mot · GB02U202 · 1988-01-19 00:00:00 — Men utgör krisen i det största hotet mot de framsteg som gjorts. Betalningsunderskott och budgetnedskärningar slår särskilt hårt mot de skolor och sjukhus som redan finns. Medel saknas såväl till löner som till material. God hälsa och grundläggande skolutbildning är hörnstenar för enskilda människors förutsättningar att förändra sin tillvaro. Härigenom ges människor möjlighet till ett drägligare liv. Detta ger ökad styrka att ställa berättigade krav på inflytande över samhällsutvecklingen. Insatser på dessa områden är av avgörande betydelse för en höjning av produktiviteten också inom andra samhällssektorer. I många är människorna den största utvecklingsresursen. En fortsatt förbättring och utveckling av skola och hälsovård är en grundförutsättning för utveckling på andra områden. Svenskt bistånd bör även fortsättningsvis ges inom utbildning och hälsovård. Med de ökande svårigheterna för mottagarländer att finna resurser för att upprätthålla den standard som uppnåtts bör ökade resurser satsas på att konsolidera särskilt undervisning och hälsovård för landsbygdens befolkning. Dit hör även stöd till import av nödvändigt undervisningsmaterial och sjukvårdsutrustning. I vårt bistånd bör vi vidare uppmärksamma den utveckling och de växande problem som den snabbt ökande alkoholkonsumtionen i många för med sig. Alkoholism och olyckor förorsakade av alkoholförtäring hör tillsammans med aids-epidemin till de faktorer som snabbt helt kan lamslå en bräcklig sjukvårdsapparat. Aids-epidemin är en ny och utomordentligt allvarlig belastning på redan hårt drabbade . Rapporter om HIV-smittans snabba utbredning i antyder att en katastrof redan är ett faktum. Det finns t. ex. uppgifter om att antalet fall fördubblas väsentligt snabbare än i och . Aids-epidemin kommer med all sannolikhet att bli en väldig utmaning för världens biståndsgivare. Risken är uppenbar att ökningen av antalet aids-fall kommer att knäcka en redan starkt underutvecklad sjukvård. Den rivstart som redan genomfört förtjänar uppskattning. har engagerat sig på en rad olika sätt: genom WHO, genom bilaterala insatser och genom nordiskt samarbete. Allt talar för att detta bistånd kommer att behöva mångdubblas i omfattning. En inriktning bör vara att det avdelas för internationella aids-insatser inom den närmaste femårsperioden. Därför bör ytterligare 50 milj. kr. under Särskilda program reserveras för aids-bistånd. Biståndsinsatser mot aids bör rymmas under en rad olika anslag, även andra än Särskilda program där huvuddelen av insatserna nu skall ligga. Direkta insatser måste kunna göras där behoven finns oavsett om det berörda 37 1987/88 U202 4 1987/88.3 sami. Nr U201 -202 landet ingår i kretsen av programländer eller inte. bör vidare verka Mot. för en ökad aktivitet på detta område inom . Befolkningsfrågorna måste ägnas större uppmärksamhet i biståndsarbetet. Erfarenheterna från i understryker detta. Prognoserna är särskilt i fall mycket oroande. Det är därför glädjande att intresse för familjeplanering starkt har ökat sedan den förra befolkningskonferensen . Ett betydelsefullt inslag i svensk biståndspolitik måste vara att genom utbildning och information bistå och göra det möjligt för föräldrar i tredje världen att själva planera och ta hand om det antal barn de önskar. tar bestämt avstånd från varje form av tvång inom familjeplanering. Vi bör inte heller stödja program som avser att locka till sterilisering med hjälp av vilseledande information, förmåner till klienter och/eller personal eller med bestraffning till dem som inte utför ett fastställt antal steriliseringar etc. Tonårsflickor i städerna är särskilt utsatta. Tonårsgraviditeterna och könssjukdomarna ökar. Familjeplaneringen vänder sig oftast enbart till kvinnor. Män behöver bättre beredskap för att kunna ta ansvar som fäder, och för att förstå konsekvenserna av graviditeter för kvinnors och barns hälsa och livsmöjligheter. Kvinnor får i bästa fall råd genom bybarnmorskor