ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02L215 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L215 av () om förstärkt rätt för föreningsmedlemmar Föreningsfriheten är rättsligen garanterad i grundlag. Denna rättighet består av flera delar. Den positiva rätten gäller friheten att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften. Med den negativa friheten avses rätten att inte mot sin vilja bli ansluten till en förening. Den tredje sidan kan kallas den interna friheten. Denna interna föreningsfrihet omfattar föreningsmedlemmens rättsställning inom föreningen. Den avgörande punkten är då den enskilde medlemmens bundenhet av föreningens beslut. Enligt gällande rätt föreligger bundenhet av alla beslut som ligger inom föreningens stadgar. har uppkommit fråga om sådan bundenhet kan omfatta ytterligare beslut och då alla föreningsbeslut bara de inte uppenbart strider mot föreningens syften. Detta rättsläge har högsta domstolen nu fastslagit i vart fall beträffande vissa fackliga föreningar. Däremot är det oklart om motsvarande ska anses gälla även övriga ideella föreningar. Ett sådant rättsläge förtjänar kraftig kritik. Det är en besvärande oklarhet att ingen gräns uttryckligen lagfästs för de enskilda medlemmarnas bundenhet av beslut i ideella föreningar. Dessutom är det orimligt med en så omfattande bundenhet av fackliga föreningsbeslut för enskilda medlemmar. Den självklara utgångspunkten måste vara att den interna föreningsfriheten ska garantera att medlemmar i ideella föreningar endast ska kunna bli bundna av sådana föreningsbeslut som ligger inom föreningens stadgar. Denna rättsprincip måste komma till klart uttryck i särskild lagstiftning. Däri måste även stadgas att följden av överträdelse blir att berört beslut blir ogiltigt. Härigenom kommer vårt rättssystem att innehålla åtminstone en föreningsrättslig minimireglering. Mot denna bakgrund hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning för att förstärka den interna föreningsrätten.
mot · GB02L301 · 1988-01-19 00:00:00 — av och () om en översyn av förmånsrättsordningen 1987/88 L301-303 Fordringars inbördes rätt vid gäldenärs konkurs regleras i förmånsrättslagen (1970:979, omtryckt i SFS 1975:1248), jämte författningar, av vilka lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m. m. torde vara den viktigaste. beställde , på lagutskottets initiativ (LU 1981/82:19), hos regeringen en utredning om avskaffande av skatteförmånsrätten. Ännu har ingen sådan utredning kommit till stånd. Skälet härför kan knappast vara att frågan minskat i aktualitet. är det leverantörerna som får bära huvuddelen av förlusterna vid konkurs, eftersom bland annat skatter och sociala avgifter har företräde framför kundfordringar. Leverantörerna har dessutom sämst möjligheter att förutse konkurser och därmed undvika dem. Staten, å andra sidan, har byggt upp ett effektivt informations- och varningssystem. Staten är därmed den som är bäst skickad att snabbt tolka varningssignalerna från ett företag med ekonomiska bekymmer, men också den som har bästa förutsättningar att bära förlusterna. Det kan starkt ifrågasättas om det är rimligt att staten genom lagstiftningsåtgärder stärker sin egen situation och övervältrar förlusterna på varufordringsägarna. Ett mer enhetligt regelsystem för samtliga fordringsägare, inklusive det allmänna, skulle vara till fördel för alla parter. Om staten skulle tvingas bevaka sina fordringar på samma villkor som övriga fordringsägare skulle sannolikt oseriös företagsamhet kunna upptäckas betydligt snabbare än vad som sker . En förändring av nuvarande ordning som därmed skulle ligga i linje med samhällets strävanden att förhindra ekonomisk brottslighet. Sedan reglerna om ställföreträdande ansvar och ansvarsgenombrott infördes bevakar också staten betydligt mindre värden vid konkurser. Det fiskala intresset har därigenom kraftigt minskat. utgörs ca en femtedel av fordringarna av skatte- och avgiftsfordringar. Statens utdelning i konkurs uppgår till ca 200 milj. kr. - en för staten sett i det stora sammanhanget mycket liten summa. 1 1987/88. 3 sami Nr L301-303 Med åberopande av vad som ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en snar översyn av förmånsrättsordningen i syfte att stärka leverantörernas ställning. () ()
mot · GB02L302 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:L302 av och () om verkställighet av dom på skadestånd Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88: Ju709 hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att förbättra verkställighetshjälpen beträffande brottsskadestånd.
