ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02So250 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:So250 av () om anhöriganställning för vård av handikappat barn Samhällets stöd till familjer med handikappade barn är otillräckligt. I första hand skall barnets och föräldrarnas behov och önskemål vara styrande för vilka tjänster experter och myndigheter skall erbjuda. Allt fler handikappade barn. ofta med mycket svåra fysiska och/eller psykiska handikapp, bor numera hos sina föräldrar. Detta är positivt eftersom barn oftast mår bättre av att växa upp i sitt eget hem än på vårdhem. För att föräldrarna skall kunna ha barnen hemma krävs att samhället garanterar ekonomiska resurser. Ett rättvisekrav är givetvis att familjer med handikappat barn skall ha likvärdiga villkor med andra familjer. Stödformerna skall ges aktivt, så att det ej föreligger risk att handikappade får en lägre anspråksnivå än andra eller på annat sätt känner sig förhindrade att ställa berättigade krav. är familjesituationen den att av mödrar till utvecklingsstörda barn har fått ändra sina arbetsförhållanden. För föräldrar till barn med flerhandikapp är omsorgen ofta så omfattande, att den förälder som tar på sig vårdnaden inte kan ha något förvärvsarbete vid sidan om. Föräldrar som vårdar handikappade barn i hemmet kan få vårdbidrag som är graderat i helt eller halvt bidrag, . Till den del bidraget inte utgör merkostnader i omvårdnaden beskattas det. Kommunerna kan också stötta familjer med handikappat barn med elevassistent eller hemtjänst för att underlätta för föräldrarna att ha barnet hemma. Vårdbidraget och kompletterande stödformer förändrar ändå inte i grunden det faktum att handikappade barns omvårdnadsbehov är så stort, att det är fråga om ett heltidsarbete för en av föräldrarna. Socialtjänstlagen bör ändras så att föräldrar med handikappat barn utöver vårdbidrag får rätt till upp till halvtidsanställning av hemkommunen för vård och skötsel av eget barn. Detta skall inte innebära någon försämring i kommunens skyldighet att ställa upp med hjälp i form av avlösning. Fullgod utbildning skall ges till familjer som ger avlösning. Anställd förälder till handikappat barn bör också beredas samma semesterledighet som övriga anställda får. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av socialtjänstlagen, så att föräldrar med rätt till vårdbidrag kan få den anställningsrätt som beskrivits i motionen. 1987/88 So250
mot · GB02So251 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:So251 av () om texttelefoner Texttelefoner kan ordineras som hjälpmedel till döva, gravt hörselskadade, dövblinda eller talskadade personer som inte kan kommunicera med hjälp av vanlig telefon. Endast en texttelefon per hushåll kan ordineras. Personer som erhållit texttelefon kan kommunicera direkt med andra texttelefoner eller med vanliga telefoner via . För den handikappade som vill samtala med t. ex. eller sjukhus upplevs det självfallet som obehagligt och integritetskränkande att via utomstående personer föra samtal om personliga angelägenheter. Det är därför angeläget att kommuner och landsting installerar texttelefoner inom dessa verksamhetsområden. Ett särskilt statligt bidrag till texttelefoner hos kommunala verksamheter bör komma i fråga. Också hos länsstyrelser, arbetsförmedlingar och försäkringskassor där staten har ett direkt ansvar bör texttelefoner installeras. Det vore också en klar fördel om innehavare av texttelefon direkt skulle kunna kommunicera med nära anhörig eller annan närstående som har texttelefon. Ett bidrag för installation av detta borde utgå från staten så att inte regionala skillnader uppstår när allt fler landsting satsar på detta stöd på egen hand. Ett statligt bidrag av engångsavgiften för installation av texttelefon hos närstående/anhörig till den som ordinerats texttelefon bör vara ett rimligt stöd. När socialutskottet under föregående behandlade kds krav om texttelefon hos myndigheter samt statsbidrag för texttelefon åt nära anhörig som ordinerats texttelefon anförde man kort och gott att en sådan utveckling ej kan anses erforderlig. Frågan är för vem det inte kan anses vara erforderligt. För hörselhandikappade som önskar nära kontakt med anhöriga och samhällsservice, som andra medborgare har tillgång till, anses nog en satsning på texttelefoner ha stor betydelse. anförde också att man ej bör låsa sig vid befintliga lösningar eftersom den tekniska utvecklingen går så snabbt. För alla de hörselhandikappade som fortfarande saknar texttelefoner hos myndigheter och nära anhöriga tror jag att man är beredd att acceptera att få just dagens aktuella krav uppfyllda. