mot · GB02Bo211 · 1988-01-20 00:00:00 — I det fall bosparandet avbryts tidigare än eller medlen disponeras för annat ändamål utgår ingen skattefri statlig premie. 3.1 Låneregler och räntebidrag De generella bostadssubventionerna i form av räntebidrag är mycket höga i vårt land. uppgick statens kostnader till . I budgetpropositionen beräknas kostnaderna till för /89. I en nybyggd hyreslägenhet uppgår subventionerna till två tredjedelar av de totala drifts- och kapitalkostnaderna. Trots detta upplever de flesta att den direkta boendekostnaden, dvs. den kostnad som den boende själv betalar, är hög. En orsak härtill är det höga skattetrycket, en annan att statliga regleringar och lånebyråkrati mycket starkt har bidragit till höga byggkostnader i . Den jämförelsevis höga räntenivån i vårt land medverkar också till höga boendekostnader. Den politik som vi förespråkar med bl. a. sänkt skattetryck, en restriktiv prövning av de offentliga utgifterna, ökat hushållssparande och lägre inflation, skulle möjliggöra sänkt räntenivå och därmed lägre boendekostnader. Även socialdemokraterna har insett det ohållbara i de ständigt ökande kostnaderna för räntebidragen, vilket lett till att de genomdrivit beslut om språngvisa och för de berörda oförutsebara upptrappningar av den garanterade räntan. Eftersom åtgärderna inte har kombinerats med andra för hyresgästerna positiva beslut har den enda effekten blivit att hyresgästerna fått avsätta en större andel av sina nettoinkomster till hyran. Bostadsmarknaden och dess subventioner är det tydligaste exemplet på rundgången skatter/bidrag. Av intäkterna från fastighetsskatten åtgår exempelvis mer än en tredjedel för att ytterligare subventionera de höjda boendekostnader som just fastighetsskatten förorsakar. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är det nödvändigt att de generella bostadssubventionerna successivt minskas. Vi anser vidare att gällande låneregelsystem måste förändras i grunden. krångliga, svåröverskådliga och kostnadsdrivande. De har resulterat i en omfattande central, regional och lokal byråkrati. I stället för att låta konsumenternas önskemål om utformning, standard och utrustning styra byggandet har producenterna tvingats bygga de bostäder som får optimalt belåningsvärde. Ett nytt låne- och bostadsfinansieringssystem bör i princip utformas så att räntebidragsberättigat bostadslån utgår som enhetslån per kvadratmeter, neutrala mellan alla byggherrar och upplåtelseformer. Beräkningen bör göras från en lägenhet med given storlek, exempelvis . För mindre lägenheter reduceras lånet och för större ökas det upp till en viss största lägenhetsyta. Om lägenheten är större eller kostar mer än vad som täcks av enhetslånet får denna kostnad täckas med tilläggslån till marknadsränta. Lånesystemet bör i princip inte innehålla något moment av kostnadskontroll. Den byggande får frihet att anpassa sitt bygge till konsumenternas önskemål. Den enda begränsningen bör vara att byggobjektets kreditsäkerhet inte riskeras. Detta lånesystem skulle resultera i att styrningen av det svenska bostadsbyggandet i grunden skulle förändras. I stort sett hela den hantering som ligger på bostadsstyrelse och länsbostadsnämnder i fråga om prövning av olika byggobjekts kostnader mot en rad schabloner eller s. k. produktionskostnad m. m. skulle kunna upphöra och ersättas av sedvanlig kreditriskprövning. Härmed öppnas möjlighet att helt avskaffa bostadsverkets befattning med denna långivning. Den kan övertas av de vanliga kreditinstituten. Banker och andra kreditinstitut gör den slutliga kreditprövningen vid bedömningen av hur stort eventuellt topplån som kan beviljas. Statens medverkan inskränker sig till att fastställa regler för enhetslånet och därmed sammanhängande statlig borgen. För den byggande skulle det här skisserade låneregelsystemet innebära att i stort sett alla typer av offentlig ekonomisk kontroll samt dagens lånekineseri skulle försvinna. Endast en ren kreditriskprövning skulle återstå. Om exempelvis en byggherre avsåg att bygga okonventionellt eller utnyttja ej tidigare använd teknik skulle det över huvud taget inte föranleda någon prövning, så länge byggobjektets kreditvärdighet inte påverkas. Nytänkande och produktutveckling skulle stimuleras. För konsumenterna skulle systemet innebära att bostadsbyggandet äntligen skulle anpassas till deras skiftande önskemål och värderingar och inte som till optimal låne värdering. Räntebidragens omfattning och utformning i detta enhetslånesystem bör utredas. Målsättningen bör vara att systemet kan träda i kraft från /90. Det nuvarande räntebidragssystemet kommer dock