mot · GB02L303 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L303 av m. fl. (s) om indrivning av kontokortsskulder Vi sitter på en bomb uttalade kronodirektör i en tidningsartikel i . Över 100 000 ärenden håller på att ta knäcken på kronofogdemyndigheten i och situationen är likartad över hela landet. Kontokorten och den allt frikostigare kreditmarknaden anges vara orsaken. Många kontokortsföretag gör inte tillräckligt seriösa bedömningar av kundernas möjlighet att över huvud taget kunna betala tillbaka krediten. Skälet är naturligtvis att kontokortsföretagen vill sälja så många konton som möjligt, och bryr sig inte om personens framtida ekonomiska situation. Genom höga räntor garderar sig företagen mot eventuella förluster, och i sista hand finns dessutom kronofogdemyndigheten, som är skyldig att driva in pengarna mot en avgift på . De ärenden som handläggs på kronofogdemyndigheten är till på skuldbelopp på . Från många håll har oroväckande rapporter kommit om människor som kommit på ekonomiskt obestånd genom dessa kontokort; inte minst de fackliga organisationerna har på olika sätt försökt att få förmånligare lånevillkor med i första hand sparbankerna och , allt i syfte att försöka få medlemmarna att avstå från de dyra kontokortskrediterna. Trots detta, kan kronofogdemyndigheterna inte se någon minskning på antalet ärenden som överlämnats till dem. Det är tveksamt om en statlig myndighet skall behöva ägna så mycket tid åt de problem som kontokortsföretagen skapar genom en allt för lättvindig kreditprövning. Detta skulle kunna förändras på flera olika sätt. Ett skulle vara att införa någon form av minimigräns för vad kronofogdemyndigheten skall åta sig att driva in. Ett annat att kontokortsföretagen inte får överlämna några ärenden till kronofogdemyndigheten. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kontokortsföretagen och kronofogdemyndigheten. () () () ()
mot · GB02L401 · 1988-01-12 00:00:00 — 1987/88:L401 ^ av och () om uttrycket sinnesslö i svensk lagstiftning Mot. 1987/88 L401408 Uttrycket sinnesslö används fortfarande i svensk lagstiftning. Eftersökningar i databas visar att ordet sinnesslö förekommer i följande lagstiftning: , , och . förekommer inte ordet sinnesslö när man talar om personer med detta handikapp. Därför bör en översyn ske av de ovan nämnda lagarna så att ordet sinnesslö tas bort och ersätts med en formulering som är anpassad till dagens uttryckssätt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av gällande lagar för att ersätta termen sinnesslö med annat lämpligt uttryck. () ()
mot · GB02L402 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88:L402 om förbud mot vårdnad av eget barn i visst fall frågar man sig verkligen hur vårt svenska rättssystem fungerar, man kan emellanåt ifrågasätta om det finns någon rättstrygghet i vårt land. Jag skriver detta med tanke på att , enligt uppgifter som kommit mig till handa, dömt en man till två månaders fängelse för att ha utnyttjat sin fyraåriga dotter sexuellt. Samma domstol gav senare mannen umgängesrätt med flickan som utsatts för otukten och det psykiska lidandet. Hur är sådant möjligt? Jag frågar mig då om vi inte måste ändra lagstiftningen - svaret blir naturligtvis ett ja. Vi kan ju inte sitta som ansvariga politiker och godkänna ett sådant förhållande. Det är omänskligt att tvinga ett fyraårigt barn att umgås med den man som tvingat henne till sexuellt umgänge. Vem skulle komma på idén att tvinga en våldtagen kvinna att regelbundet umgås med våldtäktsmannen? Ja, det kan man fråga sig. Det kan inte finnas någon mening med ett umgänge mellan far och dotter då dotterns upplevelser av pappan är så svåra. Flickan bör få en chans att leva ett normalt liv och slippa konfrontationer med den som förgått sig så grovt mot henne och hennes familj. Jag föreslår att lagen ändras så att en far som sexuellt utnyttjat sin dotter aldrig kan få vårdnaden om barnet efter detta. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att skall ändras så att en far som sexuellt utnyttjat sitt barn aldrig kan få vårdnaden om detsamma.