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bidrag till texttelefoner hos myndigheter, 2. att hos regeringen begär förslag till statsbidrag, i enlighet med vad som anförts i motionen, för texttelefon åt nära anhörig som ordinerats texttelefon. 1987/88 So251
mot · GB02So253 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So253 av m. fl. (s) om samhällets ansvar gentemot ungdomar i riskzonen är ett land med en noga reglerad alkoholpolitik. Vi har bl. a. åldersgränser på systembolag och restauranger för inköp av alkoholhaltiga drycker, men trots det kan vi inte undgå att märka ett ökande missbruk bland vissa ungdomsgrupper. Det finns tecken på att en liten grupp ungdomar svarar för en allt större del alkoholkonsumtion och också narkotikamissbruk. Missbruket är ett problem i sig, som det ofta bidrar till att de missbrukande ungdomarna dras in i kriminella aktiviteter bl. a. för att finansiera sitt missbruk. För att hjälpa och stödja ungdomar i riskzonen krävs det samordnade insatser och konkreta åtgärder från hela samhället. Det viktigaste medlet i kampen mot alkohol och narkotikamissbruk är ett förebyggande arbete bland ungdomsgrupper som förhindrar att fler blir missbrukare. bedrivs ett sådant förebyggande arbete men tyvärr i en alltför liten omfattning. Orsaken är dels att det saknas erforderliga resurser, dels att det ofta brister i kommunernas förmåga till samordning och prioritering. En betydande del av de förebyggande insatserna görs av föreningsliv och ungdomsorganisationer. Tillräckliga anslag, bra lokaler och positiva attityder från samhället visavi folkrörelserna är nödvändiga för att stärka organisationernas möjlighet att nå ut till en bredare grupp än vad som är möjligt . Därmed får dessa större möjligheter att erbjuda alternativ till den kommersiella ungdomskulturen och genomföra bra aktiviteter i drogfria miljöer för ungdomar. Föreningslivets insatser är av oerhörd vikt, men för att nå fram till och aktivera udda och passiva ungdomsgrupper i riskzonen, krävs också ett uppsökande socialt fältarbete. Det borde därför i varje kommun finnas grupper av operativa socialarbetare vars insatser koncentreras och kvällar bland ungdomar som vistas i olämpliga ungdomsmiljöer. Ansvaret för detta bör i stor utsträckning ligga på som det är nödvändigt att arbetet bedrivs tillsammans med polis och företrädare för skol- och fritidsförvaltningar. Genom ett förbättrat och intensivare samarbete blir det möjligt att på ett helt annat sätt än också uppmuntra och engagera det ideella arbetet och få föräldrar och föreningslivet aktiva i det direkta uppsökande arbetet. Med dessa gemensamma åtgärder och insatser från berörda förvaltningar, myndigheter och folkrörelser skulle mycket viktiga insatser kunna göras för den svagaste gruppen bland ungdomar och förhindra en utveckling mot missbruk. Därför anser vi att ökade resurser till drogfria aktiviteter i föreningslivet bör ges och att samverkan i kommunerna mellan socialtjänst, skol- och fritidsförvaltning samt polis förbättras för att stötta ungdomar i den s. k. riskzonen. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökade resurser till drogfria aktiviteter i föreningslivet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbättrad samordning av insatserna gentemot ungdomar i riskzonen. () () 1987/88 So253