och genom barn- och mödravård. För tonåringar och män fordras andra kanaler: genom industrier, militäranläggningar och skolor. Stödet till forskning för att utveckla preventivmedel för män bör stärkas. På få områden har en så lång tradition och god kunskap som på familjeplaneringens. Det finns därför anledning att prioritera denna i det svenska biståndet. Stödet till familjeplanering bör inte heller begränsas till programländer. bör också utvidga sitt stöd till (). Ytterligare 10 milj. kr. bör anslås i detta syfte. Beredskapen för katastrofinsatser måste vara hög. Det råder därvid inget motsatsförhållande till en ökad satsning på katastrofförebyggande bistånd. Tvärtom understryker i sin utredning att katastrofbiståndet närmare bör länkas samman med det långsiktiga utvecklingsbiståndet. De senaste årens hunger- och svältkatastrofer först i södra och sedan i , särskilt då i och , visar med största tydlighet att katastrofer av olika slag nästan blivit vardagsrutin i de fattiga länderna. När katastrofer inträffar måste vi vara beredda till snara och omfattande insatser för att rädda liv. Behoven växer nu snabbt i samband med den tilltagande svälten i . föreslår att ytterligare 40 milj. kr. avsätts till katastrofbistånd. Det överskott som svenskt jordbruk producerar kan ge ett visst bidrag till våra katastroflindrande insatser. Ett planerat överskott i svenskt jordbruk är dock inte ett lämpligt sätt att hjälpa . effektivare hjälp på annat sätt: genom att stödja utvecklingen av Mot. eget jordbruk och genom miljövårdande insatser bl. a. för att stoppa U202 7 Kvinnor och bistånd Kvinnor utgör halva mänskligheten, förfogar över en tiondel av världens inkomster, äger mindre än en hundradel av världens rikedomar samt svarar för två tredjedelar av alla arbetstimmar i världen. Det mesta av detta arbete utförs av landsbygdens kvinnor. De brukar jorden, ansvarar för beredning och lagring av matgrödor, de hämtar vatten och bränsle och de lagar maten åt hushållets medlemmar. marknadsför de också överskottet som produceras, men det vanliga är ändå att männen kontrollerar inkomsten av försäljningen. Kvinnors arbetsvillkor är ofta så dåliga, deras arbetsdagar så långa och produktiviteten i deras arbete så låg att varje förbättring får social och samhällsekonomisk betydelse. Erfarenheten visar att bistånd till kvinnor får spridningseffekter. Kvinnor har huvudansvaret för barn, och mycket av vardagsomsorgen om män, gamla och sjuka faller också på kvinnorna. av dem som lever i flyktingläger är kvinnor. Arbetslösa fattiga kvinnor i städerna bor i eländiga bostäder och tvingas ofta ut i prostitution och förnedring. Det är mot denna bakgrund som man talar om fattigdomens feminisering. Kvinnornas bidrag till ekonomin har oftast underskattats och ibland har t.o.m. kvinnorna missgynnats av de utvecklingsinsatser som gjorts. Det är hög tid att göra biståndet i dess helhet mer kvinnoinriktat. Detta bör ske dels genom en integrering av kvinnoaspekten i alla sektorer och projekt, dels genom speciella kvinnoprojekt när omständigheterna motiverar det. Kvinnors behov och biståndets konsekvenser för kvinnor skall beaktas i hela biståndsverksamheten. Ett sådant kvinnoperspektiv skall finnas med i hela programcykeln - från planering och genomförande till uppföljning och utvärdering. biståndspolitik syftar därför till att underlätta för kvinnor att försörja sig, ge u-landskvinnor ökad kontroll över produktionen och resurser samt tillgång till god utbildning, ge kvinnor nya möjligheter till försörjning i den formella och informella sektorn, underlätta omsorgen av barn, minska den tid som går åt till hushållsarbete, ge möjligheter till människovänliga bostäder, hälsovård och frivillig familjeplanering, ge kvinnor på såväl givar- som mottagarsidan möjlighet att aktivt deltaga och medverka i biståndets utformning i stort och i planering, genomförande och utvärdering av enskilda biståndsinsatser, biståndsprojekt som befaras ge negativa konsekvenser för kvinnor