mot · GB02L403 · 1988-01-12 00:00:00 — Motion till 1987/88:L403 av () om den nya antog en ny familjerättslig lagstiftning. a. tillkom en ny äktenskapsbalk med nya regler om makars egendom. Därvid talas om syftet med reglerna. Lagstiftaren vill åstadkomma en bättre utjämning mellan en ekonomiskt starkare och en ekonomiskt svagare make, när det gäller fördelningen av deras egendom vid äktenskapets upplösning genom äktenskapsskillnad. Men den nya åstadkommer inte detta. Den fattigare maken får ett sämre skydd om den rikare maken före en skilsmässa drar undan pengar från det gemensamma boet. Vid en skilsmässa delas egendomen i princip mellan makarna. Om en av dem genom s. k. illojala transaktioner smugit undan pengar från bodelningen, kan den förfördelade begära jämkning. Här föreligger dock ett om. Om transaktionen gjordes före skilsmässan. Gjordes den före, kan den förfördelade ingenting göra. Ett dylikt undansmygande av pengar var ej möjligt med den gamla lagstiftningen. I allmänhet är kvinnan den ekonomiskt svagare parten. Alltså är det hon som drabbas av lagens brister. Den nya lagen skyddar den rikare maken. Ett skydd måste alltså vara obegränsat i tiden. Därför bör jämkningsregeln ändras, så att skäliga bodelningar kommer till stånd. Först då skipas rättvisa mellan makarna. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i bodelningsregler att i motionen angivet missförhållande undanröjs. 1 * 1987/88.3 sami.
mot · GB02L405 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88 :L405 om sänkt åldersgräns för underårigs rådighet Enligt 9 kap. 3 § äger underårig, efter det att denne fyllt , själv råda över vad som genom eget arbete förvärvats. Detsamma gäller avkastningen av sådan egendom och vad som trätt i egendoms ställe. Motsvarande tillämpning gäller även egendom som genom gåva eller testamente tillfallit underårig med villkor att denne själv må råda däröver. Idkar underårig, som fyllt , näring äger denne, med vissa undantag, ingå sådana rättshandlingar som faller inom området för rörelsen. Ovannämnda bestämmelser gällde även när myndighetsåldern var . Någon anpassning nedåt av åldersgränsen för underårigs nämnda rättigheter vidtogs dock icke när myndighetsåldern . Det torde emellertid vara motiverat att en sådan justering vidtas genom att åldersgränsen sänks till att omfatta alla tonåringar under , dvs. fr. o. m. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av eller tillägg till 9 kap. 3 § och 15 kap. 12 § i .
mot · GB02L406 · 1988-01-18 00:00:00 — Motion till 1987/88:L4Ö6 av m. fl. (fp) om ogift faders ansvar, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:A801 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den ogifta pappans ansvar, rättigheter och skyldigheter. () () () () () ()
mot · GB02L407 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88 :L407 av och () om adoption av sambos barn Makar som är gifta med varandra kan få adoptera den andre makens tidigare barn, även om den biologiska föräldern är i livet. Det är bara en formsak. Inte heller ensamståendes begäran att få adoptera brukar möta juridiska hinder. Om man är sammanboende med gemensamma barn får man däremot inte adoptera den andres barn från tidigare äktenskap, oaktat att barnets ena biologiska förälder har avlidit. Lagen är här tydlig. Med utgångspunkt från att ensamstående kan adoptera barn och att man tillåter artificiell insemination, med rätt att få veta vem den biologiska fadern är, vilket i praktiken måste ses som en form av adoption, är det märkligt att sammanboende med egna gemensamma barn inte kan få adoptera den andres tidigare barn ens om ena föräldern till ifrågavarande barn har avlidit. Vi anser att barn till änkor/änklingar där föräldern väljer att sammanbo med ny partner och utökar familjen med flera små, bör få möjlighet att jämställas med barnen i den nya kärnfamiljen och kunna erhålla samma status som dessa. Giftas och sammanboendes möjligheter att adoptera jämställs inte juridiskt. Jurister och advokater kallar nu gällande lag för Moment 22 i frågan om möjligheter till adoption av barn vars ena förälder har avlidit och den andra har valt att sammanbo och skaffat ny familj utan att gifta om sig. Om paret skulle gifta sig är det hela en enkel process. Men varför skall lagstiftaren tvinga någon till en handling som han/hon inte vill göra när den i praktiken är onödig? En adoption av detta slag är ägnad att stärka barnets position gentemot skola, kamrater och samhället. Den är tänkt för barnets bästa och inte som en affärsuppgörelse för vuxna. Lagstiftningen släpar här efter i utvecklingen gentemot samhällets moderna syn på familjer och familjebildning. Sambor bör kunna jämställas med gifta vad gäller adoption av den andre makens barn i ovan nämnda fall. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjlighet att adoptera sambos barn. () ()
