mot · GC02So251 · 1988-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89: So251 av m. fl. (fp) Barns livsvillkor Barnen är det bästa vi har. De är hopp och löften för framtiden, som de har en omedelbarhet och förankring i , som vuxna ofta saknar. Barnen måste vara inspirationskällor också i det politiska vardagsarbetet. Om vi ger barnen en bra start i livet ökar möjligheterna till en ljusare framtid. Föräldrarna har ett stort ansvar för barnen. De skall, förutom mat och kläder, ge dem kärlek, trygghet, tradition, kultur och värderingar. Men föräldrarna äger inte barnen, det kan ingen göra. som de fostrar barnen måste de respektera dem som självständiga individer. Föräldrarna har ansvaret för barnens uppväxt och fostran. Samhället skall på skilda sätt stödja dem i denna deras uppgift. Detta är utgångspunkt, när vi föreslår vårdnadsbidrag, höjt barnbidrag och en utbyggd barnomsorg. Det måste också vara samhällets uppgift att skydda barn från att fara illa. Svenska barn har det i allmänhet internationellt sett bra. Det återstår dock mycket att göra innan barnen kommit i nivå med vuxna t. ex. i fråga om rätts- och integritetskydd. Många barn råkar ut för olycksfall och andra kroppskador i en miljö byggd av vuxna för vuxna utan hänsyn till barns begränsningar och behov. I en konfliktfylld värld är det många barn som kommer i kläm och försummas. Mitt i välfärden finns barn som har det utomordentligt svårt barn som lever i social misär och ensamhet, blir vanvårdade, misshandlade eller sexuellt utnyttjade. Det finns också barn som inte bara far illa utan också gör illa. För alla gäller att samhället ibland tvingas överta föräldrarnas uppgift att vårda, skydda och fostra. Denna motion koncentrerar sig i första hand på åtgärder för barn som drabbats på nämnda områden. Andra aspekter på barnens situation behandlas i bl. a. motioner om kultur, skola, u-landsbistånd och familjepolitik. Vi har i med framgång lyckats bekämpa svåra sjukdomar hos barn. Utvecklingen har tyvärr inte varit lika gynnsam när det gäller att motverka olycksfall. Barnolycksfallen överstiger i absoluta tal antalet rapporterade arbetsolyckor. Det krävs lika många liv genom barnolycksfall som genom olyckor i arbetslivet. En undersökning visade att 200000 barn skadades så svårt att sjukhusbesök eller motsvarande var nödvändigt. Av dem måste ca 15000 barn läggas in för vård. Olycksfall inte minst inom trafiken svarade för nära hälften av den totala dödligheten i landet. För barn utgjorde olyckor den största enskilda dödsorsaken. Rent mänskligt innebär det sorg och livslångt lidande för många. Ekonomiskt innebär detta stora kostnader för samhället. I runda tal sker en tredjedel av skadorna i hemmet, en tredjedel i lekmiljön nära hemmet och en tredjedel utanför hemmiljön. Bland 10 15-åringar sker hälften av alla olyckor i skolan. Den främsta olycksorsaken är utformningen av den fysiska miljön. Undersökningar har visat att majoriteten av olycksfallen hade kunnat förebyggas på planeringsstadiet med enkla medel utan större kostnad. Det är oförsvarligt att inta en passiv låt-gå-mentalitet inget hjälper när olyckan är framme, det var nog meningen, det harju inte hänt något . En sådan inställning är otänkbar när det gäller att skydda vuxna till liv och lem. Arbetarskyddet föreskriver t. ex. att inte bara arbetsolyckor utan även tillbud skall utredas och åtgärdas. Detta är väl motiverat eftersom man påvisat att varje olycka inom industrin i genomsnitt föregåtts av tre tillbud. Det är angeläget att reglerna för skyddsarbetet i skolan uppmärksammas. Det är dubbelt så vanligt att elever drabbas av olycksfall i skolan som att vuxna skadas i arbetslivet. Bakom en stor del av de s.k. olycksfallen döljer sig våldshandlingar mellan elever. Elever skadas även på grund av brister i arbetsmiljön, i form av dålig ventilation och städning, mögel samt byggnadsmaterial, som avger ångor med ogynnsam effekt. Detta bidrar till att 20 av skolbarnen har allergiska symtom. Vissa av dem har svår astma med ständig medicinering och trötthet som följd. Buller, trängsel, bristfälliga hygienutrymmen, stress på grund av brister i arbetsorganisation och arbetsinnehåll samt belastningsskador på grund av felaktig arbetsställning är andra vardagsproblem. Brister i arbetsmiljön kan ha en förödande effekt på undervisningsresultatet för enskilda elever. Den arbetsmiljölag som antogs 1978 omfattar därför även skolelever från årskurs 7. fick i uppdrag att utreda hur lagen borde tillämpas. 