inte kommer till stånd, och om de existerar bör de ses över. Självklart har egna regeringar det största ansvaret för utveck- Mot. lingen mot ett mera jämlikt och jämställt samhälle, men också utländska U202 givare kan spela en viss roll. För varje programland skall ett handlingsprogram utarbetas som skall sammanfatta kvinnors problem. I detta skall också ges konkreta förslag på hur kvinnoaspekterna skall integreras i aktuella sektorsprogram. Dessutom skall det innefatta ett särskilt program av speciell vikt för kvinnorna. Detta projekt kan eventuellt finansieras med medel utanför landramen och genomföras i nära samarbete med kvinnobyråer, kvinnoorganisationer och kvinnoministerier. I länder där det är lämpligt utvidgas direktstödet till kvinnoorganisationer till att gälla andra organisationer som arbetar med att stärka fattiga av båda könen. Pengar utöver landramen bör kunna användas i ökad omfattning även till detta. Den nyinrättade regionala kvinnoenheten i bör ges särskilt stöd så att den kan verka under rimliga villkor och bilda mönster för kommande regionala enheter på andra håll. På varje biståndskontor bör det finnas en handläggare med huvudsakligt ansvar för s. k. kvinnofrågor. Detta hindrar inte att alla där verksamma bör bevaka dessa aspekter. Men erfarenheterna visar att det är när någon har ett uttalat specialansvar som förutsättningarna är störst att få något uträttat. Tekniskt bistånd har i allmänhet inte tagit hänsyn till kvinnors livssituation och behov. Detta beror främst på att kvinnor arbetar i självhushåll och inom den informella sektorn av ekonomin, områden som ofta är ointressanta för biståndsprogram. Kvinnor får då inte heller tillgång till råmaterial, kunskap, teknologi, träning, krediter etc. Det händer t. o. m. att projekt som syftar till att rationalisera mäns arbete inom t. ex. avsaluproduktionen ökar kvinnors arbetsbörda utan att öka deras inkomst. har införandet av ny teknologi på sina håll lett till att kvinnor förlorat sina inkomstkällor. Kvinnor måste vara med i hela den process som föregår framtagande av de nya arbetsbesparande redskapen för hushållen. Kreditgivning till kvinnor på deras villkor är en ganska ny företeelse. Fattiga ej läskunniga kvinnor har ofta svårt att få låna i bank. De kan inte visa upp någon säkerhet, de behöver sin mans underskrift och banktjänstemännen har inte tid att hjälpa dem med formulären. Krediter kan också vara bättre än gåvor eftersom de tränar den kreativa förmågan att försöka lösa problem. Det ger också träning i att utveckla lönsamhetstänkande. Kreditgivning till kvinnor behövs både på landsbygden och i städerna. Det är viktigt att kvinnor och män får lån var för sig. Annars är risken stor att mannen tar över och bestämmer hur eventuella vinster skall användas. Inkomstskapande projekt och småföretagande för kvinnor på landsbygden, i städernas slum och i flyktingläger kan initieras och expandera genom krediter. Dessa kan ge möjlighet för kvinnor att på allvar komma in i penningekonomin. Det kräver rådgivning och uppsökande verksamhet. I detta avseende bör SIDA öka sin verksamhet. Ett annat område som är ytterst viktigt för kvinnorna är mödra- och barnhälsovården. En elementärt utbildad barnmorska bör vara en minimimålsättning i varje Mot. Barnmorskan blir ofta den nyckelperson som länkar samman traditionel- U202 la och moderna kunskaper i förlossningsvård, barnavård, familjeplanering och andra hälsofrågor. Men det är viktigt att kvinnors hälsoproblem inte isoleras till deras reproduktiva roll och bara löses inom mödra- och barnhälsovården. Kvinnors hårda arbete i hushåll, jord- och skogsbruk, handel och industri, gör dem särskilt sårbara mot bakgrund av de krav moderskapet ställer på dem. Hälsoprogram bör anknyta till förvärvsarbetet och lyfta fram hälsorisker och brist på arbetarskydd. Kvinnor spelar en central roll när det gäller att bekämpa undernäring. Det är framför allt växande barn och gravida och ammande kvinnor, vilka har ett särskilt