mot · GB02L408 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:L408 av förste vice talman och () om ändring av beträffande jämkningsregeln vid bodelning m. m. Den nya ger den fattigare maken ett sämre skydd mot att den rikare maken drar undan pengar från boet före en skilsmässa. Däremot kommer den ekonomiskt starkare parten att ha ett skydd mot sådana s. k. illojala transaktioner. Vid en skilsmässa skall egendomen i princip delas upp mellan makarna. Har en av makarna smugit undan pengar från bodelningen genom illojala transaktioner kan den förfördelade parten begära jämkning för det vid bodelningen, men endast om transaktionen gjordes före skilsmässan. Gjordes transaktionen tidigare än före skilsmässan kan den förfördelade inget göra enligt den nya lagen. Den gamla lagen tillät däremot inget sådant undansmygande av pengar, varför den nya lagen i detta fall innebär en försämring. Eftersom det är kvinnan som i allmänhet är den ekonomiskt svagare parten är det främst hon som drabbas av lagstiftningens brister. Till detta kommer att pensionsförsäkringar som tagits tidigare än före skilsmässan inte längre skall ingå i bodelningen. Förslagna makar kan på detta vis dra undan pengar från bodelningen bara det inte sker före skilsmässan. Det bisarra är att om den ekonomiskt svagare parten försöker dra undan pengar inför bodelningen, kan den part som äger mer än hälften av tillgångarna begära jämkning av boet. Den rikare maken är därvid skyddad av lagen. Jämkningsregeln ger nämligen möjlighet till skäliga bodelningar endast till förmån för den som äger mer än hälften av tillgångarna i boet. Avsikten är att skydda den rikare från att bli lurad om den andra har gift sig för pengarnas skull. mister emellertid den fattigare av makarna skyddet mot illojala transaktioner från den rikare parten. Jämkningsregeln synes således behöva ändras så att det blir möjligt med skäliga bodelningar inte bara till förmån för den rikare utan också för den fattigare av makarna. Det förefaller därvid också angeläget med en översyn av den nya regeln att pensionsförsäkring inte längre skall ingå i bodelning i anledning av skilsmässa. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av 12 kap. 1 § att bodelning kan ske efter en skälighetsbedömning till förmån för båda makarna och med beaktande av pensionsförsäkringar. () ()
mot · GB02L409 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:L409 av och () om bodelning vid skilsmässa Lagstiftningen måste så långt det är möjligt skapa rättvisa mellan makar när en bodelning vid skilsmässa skall genomföras. I praktiken är det kvinnan vid en bodelning som är den ekonomiskt svagare parten. Det är därför angeläget att se på hur lagstiftningen kan slå i praktiken för kvinnan vid en skilsmässa. I 10 kap 3 § står det efter den ändrade lagstiftningen, att privata pensionsförsäkringar inte skall medtas vid bodelning. Det betyder att den part, oftast är det mannen, som under äktenskapet tar av de gemensamma tillgångarna för att betala pensionsförsäkringen, vid skilsmässa får behålla hela den framtida behållningen. En av orsakerna till denna ändring var bl. a. att man ville skapa likhet i förhållande till andra pensioner på arbetsmarknaden, som är personliga. Skillnaden jämfört med de privata försäkringarna är dock att de inte är anknutna till en parts arbete. Betalningen av den privata pensionspremien görs ju av hushållet gemensamt. Det skulle också vara möjligt att genom äktenskapsförord föreskriva att pensionsförsäkringen skulle vara den enes enskilda egendom. Den här lagändringen betyder nu att kvinnan vid en