mot · GB02So254 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So254 om alkohol- och narkotikapolitiska rådets resurser Efter beslutet att avveckla tog regeringen initiativ till bildandet av alkohol- och , . Rådet knöts till . Rådets uppgifter är att effektivisera insatserna på det alkoholpolitiska området, följa utvecklingen och föreslå åtgärder. leddes verksamheten av statsrådet, men då rådet också givits initiativrätt gentemot departementet utsågs sedermera en ny ordförande. har det hos flera motionärer inom det alkohol- och narkotikapolitiska området kunnat iakttas en viss otålighet över rådets brist på initiativ. På informationsområdet har resurser skapats och en särskild beredningsgrupp med uppgift att väcka opinion kring ungdomens alkohol- och narkotikavanor tillsatts. Beredningsgruppen har försetts med ett tillfälligt kansli. Det som dock är noterbart är att i skatteutskottets betänkande (SkU 1987/88:5) så framhålls beträffande en rad åtgärder som kräver insatser långt över information, om man vill komma till rätta med vissa alkoholpolitiska olägenheter, att man avvaktar initiativ från . Det gäller t. ex. hembränning, missbruk av teknisk sprit, skattehöjningar m. fl. Detta skall ställas mot statsrådets yttrande i budgetpropositionen om att genom det till regeringen knutna rådet för alkohol- och narkotika politiska frågor () äger en kontinuerlig dialog med organisationslivets företrädare rum. Att så sker är givetvis av yttersta vikt, men ställt mot i skatteutskottets betänkande 1987/88:5 om alkoholfrågor m. m. framförda synpunkter kompletterade med synpunkter i socialutskottets yttrande 1987/88: ly om vissa alkoholpolitiska frågor förefaller detta klent. Enligt vår mening sett i relation till ovan nämnda utskotts skrivningar och den debatt i alkoholfrågor som fördes i kammaren , förefaller det helt uteslutet att rådet har resurser att effektuera beslut. Alkoholfrågan brukar i skilda sammanhang betecknas som vår största sociala olösta fråga och skadeverkningarna ger besked om att denna beteckning är korrekt. Att hantera denna väsentliga fråga genom ett litet kampanj kansli som endast inriktar sitt arbete på information till ungdom 1 1987/88.3 sami. tyder inte på att man uppfattat intentioner. Det alkohol- och narkotikapolitiska rådets uppgifter bör noggrant beskrivas av regeringen. En uppdelning mellan insatser från och ifrån sida är nödvändig. Vidare måste tillföras tillräckliga resurser, dels för att upprätthålla ett kansli, dels för att kontinuerligt genomföra utvecklingsarbete. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen framförts om uppdrag och resurser. 1987/88 So254
mot · GB02So255 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:So255 av m. fl. (m, fp, c) om stöd till patientorganisationer I hälso- och sjukvårdslagen tilldelas patientorganisationer en aktiv roll i vårdkedjan. Tanken synes vara att de sjuka och funktionshindrade inte skall vara föremål för behandling utan delta aktivt med sina erfarenheter. Ingen annan än den sjuke kan veta hur det är att leva med besvären. Fördelningen av statsbidrag till organisationerna har anförtrotts åt , som erhållit vissa direktiv till vägledning. Även om listan över mottagande organisationer är lång står en del i kö för att tilldelas medel. Tanken är uppenbarligen att de skall påvisa att de är seriösa och ihärdiga i sina strävanden. Det innebär dock att mycket möda måste nedläggas på organiserandet och informationen innan permanenta bidrag kan komma i fråga. Ofta måste sådana ideella insatser göras av andra än de sjuka själva då dessa kanske inte orkar på grund av sina hälsoproblem. Kostnader måste också bäras av andra, om inte patienterna skall behöva belastas även ekonomiskt. Ett exempel kan anföras. Medan de blödarsjuka får anslag har den större organisationen avvisats. Det gäller människor med så svåra sjukdomar som leukemi, anemier, brister i immunförsvaret, tromboser, alla mer eller mindre handikappande genom att de medför återkommande perioder av extrem trötthet och längre sjukhusvistelser. Flera står också i kön. Skälet till att de vägrats bidrag tycks vara att förbundet icke uppfyller krav på bredd i den intressepolitiska