1 SÖ:s rapport Elevernas medverkan i arbetet med skolans arbetsmiljö står att läsa: Enligt arbetsmiljölagen omfattas elever från och med högstadiet av lagen. Elever på låg- och mellanstadiet är således undantagna. Det är emellertid väsentligt att kontinuitet präglar undervisningen om arbetsmiljöfrågor. Sådana bör behandlas på lågstadiet i den dagliga undervisningen. Barn kan därigenom fostras till ansvar för och omsorg om sig själva och andra. Upp genom årskurserna kan eleverna ges ett ökat ansvar och undervisningen därigenom fördjupas. SÖ föreslog att regeringen skulle vidta de författningsmässiga åtgärder som fordras för att i enlighet med förslaget ge eleverna formella möjligheter att medverka i skyddsarbetet. Det föreslogs bl. a. att åtgärder skulle vidtas för att få en fungerande utbildning av elevskyddsombud. Ärendet ligger kvar hos . Arbetsmiljölagen är en ramlag, som måste kompletteras med tillämpningsföreskrifter, om lagen skall få avsedd effekt. När det gäller att skydda vuxna till liv och hälsa har detta aldrig ifrågasatts. Trots att arbetsmiljölagen gällt för skolelever från årskurs 7 har lagen inte kompletterats med tillämpningsföreskrifter eller allmänna råd. Detta är ytterst beklagligt. En grundförutsättning för att olyckor och även skador pga mobbning mellan barn skall kunna förebyggas är att det finns ett enhetligt system för registrering och rapportering av olyckor. har fått i uppdrag att ta initiativ till registrering av samtliga skadefall som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården. Det är viktigt att statistiken utformas så att den fångar upp även de för barn speciella riskerna. Endast i några få kommuner finns bamskydds- eller barnmiljökonsulenter till en kostnad av . För att förebygga skador på våra arbetsplatser, som leder till ungefär lika många dödsfall och läkarbesök finns ca 100000 skyddsombud till en kostnad långt över I miljard kronor. I vårt land finns en heltäckande barn- och skolhälsovård. och skola fungerar som värdefull resurs inom skolans värld. Många värdefulla initiativ har tagits inom barnhälsovårdens och skolans ram för att förebygga olycksfall. Det finns en öppenhet och beredskap för åtgärder mot olycksfall, som gör att man med relativt enkla medel bör kunna bygga upp en effektiv skyddsorganisation. I många skolor fungerar elevskyddsombud. Denna organisation bör byggas ut så att den blir heltäckande. För mindre barn bör föräldrar kunna utbildas till och fungera som bamskyddsombud inom t. ex. ett bostadsområde. Att föräldrar är villiga att medverka och ta ansvar framgår bl. a. av det s. k. , där man fick en minskning av skador genom olycksfall med nästan en tredjedel. Andelen småbarnsföräldrar som uttryckte intresse för att förebygga barnolycksfall, ökade från till parallellt med att antalet skador bland barn halverades. Brott mot barn Misshandel Misshandel av barn och kvinnor är vanligare än vad man i allmänhet kan tro. Av en nyligen publicerad framgår att antalet polisanmälda fall av barnmisshandel har ökat kraftigt . Anmälda fall av misshandel av barn i åldrarna ökade t.ex. 1986 87. För barn i åldrarna var ökningen . Gemensamt för familjevåld i alla former är att de inblandade parterna i många fall försöker dölja problemen. Det finns därför inga exakta siffror. Av troligen hundratusentals misshandelsfall leder omkring 10000 till polisanmälan. Vid en granskning av journaler rörande 453 kvinnor som vårdats för skador på befanns vara misshandlade. Hälften av kvinnorna hade hemmavarande barn. I flertalet