skilsmässa inte får någon del av den förmögenhetstillväxt som maken får, trots att hon varit med och betalat under äktenskapet. Det kan inte vara rimligt. En lagändring måste ske som innebär att privata pensionsförsäkringar tas med vid bodelningen. En annan orättvisa, som nästan uteslutande också drabbar kvinnorna vid en skilsmässa, är delningen av aktier när den ena parten äger ett aktiebolag. Om aktierna är värda ett visst belopp så kan substansvärdet vara mångdubbelt högre. Även i det här fallet kan makarna gemensamt under äktenskapet ha plöjt ner pengar i företaget, t ex genom att maken tagit ut en lägre lön än möjligt, skrivit bilen på bolaget etc. Vid bodelningen tar man dock endast hänsyn till vad aktierna är värda, substansvärdet tas ingen hänsyn till. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av 10 kap 3 § i att privata pensionförsäkringar tas med vid bodelningen, 1 1987/88. 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. motionen anförts om att hänsyn bör tas till substansvärdet av aktier L409 vid en bodelning.
mot · GB02L412 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:L412 av m. fl. (fp) om regler om vårdnad och umgänge Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So236 hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i angående vårdnad och umgänge som anförs i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bortförande av barn, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om barnpsykolog eller motsvarande barnexpert vid handläggning av vårdnads- och umgängesmål. () () () () () ()
mot · GB02L413 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L413 av och () om fastställande av moderskap Omständliga rutiner och noggranna juridiska processer vidtar så snart ett barn inte har någon fastställd fader. Av naturliga skäl har det inte tidigare ansetts nödvändigt att ha rutiner, inte ens anvisningar i lagtext, om hur ett moderskap ska fastställas. Dock kan tragiska händelser inträffa, då ett barn blir skilt från sin mor. I ett i massmedia aktuellt fall riskerar ett litet barn att aldrig någonsin kunna få veta vem som är hennes mor, än mindre hennes far, enbart på grund av att det finns en lucka i lagen. Visst skulle det gå att fastställa moderskap på liknande sätt som faderskap, bl. a. genom att kunna ta blodprov. Detta kan dock med nuvarande lagregler endast en presumtiv far utsättas för. Man kan inte bortse från risken av upprepade fall . På det att en lucka i lagen inte skall vara orsak till att en människa aldrig lär känna namnet på sin mor hemställs att hos regeringen begär förslag om att lagen om fastställande av faderskap kompletteras med att moderskap även kan fastställas på liknande sätt.
mot · GB02L414 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:L414 om handläggningen av mål rörande vårdnad om barn Mål enligt om vårdnad om och umgänge med barn prövas av allmän domstol medan frågor om verkställighet av dessa beslut samt mål enligt socialtjänstlagstiftningen behandlas av förvaltningsdomstolen. Ett ärende rörande ett barn kan alltså prövas av olika instanser men på olika grunder. Reglerna om partställning varierar också. Några hinder föreligger inte mot att processa i tur och ordning enligt vart och ett av lagrummen eller ens mot att flera processer pågår . Denna bristande samordning skapar osäkerhet och förvirring hos alla inblandade. Såväl antalet processer rörande barn som de ingripande verkningar dessa har för de enskilda motiverar åtgärder för att åstadkomma en bättre samordning av de olika lagarna och begränsa antalet processer. Det är viktigt att få till stånd en ordning som på ett mera definitivt sätt kan avgöra frågan om var ett barn skall vistas med hänsyn tagen till samtliga omständigheter. Den otrygghet som nuvarande system kan skapa är till allvarlig skada främst för barnet, men även för föräldrarna. Det finns ingen enkel och självklar lösning på detta problem utan det krävs en genomgripande översyn av de processrättsliga och administrativa förutsättningarna för en samordnad prövning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av reglerna för handläggning av mål rörande barn i syfte att åstadkomma bättre samordning och undvika många och långa processer.