verksamheten. Det ansvariga statsrådet synes ha annan uppfattning och har beviljat anslag ur Allmänna arvsfonden, som dock icke, enligt bestämmelserna, kan vara permanent utan ges under högst till vissa projekt, ej organisationsarbetet som sådant. Sålunda är förbundets långsiktiga verksamhet ej löst, utan de nödvändiga administrativa åtgärderna måste bekostas på annat sätt. Det är svårt att föreställa sig att denna grupp svårt drabbade medborgare skall ställas utanför statligt ekonomiskt stöd. Det kan inte vara avsikt. bör därför få ändrade direktiv så att varje patientorganisation som finns representerad inom de sex sjukvårdsregionerna och sålunda är rikstäckande och som har i demokratisk ordning utsedda styrelser erhåller ett grundbidrag för att konsolidera sin verksamhet, förslagsvis . för lokaler, telefon, porto, resor och informationsmaterial och därefter ett till medlemsantalet och verksamhetens omfattning avpassat anslag därutöver. 1 * 1987/88. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändrade direktiv till . () () (fp) () 1987/88 So255
mot · GB02So256 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So256 av Maj -m. fl. (s) om vården av kvinnliga missbrukare har man alltmer uppmärksammat kvinnliga missbrukares behov av särskilda vårdinsatser. Missbrukarvården har i de flesta fall varit utformad av män för mäns behov. Många behandlare frågar efter vägledning för att kunna arbeta på ett sätt som utgår från kvinnans speciella erfarenheter och behov. Flera institutioner har särskilda kvinnogrupper, och inom öppenvården har man på en del håll startat särskilda behandlings- och rådgivningsgrupper för kvinnor där man ofta har möjlighet att nå kvinnan innan hon blir alltför nedgången. Det finns flera anledningar att satsa på kvinnliga missbrukare vad gäller vårdresurser och förebyggande insatser. Antalet kvinnliga missbrukare har ökat, och andelen som söker hjälp är också sannolikt större . Fördelningen av verksamheter över landet är ojämn. Som väntat har storstadsregionerna det största utbudet och den största variationen. Vissa län har ingen verksamhet alls eller bara någon enstaka resurs. Andra län har många alternativ inom öppenvård, men kanske inget bra på institutionssidan. Har kvinnan barn minskar alternativen ytterligare. De institutioner som tar emot både män och kvinnor strävar ofta efter en jämn könsfördelning. Det visar sig svårt och det är inte ovanligt att man har två, tre kvinnor inskrivna på en institution med 20 platser. Ensamma kvinnor förekommer också, vilket är helt oacceptabelt. Det går inte att garantera att kvinnan inte blir utnyttjad av männen. Genom att bli klar över könsrollsmönstret är det lättare att se hur relationer till män formas, hur kvinnoförtrycket ser ut. Kvinnliga missbrukare bör därför ges möjlighet till bättre vård, där de får möjlighet att bearbeta sin könsidentifikation. Efterfrågan på institutioner för enbart kvinnor överstiger vida tillgången. Många kvinnor har farit så illa i relationen till män att de har behov av en andningspaus, en fredad miljö. Det är också viktigt att de som arbetar med kvinnliga missbrukare känner till kvinnornas specifika problem; och vilka erfarenheter som finns inom området. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vård av kvinnliga missbrukare. () () () () 1987/88 So256
mot · GB02So257 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88: So257 av () om Föreningen är en ideell riksomfattande organisation. Den grundades och fick sitt verksamhetsanslag direkt via den årliga budgetpropositionen. Det tidigaste årliga anslaget var . för att sedan öka något . inträffade den förändringen att blev den anslagsgivande myndigheten via sin . Där kunde föreningen inför varje budgetår söka sina medel, dels för den ordinarie verksamheten, dels för enstaka årliga projekt. Så beviljades föreningen t. ex. 1982-1983 ett dylikt projektanslag för en särskild restaurangkampanj. Det innebar då att föreningen kunde bearbeta och informera restaurang- och hotellanställda på ett bättre sätt. Föreningens ändamål är