stort näringsbehov, som ligger i undernäringens riskzon. Bespisningsprogram, kampanjer mot bristsjukdomar, kontroll av marknadsföring är exempel på viktiga insatser inom näringsområdet. Det finns ett klart samband mellan mödrars läskunnighet och utbildning och barns hälsa och näringssituation. Ju bättre utbildning kvinnor har, desto mindre är risken att deras barn dör i späd ålder. Trots detta är 2/3 av världens analfabeter kvinnor, och antalet icke läskunniga kvinnor i världen växer snabbare . Flickor har ofta svårt att fullfölja sin skolgång på grund av hemsysslor och för att de måste passa småsyskon. blir också överföringen av traditionella kunskaper allt ovanligare. Detta kan föra med sig att t. ex. unga flickor går miste om den sexualupplysning gamla bykvinnor gav i samband med att flickorna invigdes i de vuxna kvinnornas värld. Alfabetiseringsprogram är ett viktigt sätt att nå kvinnor. Yrkesutbildning, arbetsanpassad träning och rådgivning är andra viktiga områden. Kvinnans roll som jordbruksproducent har försummats. Traditionell jordbruksrådgivning har oftast riktats till män. Kvinnors arbete i jordbruket måste underlättas genom anpassad teknologi. I byskogsprogrammen bör särskild hänsyn tas till kvinnorna bl. a. så att den tillgängliga brännveden kommer dem till godo. kommer ved att vara den främsta bränslekällan i . Allt fler biståndsprogram lanseras för att söka förhindra att ytterligare mark och vattenresurser förstörs och för att tillgodose efterfrågan på brännved och kreatursfoder. I många länder ger bränslekrisen upphov till undernäring eftersom man alltmer hänvisas till att äta kall mat eller mat som kräver kort koktid. Den nya typen av skogs- och trädbruk kräver utbildning och nytänkande av dagens skogspersonal. Enligt , , uppskattningar kan av alla sjukdomar i på ett eller annat sätt sättas i samband med dåligt vatten eller felhantering av det. Kvinnorna är mest utsatta eftersom de handskas med vatten vid hämtning, tvättning, matlagning osv. Trots detta har de i allmänhet inte fått möjlighet att delta i utformning, skötsel och underhåll av vattenprogrammen. De är dåligt representerade i förvaltning, byledning och vattenkommittéer. En folklig förankring av vattenprojekten och lokalt underhåll förutsätter tekniskt enkla anläggningar. Utbildning av kvinnor i hur man underhåller vattenanläggningar måste ingå i vattenprogrammen. Män bör påverkas så att de också accepterar och Mot. uppmuntrar kvinnor som beslutsfattare och ansvarstagare i bl. a. vattenfrå- U202 Kvinnor blir ofta lämnade kvar som ensamförsörjare på landsbygden. Det är nödvändigt att kvinnorna får tillträde till fler arbetsområden inom den moderna sektorn. Men tyvärr är det ofta så att när arbetslösheten är hög är t. ex. industriidkarna inte beredda att ta verklig hänsyn till kvinnorna utan föredrar manlig arbetskraft. Ansvaret för barnen gör kvinnorna sårbara och mindre attraktiva på arbetsmarknaden. Kvinnor får ofta nöja sig med de mest okvalificerade och rutinmässiga arbetena. Anställningstrygghet, arbetsvillkor och löner blir därefter. Företrädare för svenskt bistånd bör verka för att kvinnor får samma lön som män för lika arbete, får del av internutbildning och att barnomsorg och barnhälsovård prioriteras. Det finns risk att vissa företag tvekar att anställa kvinnor med tanke på kortsiktiga kostnader. Ändå måste krav ställas för att man skall komma till rätta med exploateringen av kvinnor i . Det svenska biståndet genom multilaterala biståndsorgan uppgår till ungefär av den totala svenska biståndsbudgeten. Det är den lägsta andel som det multilaterala biståndet någonsin fått. Den multilaterala andelen av det svenska biståndet sjunker kontinuerligt. 1962/63 var andelen . 