att finnas kvar i det befintliga bostadsbeståndet . Statens kostnader för räntebidragen är som vi tidigare framhållit mycket stora. Av samhällsekonomiska skäl måste därför vissa besparingar göras. Våra förslag om sänkta skatter, vilka redovisas i annan motion, skapar förutsättningar för en balanserad neddragning av transfereringarna till hushållen. Skattesänkningarna leder till ökningar av alla löntagares dispo nibla inkomster även med beaktande av de av oss föreslagna besparingarna. Vi föreslår därför att räntebidragen för hus byggda helt upphör. Dessa hus har haft räntebidrag eller längre och kvarvarande bidrag är i flertalet årgångar relativt små. Spareffekten på statsbudgeten uppgår till ca . Normalt sjunker subventionerna . Detta är emellertid beroende av det ränteläge som då råder, varför det inte går att exakt ange hur stora subventionerna skulle bli 1989 med oförändrade regler. Vid kommande hyresförhandlingar kommer fastighetsägarnas ökade kostnader till följd av minskade räntebidrag att utjämnas för hela beståndet av hyreslägenheter i de allmännyttiga fastigheterna. Eftersom knappt hälften av de allmännyttiga bostäderna är berörda av vårt förslag kan hyresökningen väntas bli ca /månad i genomsnitt. För privatägda fastigheter och bostadsrättsföreningar sker ingen utjämning. Varje enskild privat fastighet får bära hela kostnadsökningen när räntebidraget upphör. Till följd av bruksvärdesprincipen kan fastighetsägaren emellertid inte kompensera sig för detta genom hyreshöjningar. Regeringen, eller den myndighet regeringen bemyndigar, bör i sådana fall kunna medge att räntebidraget avvecklas . 3.2 Reparation, om- och tillbyggnad () infördes särskilda subventioner för reparation, om- och tillbyggnad. Moderata samlingspartiet kritiserade detta s. k. ROTprogram redan då. Våra farhågor för att bidragen skulle uppmuntra till onödigt omfattande reparationer och ombyggnader har besannats. För att få maximala lån har fullt fungerande och av hyresgästerna uppskattade inredningsdetaljer kasserats. En omotiverad sammanslagning av smålägenheter har även gjorts. Hyresgästerna har efter ombyggnaden drabbats av mycket stora hyreshöjningar. Många, ofta äldre människor, har inte haft råd att flytta tillbaka efter renoveringen. Även socialdemokraterna har noterat dessa konsekvenser, men i stället för att förändra ROTprogrammet har de valt att införa ett särskilt kvarboendebidrag med ännu större subventioner som följd. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning måste ROT-programmet successivt avvecklas. Vi förordar att nuvarande låne- och bidragssystem ersätts med en rätt för fastighetsägare att göra skattefria avsättningar till reparationsfonder. Fonderna skall vara fastighetsanknutna och medel skall endast kunna lyftas för renovering och modernisering av fastigheten. Systemet leder till att hyreshöjningarna kan hållas tillbaka i renoverade fastigheter. Duktiga fastighetsförvaltare gynnas av systemet och konkurrensen ökar därmed, vilket är till gagn för alla hyresgäster. Dessutom kan hela lånebyråkratin på ROT-området avskaffas. 3.3 Normer och byggreglering Som ovan anförts är en avreglering av svensk bostadspolitik nödvändig för att få fram ett bostadsbyggande och en bostadsförvaltning, där det är de enskilda människornas värderingar och önskemål som styr marknaden och inte som offentlig reglering. Regeringens beslut att förlänga det införda stoppet för annat byggande än bostäder i storstadsområdena måste hävas. Redan när byggstoppet infördes hävdade vi att det inte skulle lösa några problem men skapa desto fler. Utvecklingen har visat att dessa farhågor var välgrundade. Byråkratin frodas och redan nu är byggkvoten i exempelvis intecknad för 1988-1990. En lång rad ytterst angelägna objekt har inte kunnat inrymmas i kvoten. I vissa bostadsområden kommer angelägen kommersiell och samhällelig service inte att kunna erbjudas medborgarna på grund av byggstoppet. Företag med god lönsamhet kan inte bygga ut sin kapacitet. Regeringens förhoppning att dessa företag skulle flytta ut verksamhet från till övriga landet har, som vi förutsåg, kommit helt på skam. Förhoppningen att regleringen skulle resultera i ett avsevärt ökat bostadsbyggande har inte heller infriats. Enligt vår uppfattning bör avskaffa möjligheten för regeringen att med användande av lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd tillgripa regleringar som byggstoppet. beslöt socialistiska majoritet om en lag om bostadsanvisningsrätt. Den nya lagen präglas av sedvanlig socialistisk övertro på politikers och byråkraters förmåga att häva en bristsituation, som de själva skapat