska bli möjligt att ta upp avgifter från trafikanterna för begagnande av allmän väg. Dock skall enligt förslaget regeringen pröva varje enskilt fall där det är aktuellt att ett vägbyggnadsprojekt helt eller delvis ska finansieras genom sådana avgifter eller genom bidrag från andra intressenter. Formerna för genomförandet av vägbyggnadsobjektet, finan Nr T325 -333 sieringen av dessa samt hur vägen ska upplåtas för allmänheten ska beslutas Mot. I propositionen slås fast som grundprincip att det allmänna T325 också i fortsättningen ska vara väghållare för vägar som behövs för den allmänna samfärdseln. Det är bra att regeringen nu tagit ett första steg mot en mer öppen och förutsättningslös ordning när det gäller vägfinansieringsfrågorna. Möjligheterna till alternativ finansiering är dock även efter förslagets genomförande för begränsade. Det finns ingen anledning att principiellt utesluta andra väghuvudmän än stat och kommuner, i vart fall inte om meningen är att, såsom i , det allmänna ska överta väghållarskapet sedan avgifterna finansierat projektet. Det är tvärtom en fördel att låta enskilda intressenter ta den affärsrisk som investeringen för med sig. Överhuvudtaget måste kommunerna få större möjligheter att själva bedöma såväl finansierings- som huvudmannaskapsfrågorna. Kommunerna får inte undanhållas möjligheten till alternativ finansiering av den modell som innefattar. visar att en sådan finansieringsmodell också kan bidra till finansieringen av anslutande vägprojekt. Det bör säkerställas att möjligheter skapas till gagn för bl. a. en ringled kring . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kommunernas möjligheter att själva lösa vägfinansieringsfrågor, t. ex. enligt modell . () (fp)