fall hade dessa bevittnat misshandeln av modern. I en fjärdedel av fallen hade också barnen misshandlats. Vid en granskning av drygt 1 200 barnolycksfall i framkom att av skololyckorna har orsakats av våld från en elev gentemot en annan. anger i ett yttrande 1986 Fysiskt våld mellan elever förekommer ofta, även medvetet våld. Det är därför angeläget att snabbt finna former för ett arbete att höja elevernas säkerhet. En grundförutsättning för att mobbning eller skada pga våld mellan barn skall kunna åtgärdas är att orsaken till skadan upptäcks, att det dokumenteras hur skadan uppkommit och att uppföljning sker med förebyggande insatser. Det är av stor vikt att vårdpersonal är lyhörd för tecken som tyder på att skador uppkommit genom misshandel eller genom våld mellan barn och att de aktivt medverkar till att den onda cirkeln bryts. Riktlinjer för handläggning när barn misstänks ha blivit misshandlade finns . Vikten av en noggrann beskrivning av skadans utseende och ålder betonas. Fotografering av skadan och skelettröntgen för att dokumentera ev frakturer av skiftande ålder rekommenderas. Det behövs dock förnyad information och utbildning angående barnmisshandel, eftersom riktlinjerna hunnit falla i glömska på många håll. Misshandlade kvinnor och barn berättar sällan spontant om sin situation. Personal måste våga fråga hur skadan uppkommit även när misshandel är möjlig orsak. En förutsättning för att våga fråga är att man är beredd att ta emot ett förtroende och har kunskap om hur situationen skall hanteras. Personalen måste vara väl insatt i de resurser som finns och kunna informera om möjligheter till inläggning, om kontakt med kvinnooch socialjour och olika typer av samtalsbehandling. Alla skador skall dokumenteras noggrant så att ett utförligt underlag finns tillgängligt för ett ev rättsintyg. Ofta förnekas misshandel vid första vårdtillfället. En detaljerad beskrivning av skadorna är trots detta värdefullt som underlag i ev senare rättsintyg vid upprepad misshandel. har beslutat att en länsvis registrering skall genomföras av samtliga skadefall som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården. Avsikten är att förbättra underlaget för förebyggande insatser i samhället. 12 1988/89. När vårdpersonal systematiskt börjar registrera alla skadors omfattning och orsak kommer sannolikt flera fall av skador än orsakade av våldshandling att upptäckas. Det är av stor vikt att de kunskaper om skador pga våld som kan erhållas via registrering tillvaratas på ett konstruktivt sätt. En uppföljning av verksamheten bör därför ske ur den aspekten. Detta bör ge regeringen till känna. Brottslighetens utveckling i vårt land är oroväckande. Allvarligast är kanske sexuella övergrepp mot barn som förövas av barnet närstående personer. I dessa fall är problemen regelmässigt både många och svåra. De berör på ett djupgående sätt barnet som brottsoffer och den närstående gärningsmannen men också familjen i övrigt. Av grundläggande betydelse är att helst samtliga sexuella övergrepp kommer till myndigheternas kännedom för erforderliga åtgärder. Därför måste socialförvaltningarna åläggas anmälningsplikt till polismyndighet vid sådana brott. Härefter gäller det att klarlägga vad som hänt mellan gärningsmannen och brottsoffret, oftast fadern och dottern. Denna utredning är förknippad med stora svårigheter. Därför är det nödvändigt att samordna rättsväsende, socialförvaltning och aktuella vårdinstanser. Dessutom måste utredningen handhas av särskilt intresserad och utbildad personal, inte minst på polis- och åklagarsidan. Vid denna utredning måste man också i största möjliga utsträckning utnyttja möjligheterna att göra videoinspelningar. Följande grundprinciper bör gälla för dessa ärendens handläggning: Barnet skall ges skydd mot ytterligare övergrepp, även mot påtryckning och repressalier. Barnet skall få vård och behandling för såväl fysiska som psykiska skador. Barnets familj skall erbjudas stöd och erforderlig behandling för skador. Myndigheterna