1968 hade andelen redan sjunkit till i takt med att det bilaterala biståndet genom SIDA utvecklades. när biståndet ökat till av BNP var andelen multilateralt bistånd . har andelen krupit under 30 %-nivån. Och detta sker som det internationella multilaterala biståndet kämpar med oerhörda påfrestningar, såväl politiskt som finansiellt. Åtminstone på kort sikt bör andelen multilateralt bistånd tillåtas öka med hänvisning till de akuta finansiella problem som de multilaterala biståndsorganen kämpar med. har alltid framhållit värdet av bistånd genom multilaterala biståndsorgan och särskilt då inom ramen för FN-familjen. Den stora fördelen med multilateralt bistånd är att det gör mottagarländerna mindre beroende av politisk välvilja från enskilda givarländer. Genom att kanalisera biståndsmedel genom multilaterala biståndsorgan kan resurserna fördelas på fler mottagarländer än de som i första hand kommer i fråga för bilateralt bistånd. Genom det multilaterala biståndet nås praktiskt taget alla oavsett storlek och politisk eller ekonomisk betydelse. För svensk del är det multilaterala biståndet genom FN:s olika biståndsorgan ett uttryck för den stora vikt vi vill lägga vid arbete för fred och utveckling i världen. Genom kan vi också bidra till den internationella normbildning som är väsentlig för världssamfundet. De rika ländernas u-landsbistånd har stagnerat. Den multilaterala andelen av biståndet steg successivt från till kring 1980. I takt med den ekonomiska stagnationen och den ökade protektionismen har det multilaterala biståndet Mot. Inte minst nedskärningar har fått mycket stor negativ U202 betydelse för de multilaterala biståndsorganen. Även politiskt har stark kritik framförts mot flera FN-organ. Vi kan inte blunda för att kritiken i en del fall har varit befogad. Det gäller särskilt effektiviteten i flera av FN-organen. Detta bör dock leda oss till att ställa krav på och medverka till att effektiviteten och inriktningen på FN-organens arbete förbättras och i högre utsträckning ställs i samklang med våra egna biståndspolitiska mål. Betydande framsteg har redan gjorts i detta avseende. Såväl Världsbanksgruppen (, Internationella Utvecklingsfonden/och regionalbankerna) som (UNDP, och fackorganen) har genom kris fått en kraftigt ökad inriktning på de minst utvecklade länderna, särskilt i söder om . politik förändrades successivt och i denna riktning. av IDA:s utlåning går till de fattigaste länderna och är i första hand inriktad på landsbygdsutveckling, utbildning, hälsovård och vattenförsörjning. Världsbanksgruppen genomgår sedan den nuvarande chefen tillträdde 1986 omfattande förändringar. Dessa har åtminstone inledningsvis skapat en viss instabilitet i organisationen. Förhoppningsvis kan detta komma att övervinnas framöver. En positiv effekt av detta kan emellertid bli att inställning åter kan bli mera positiv. Den mest glädjande omorienteringen är den kraftiga satsning som görs organisatoriskt och insatsmässigt på en större hänsyn till miljön i u-landsutvecklingen från Världsbanksgruppen. /UNDP, som finansierar och samordnar FN:s tekniska bistånd, kanaliserar av resurserna till de fattigaste länderna. UNDP har en central roll i FN:s insatser med anledning av krisen i . Främst genom nedskäminar har såväl som UNDP fått minskade resurser . Det slår hårt mot de två tyngsta multilaterala biståndsorganen som är särskilt inriktade på att stödja de fattigaste , särskilt i söder om . har stor anledning att kraftfullt verka för att de rika länderna åter lever upp till sina tidigare åtaganden gentemot de multilaterala biståndsorganen och särskilt och . Anslaget till föreslås därför öka med 40 milj. kr. och till UNDP med 35 milj. kr. Det är visserligen sant att såväl nominellt som per invånare varit och är en av de största biståndsgivarna till olika multilaterala organ. I takt med att andra stater tar en rimligare andel av sitt ansvar kan också andel komma närmare en andel som motsvarar våra förutsättningar. Men som resurserna till och sjunkit har också andel sjunkit. var vår andel av UNDP:s program . Vid den sjätte påfyllningen till var vår andel . I åttonde påfyllningen för slutet av är den . Såväl Världsbanksgruppen som är av vital betydelse för utveckling och särskilt för de fattigaste. målsättning