att föra ut kunskap om och intresse för alkoholfria drycker. Arbetsuppgifterna är hur många och stora som helst. De organisationer och enskilda medlemmar som tillsammans utgör Föreningen förväntar sig stora insatser i hela landet. Kunskaper om alkoholfria drycker är ett mycket viktigt inslag i det drogförebyggande arbetet. lagts ner fördelas medlen av och för det arbetet tror vi att det nybildade kan ha ett stort inflytande. Det årliga anslaget hänför sig nu i stort till H3 Bidrag till organisationer enligt proposition 1987/88:100, bilaga 7. Föreningens behov av årligt stöd även är helt obestridligt. Detta bör markeras och värderas genom att Föreningen tilldelas ett eget underkonto till punkten 2 inom H3. Det viktiga arbetet med att propagera för och ge kunskaper om alkoholfria drycker är så angeläget att föreningen bör tillerkännas ett eget underkonto för framtiden. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en egen anslagspost i budgeten för Föreningen .
mot · GB02So258 · 1988-01-26 00:00:00 — 1987/88 :So258 av J an Hyttring och () om statligt kostnadsansvar för svårt rörelsehindrade De flesta elever med rörelsehinder genomgår sin gymnasieutbildning inom hemkommunens gränser. Skolan kan ibland ligga långt från boendeorten och i vissa fall är den inte heller handikappanpassad. För elever med svårare rörelsehinder kan skolgång i en vanlig gymnasieskola vara en omöjlighet. En regional gymnasieskola där anpassningar och speciella resurser finns kan då vara den enda lösningen för eleven. Angeredsgymnasiet i är ett exempel på en sådan regional gymnasieskola, gymnasium ett annat. Eleven flyttar alltså till en annan ort för att gå i gymnasiet. I och med detta uppkommer också behov av att på den nya vistelseorten få service när det gäller boende samt särskilda medicinska och pedagogiska insatser. Att tillgodose dessa behov kostar naturligtvis pengar. Den totala boende- och vårdnadskostnaden för en elev, vid t. ex. Angeredsgymnasiet, kan röra sig om . Kostnaderna kan vara betydande och kännas betungande för en liten kommun. Följden av denna kostnadsbörda har inte sällan lett till att enskilda ärenden rörande en elevs skolgång bollas mellan olika nämnder och styrelser, då ingen känner direkt ansvar för kostnaderna. I vissa fall har kommuner försökt få elever inskrivna och överförda till särskolan för att undkomma kostnadsansvaret. Den enskilde eleven och dennes familj far illa av denna förhalningsprocess. Situationen är akut för många av dessa elever och ett snabbt ingripande är nödvändigt. Regeringen har givit styrelsen för vårdartjänst i uppdrag att, enligt statens förhandlingsnämnds beslut , debitera landstingskommuner och primärkommuner för kostnader som sammanhänger med svårt rörelsehindrade elevers omvårdnad under gymnasieskolgång vid gymnasium. Den sammanlagda avgiften skall fördelas så att hemkommunen står för och hemlandstingskommunen för av kostnaderna. I socialutskottets behandling av motion So252 (ang. svårt rörelsehindrade elever vid gymnasium), 1986/87:18, menar man att det ekonomiska ansvaret principiellt åligger vederbörande primär- och landstingskommuner, men att staten måste vara beredd att svara för att denna begränsade grupp, ca 50 elever i hela riket, verkligen kan erbjudas en fungerande gymnasiegång. I avvaktan på att regionskolorna når en full utbyggnad bör staten avlasta kommunerna deras kostnadsansvar för de elever med svåra rörelsehinder som går i gymnasieutbildning i regional regi. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kostnadsansvaret för svårt rörelsehindrade elevers gymnasieskolgång. 1987/88 So258
mot · GB02So260 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:So260 om vården av narkotikamissbrukare Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Ju619 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att s. k. kontraktsvård skall införas, vilket innebär att om inte vårdprogrammet fullföljs, ersätts det automatiskt med sluten vård, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vårdinsatser för narkotikamissbrukare.