skall medverka till att utredningen blir så snabb och skonsam som möjligt för alla i familjen. Åtgärder skall samordnas så att myndigheterna inte hindrar eller försvårar varandras utredningar. En samverkansmodell med fasta rutiner skulle bäst kunna garantera en tillfredsställande gemensam bas för såväl sociala som rättsliga åtgärder. Betydelsen av samarbete mellan berörda samhällsinstanser har kraftigt betonats från många håll. Flera rapporter har också avgivits om sådant samarbete. På olika håll prövas också skilda samarbetsmodeller. Här torde det arbete som bedrivs av en arbetsgrupp vid BRÅ vara av särskild betydelse för att skapa bl. a. samarbetsmodeller som syftar till att underlätta upptäckt av övergrepp och förbättra utrednings- och behandlingsrutiner. Detta arbete måste nu påskyndas så att en samarbetsmodell är färdig att tillämpas . Det är naturligtvis särskilt angeläget att barn åtnjuter största möjliga skydd mot brottsliga angrepp. Ett allmänt skydd skapas genom hot om straff för brott mot barn. Vidare finns numera laglig möjlighet att genom besöksförbud skydda barn mot trakasserier. Effektiviteten i dessa besöksförbud måste dock förbättras, vilket också föreslås i annan folkpartimotion. Dessutom bör i riskfallen barnets identitet och uppehållsort kunna hemlighållas. Så kan ske genom att allmänna handlingar sekretessbelägges eller avidentifieras i dessa delar, att missbruk av datalagrad personinformation förhindras och att byte av personnummer möjliggöres. Det bör särskilt betonas att barnets skydd bör omfatta även skolsituationen och att barnets skydd ofta förutsätter ett effektivt personligt skydd även för dess vårdnadshavare. Familjesplittring i form av skilsmässa i äktenskap och separation i samboendeförhållande blir allt vanligare i vårt samhälle. Denna splittring skapar problem för alla berörda om än på olika sätt. Häri inbegrips tiotusentals barn. Detta kan i vissa fall leda till problem som kräver samhällsinsatser. Främst gäller det då inom socialpolitiken. Inom familjerätten handlar det ytterst om relationerna inom familjen. Av särskilt intresse är då mannens relationer till familjen och speciellt till barnen redan under samlevnaden. Rättspolitiken utgör naturligtvis ingen universalmedicin för lösning av familjens relationsproblem, men ett bra rättsregelsystem kan vid skilsmässosituationer underlätta lösningen av vårdnadsoch umgängesfrågor i samförstånd eller i sista hand genom rättegång. Barn står i princip under vårdnad av båda föräldrarna. Denna gemensamma vårdnad fortsätter även efter skilsmässa men kan upplösas genom dom på begäran av föräldrarna eller någon av dem. Avgörande vid valet av vårdnadshavare blir barnets bästa. Den förälder som inte blir vårdnadshavare kan få umgänge med barnet efter vad som är bäst för barnet. Skilsmässa kan vara den enda utvägen när relationsproblemen är djupa och irreparabla. Men i familjer med barn måste man anstränga sig särskilt för att söka samförståndslösningar på frågor som är avgörande för barnen, alltså vårdnad och umgänge. Att samförståndslösningar kan uppnås är också betydelsefullt när det gäller att för barnet förhindra negativa följder av föräldrarnas separation och för att skapa förutsättningar för ett fortsatt samarbete mellan föräldrarna i viktigare frågor som rör barnet. Ett instrument för att uppnå sådana lösningar kan vara sk samarbetssamtal, där socialförvaltningarna genom kontakter med föräldrarna söker lösa separationsproblemen på bästa sätt för alla parter utan uppslitande rättegångar. I många kommuner drivs sådan samtalsverksamhet på försök utan rättslig reglering. Vid vårdnads- och umgängestvister borde samtal normalt föregå domstolshandläggningen. har begärt en utvärdering av verksamheten med samarbetssamtal. Denna utvärdering som ännu inte redovisats måste påskyndas och överlämnas . 