att söka få till stånd ökade resurser till detta arbete. bör ta ett särskilt ansvar för att tillse att dessa biståndsorgan bl. genom extra svenska bidrag har möjlighet att fortsätta sin verksamhet på en rimlig nivå. Sådana, förhoppningsvis tillfälliga, extrainsatser från svensk sida bör kunna ha en internationell opinionsbildande verkan. Det är som ovan anförts ytterst angeläget att i olika sammanhang verkar för att effektivisera och stärka särskilt de olika FN-organens verksamhet. I den välkomna debatten om mål och medel för det svenska u-landsbiståndet får inte det multilaterala biståndsarbetet glömmas bort. De svenska biståndsmålen gäller hela det svenska u-landsbiståndet, vilket vid ett flertal tillfällen framhållits av Rädda Barnens generalsekreterare i hans förslag till en svensk politik för mänskliga rättigheter i världen. Även inom ramen för de multilaterala biståndsorganens verksamhet bör därför kraftfullt verka för att ökad hänsyn tas till såväl behovet av stöd till en demokratisk samhällsutveckling och respekt för mänskliga rättigheter som behovet att i högre grad beakta och främja miljöaspekterna. Som grund för en mer aktiv svensk politik i de multilaterala biståndsorganen bör en parlamentariskt förankrad samlad översyn av det svenska multilaterala biståndsarbetet göras. Inom några särskilda sektorer av biståndsverksamheten finns multilaterala organ som särskilt bör erhålla ett omfattande svenskt stöd. Det gäller UNICEFis arbete för barn och mödrar, UNHCR:s arbete för flyktingar och hemlösa samt UNFPA:s och IPPF:s insatser för befolkningsfrågor. Som visats nu senast av förre flyktingkommissarien, den danske liberalen utgör det nordiska stödet till UNHCR ett mycket viktigt inslag. andel kan dock höjas ytterligare innan den når dansk eller norsk nivå. Såväl UNFPA som IPPF har förlorat sina bidrag från på grund av skilda inställningar till aborter, vilket får allvarliga följder i den i många så oerhört angelägna familjeplaneringsverksamheten. Det finns också starka skäl att göra ytterligare insatser för de palestinska flyktingarna vilket bör påverka anslagsnivån för för palestinska flyktingar, UNRWA. Anslaget till föreslås därför öka med 33 milj. kr., anslaget till UNHCR med 50 milj. kr., till UNFPA med 10 milj. kr. och till UNRWA med 10 milj. kr. Handeln spelar en central roll för möjligheter att åstadkomma en utveckling. Ökade exportinkomster för ett u-land ger ökade möjligheter till import. Det är utomordentligt betydelsefullt - för att inte säga avgörande - att kan importera nödvändiga råvaror, insatsvaror och reservdelar till sin industri. Utan tillgång till detta har ett land små möjligheter att åstadkomma ekonomisk utveckling. Det är ett livsvillkor för att inlemmas i den internationella handeln. Alla åtgärder som motverkar denna utveckling minskar möjligheter att åstadkomma ekonomiskt och socialt framåtskridande. Det är därför utomordentligt viktigt - också för biståndspolitiken - att alla tendenser till protektionism motverkas. Alla handelsrestriktioner som införs Mot. drabbar särskilt hårt. Under historiens gång har stater ofta skyddat sig bakom olika former av handelsbegränsningar. Liberaliseringar av handeln efter har alltså varit undantaget som bekräftar regeln. Under de första decennierna efter genomfördes ett antal förhandlingsrundor som rev de tullmurar som hade etablerats . Den internationella handeln ökade också mycket snabbt som ett resultat av den allmänna liberaliseringen. Under det senaste årtiondet - i de s. k. oljekrisernas kölvatten - har dock olika importbegränsande åtgärder satts in. Det vanligaste skälet för att införa importbegränsningar brukar vara omsorgen om sysselsättningen. Att skydda sysselsättningen genom begränsningar av importen är oftast dömt att misslyckas. Enligt beräkningar utsätts närmare hälften av världshandeln för begränsningar i någon form. Det skall noteras att man då har räknat med även mycket mjuka begränsningar såsom dokumentkrav eller prisövervakning.