mot · GB02So262 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So262 av m. fl. (fp) om tvåspråkig vårdpersonal Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88: Sf534 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om UHÄ:s uppdrag att utreda hur tillgången på tvåspråkig personal skall kunna förbättras. () () () () () () () () ()
mot · GB02So263 · 1988-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ändrade statsbidragsregler i den sociala Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:N304 hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av statsbidragsreglerna i den sociala servicesektorn att enskilda initiativ inte diskrimineras. () () () () () () () ?%; ^ : *5 i .i,; ' ; '-&£ -V 'V "? 1 : -Ä* -f'% r : - : . : fly*- i % - '.4' , 'VÅ'-- ;; %\}_ -- - f -J-y > -r. , . ' f-, J? X-% r '*! äBv" " ' -..X v . -.>5'
mot · GB02So268 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So268 av och () om införande av länsfärdtjänst Samhällets färdtjänst består av olika delar. Vi har den kommunala färdtjänsten, som avser resor inom resp. kommuns område för den dagliga livsföringen och för vilken resp. kommun är ansvarig. Denna service till handikappade fungerar bra. För resor utom kommungränserna infördes riksfärdtjänst. Riksfärdtjänsten kom till för att ge människor med handikapp möjligheter att på lika villkor som andra, själva kunna göra längre resor, och för dessa är staten ansvarig. De korta resorna, som företas med taxi, administreras genom . Kring administrationen av nämnda korta resor har byggts upp en byråkrati som yttrar sig i bl. a. onödigt långa förbeställningstider. Många äldre och handikappade bor inte alltid nära sina anhöriga och vänner, men har liksom andra behov av att upprätthålla sina sociala kontakter. påverkar byråkratin på riksplanet dessa människor på ett negativt sätt. För att komma till rätta med nämnda olägenheter för människor med behov av korta resor inom riksfärdtjänsten föreslås, som påbyggnad och komplement till nuvarande kommunala färdtjänst, införande av länsfärdtjänst. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om införande av länsfärdtjänst.
mot · GB02So269 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So269 om flyttningsbidrag för att underlätta s. k. anhöriganställning I vården av våra äldre gör de anhöriga stora insatser. I vissa kommuner förekommer s. k. anhöriganställning. Detta innebär att kommunen anställer en anhörig till den omsorgsbehövande för att svara för omvårdnaden. anser det självklart att anhöriga skall stödjas i insatserna för sina äldre anhöriga och att samhället bör visa sin uppskattning genom att underlätta dessa på olika sätt. Detta utvecklas närmare i en separat motion angående äldreomsorgen. En förutsättning för anhöriganställning är givetvis att den anhöriga och omsorgstagaren inte bor alltför långt ifrån varandra. I vissa fall är det helt enkelt nödvändigt att endera parten flyttar för att omsorgstagaren och den vårdande skall bo så nära varandra som en anhöriganställning förutsätter. För att underlätta en sådan flyttning bör bidrag utgå till den som flyttar på samma sätt som AMS flyttningsbidrag. Flyttningsbidrag^ är avsett att bl. a. täcka kostnaderna för resa, flyttning av bohag och dubbel bosättning. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till statligt flyttningsbidrag för att underlätta anhöriganställning. V Mfa J!,j- * wfh A- -r, ic. gotab 1988 1 4582