1 många familjemål om vårdnad och umgänge krävs s. k. interimistiska beslut, alltså förordnanden som skall gälla tills vidare och fram till dom i målet. Många problem är förknippade med dessa beslut. Till en början nöjer man sig i lagen med att beslutet är skäligt utan uttrycklig koppling till vad som är bäst för barnet. Vidare fattas dessa beslut ofta på bristfälligt beslutsunderlag utan ens ett snabbyttrande av socialnämnden och av relativt oerfarna domare. blir ett sådant förordnande ofta styrande för den slutliga domen. Självklart borde det krävas erfarenhet att handlägga sådana mål och dessutom bättre utredningsunderlag för besluten. Men framför allt är det angeläget att det skapas en möjlighet att i vårdnadstvister interimistiskt förordna om vem av föräldrarna som skall handha den faktiska vårdnaden av barnet utan att någon ändring i rättsligt hänseende görs beträffande föräldrarnas gemensamma vårdnad. Genom ett beslut som avser enbart barnets bostad skulle det gå att undvika ett mer eller mindre prejudicerande beslut i vårdnadsfrågan på ett stadium då utredningen ännu är ofullständig. Man bör inte heller bortse från att ett sådant begränsat beslut också kunde öka möjligheten för parterna att bli ense om hur vårdnaden om barnet skall ordnas. Det förflyter ofta avsevärd tid från det interimistiska beslutet till slutlig dom i vårdnadsfrågan. Den långa handläggningstiden för vårdnadsmålen medför problem av skilda slag. Det är en långvarig process som innebär stora påfrestningar för både barn och föräldrar och som riskerar att störa de angelägna framtida kontakterna. Därför måste åtgärder vidtagas för att åstadkomma en bättre handläggning av vårdnadsmålen. Särskilt önskvärt är att vårdnadsutredningarna bedrives skyndsamt, dock utan att ge avkall på kvaliteten. Som riktmärke bör gälla att utredningen bör vara klar inom 3 4 månader. Detta mål skulle kunna uppnås om domstolen fick ökade styrfunktioner genom att bestämma vårdnadsutredningens omfattning och inriktning i samråd med utredaren och dessutom fastställa inom vilken utredningen skall vara slutförd. Slutresultatet i vårdnadsmålen bör i princip bli att den gemensamma vårdnaden inte upplöses i onödan. Detta ligger ju helt i linje med lagstiftarens intentioner. Därför bör en förälder inte uteslutas från vårdnaden med mindre så är förenligt med barnets bästa. En sådan inställning till gemen sam vårdnad borde även vara ägnad att minska antalet vårdnadsmål till fromma för barnens bästa. Lagens utgångspunkt är att barn har behov av umgänge med båda sina föräldrar, även sedan dessa separerat. Lagen ger den förälder som inte får vårdnaden en umgängesrättighet genom att vårdnadshavaren ålägges en skyldighet att tillgodose umgänget så långt som möjligt. Först vid tvist i rättegång krävs uttryckligen direkt hänsyn till barnets bästa. De nuvarande reglerna om umgänge med barn är i flera avseenden bristfälliga. Kritik kan riktas inte bara mot reglernas utformning utan även mot bestämmelsernas praktiska tillämpning. En grundläggande brist i regelsystemet är att hänsynen till vad som är bäst för barnet inte lyfts fram tillräckligt tydligt. Det har också förekommit fall där umgänge tillerkänns en förälder trots att detta uppenbarligen inte varit förenligt med barnets bästa. Även då umgänge ligger i barnets intresse kan schablonmässiga beslut av innebörd att barnet skall umgås med den inte vårdnadshavande föräldern vartannat veckoslut, viss angiven period och större orsaka svårigheter. Stereotypa beslut medger inte att umgänget anpassas till parternas och barnets växlande förhållanden. Inte heller tillgodoses barnets intresse av att någorlunda regelbundet få tillfälle till en längre tids umgänge med den förälder som barnet normalt inte bor hos. I de fall då, till följd av brottslig handling riktad mot barnet eller av annan orsak, något umgänge över huvud taget inte bör förekomma med hänsyn till barnets bästa, finns det vidare risk för att en schabloniserad bedömning av umgängesfrågorna leder till att ett för barnet skadligt umgänge trots allt kommer till stånd. Det är nödvändigt med en större flexibilitet och en bättre anpassning till förhållandena i det enskilda fallet vid avgörande av umgängesfrågor. För att få till stånd en mindre kategorisk rättstillämpning vid tillerkännande av umgänge skulle vissa ändringar kunna göras i FB. Det bör av lagen framgå att umgängesrätten skall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet, inte som att rätten skall tillgodoses så långt möjligt. Vidare bör lagen innehålla en precisering av vilka faktorer som skall beaktas vid bedömningen för vad som är bäst för barnet. Det skulle då främst gälla barnets ålder och mognadsgrad, känslomässig anknytning mellan barn och umgängesförälder, barnets egen inställning samt föräldrarnas inbördes förhållanden. Vidare bör umgängesrätten förstärkas till sitt innehåll. Så kan ske genom att ge umgängesrättsföräldern lagfäst rätt att få information i viktigare angelägenheter som rör barnets hälsa och framtid. De nu föreslagna förbättringarna av umgängesrätten torde sammantagna vara ägnade att bättre bibehålla kontakterna mellan barnet och dess anhöriga. Härigenom skulle förhoppningsvis särskilt motverkas att kontakten mellan barnet och den umgängesberättigade pappan inte upphör i den stora och oacceptabla omfattning som är fallet. För den händelse att föräldrarna inte följer rättens dom om vårdnad eller umgänge kan det bli aktuellt med tvångsvis verkställighet i form av vitesbelopp eller pollishämtning. Sådana beslut, som meddelas av länsrätt, utgör mycket känsliga mål eftersom tvånget direkt eller indirekt riktas mot barn. Dessa verkställighetsprocesser är mycket beklagliga och utsätter barnen för extra risker och inte bara vid direkta polishämtningar. Situationen blir dessutom prekär genom att lagen faktiskt tillåter verkställighet även om det föreligger risk för att barnets hälsa skadas. Därför bör lagen ändras så att länsrätten skall kunna vägra verkställighet i samtliga fall då verkställighet inte är förenligt med barnets bästa. Dessa bedömningar kräver då att rätten har tillgång till bästa möjliga beslutsunderlag, bl. a. genom utnyttjande av sakkunniga. I dessa verkställighetstvister måste man också söka en metod för att om möjligt undvika fortsatta tvister. En möjlighet skulle kunna vara att länsrätten vid vägrad verkställighet med bindande verkan skulle kunna återförvisa vårdnads- och/eller umgängesfrågan till allmän domstol för omprövning. En sådan modell borde få positiva konsekvenser för att såväl minimera ett destruktivt dubbelprocessande i läns- och tingsrätter som att förebygga s. k. umgängessabotage från vårdnadshavare. I vissa fall behövs omprövning av vårdnads- och umgängesfrågoma. Det blir särskilt motiverat om en vårdnadshavare genom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör för barnet att träffa den andra föräldern. Nuvarande regler motverkar inte tillräckligt effektivt sådant umgängessabotage. Förändringar behövs i FB främst i två avseenden. Vårdnadshavarens ansvar för umgängesrätten bör ytterligare betonas. Möjligheterna till omprövning av vårdnaden måste utvidgas och preciseras till att avse även åsidosättande av umgängesrätten. Härigenom skulle vårdnaden övergå från den saboterande föräldern till den förälder som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge med barnet. I grunden handlar umgängestrassel dock ofta om sociala problem som löses bäst om föräldrarna får hjälp och stöd att bearbeta sina konflikter så att de kan samarbeta i frågor som rör barnet. I 7 kap. 4 § straffbelägges egenmäktighet med barn. Härmed skyddas främst en vårdnadshavare från brottsliga handlingar av en umgängesberättigad förälder eller annan person som innebär att den rättmätiga vårdnaden inte kan utövas. Något motsvarande skydd för den umgängesberättigade föräldern finns däremot inte, ens vid totalt sabotage av vårdnadshavaren mot umgängesrätten. Det är uppenbarligen ologiskt att barnets behov av kontakt med föräldrarna har straffrättsligt stöd beträffande vårdnadsföräldern men inte beträffande umgängesföräldem. straffar visserligen inte fram en god kontakt med barn men vid en total Mot.