genom olika regleringar. Bostadsanvisningslagen skapar inte några bostäder. Däremot gör den det mer invecklat och tidskrävande för medborgarna att hitta lämpliga bostäder. Lägenhetsbyten och andrahandsuthyrningar försvåras. Effekten i bristorter blir att den som väl lyckas komma över en bostad behåller den, även om han egentligen skulle vilja ha en annan. Den svarta eller grå bostadsmarknaden kommer att växa än mer på grund av att människor ändå kommer att försöka byta till sig önskad bostad. Enligt vår uppfattning bör upphäva anvisningsrättslagen. införde det s. k. konkurrensvillkoret. Detta villkor innebär att statliga lån inte utgår till bostadsprojekt som inte upphandlats genom anbud. Syftet vid bestämmelsens införande sades vara att konkurrensen därmed skulle öka. Så har inte blivit fallet. Det är tvärtom så att villkoret på ett slående sätt har minskat konkurrensen. De många privata byggföretag som tidigare mellan olika anbudsarbeten byggde bostadshus för egen förvaltning, för att exempelvis klara sysselsättningen bland sina anställda, har tvingats upphöra med denna verksamhet. Förutsättningen för att få statliga lån är nämligen att byggföretaget låter konkurrenterna på marknaden konkurrera om det egna objektet. Sysselsättningsmotivet har därmed bortfallit. Konkurrensvillkoret är ytterligare ett exempel på statlig reglering som skapar fler problem än det löser. bör därför besluta om ett upphävande av detta villkor. Under avsnittet Låneregler och räntebidrag har ett nytt låne- och bostadsfinansieringssystem skisserats. Förslaget skulle, som framhållits, innebära att en stor del av den byråkrati som finns inom bostadsstyrelse och länsbostadsnämnder kan avskaffas. Socialdemokraterna genomdrev tillsammans med att skall läggas samman med statens planverk. Vi motsatte oss detta, eftersom vi anser att även en stor del av planverkets nuvarande verksamhet kan avskaffas, privatiseras eller överföras till andra organ. Vi vill exempelvis ha en radikal omläggning av alla de byggnormer som reglerar allt byggande i . Den mest omfattande normsamlingen är den av planverket utarbetade Svensk byggnorm (SBN). Den omfattar över 500 sidor samt därutöver en rad supplement. I SBN blandas råd och krav på ett olyckligt sätt och dessutom innebär många av kraven både onödig, kostnadsdrivande och utvecklingshämmande detaljreglering. Regeringen har uppdragit åt planverket att utarbeta en ny och till den nya anpassad byggnorm. Förslaget, som remissbehandlades , är än mer omfattande än gällande byggnorm beroende på att planverket löst problemet med blandningen av råd och krav genom att göra om rådén till krav. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är detta helt fel arbetsmetod. Vad svenskt byggande behöver är inte fler utan färre regler. Svensk byggnorm bör reduceras till att omfatta ett fåtal bestämmelser samt funktionskrav. Verksamheten vid () finansieras med basanslag från staten samt med projektanslag och uppdragsmedel. Basanslaget används för stöd till forskning som bidrar till en långsiktig kunskapsuppbyggnad för sektorns behov, samt för forskning inom områden som statsmakten angett som viktiga. Av institutets hela budget uppgår statens anslag till något . Andelen uppdragsverksamhet är alltså liten. Byggbranschens och andra avnämares insatser är små, vilket kan bero på att forskningsresultaten antingen betalas av staten eller att inriktningen av olika forskningsprojekt är av för litet intresse för företagen. Lånereglernas utformning motverkar dessutom, som vi ovan anfört, forskning och produktutveckling. Enligt vår uppfattning bör SIB:s inriktning förändras till att i större utsträckning gälla uppdragsforskning, vilket bör leda till att statens andel av kostnaderna successivt kan minskas. En betydande byggforskning bedrivs genom anslag från statens råd för byggnadsforskning (BFR). Enligt vår uppfattning bör denna verksamhet överföras till högskolor och universitet. BFR bör avvecklas . 4.1 Effekter av fastighetstaxeringen Innevarande år genomförs en allmän fastighetstaxering för bl. a. hyreshus och bostadsrättshus. följer en motsvarande taxering för småhus. Förändringar av fastigheternas taxeringsvärden påverkar skatteuttaget i flera avseenden. Den statliga fastighetsskatten tas ut i förhållande till taxeringsvärdena och även schablonintäkten för småhus beräknas med utgångspunkt i taxeringsvärdet. Dessutom kan också förmögenhetsskatteuttaget påverkas. Årets taxering av hyreshus och bostadsrättshus beräknas leda till relativt kraftiga höjningar av taxeringsvärdena. Om inga motverkande åtgärder hade vidtagits skulle detta leda till hyres- och avgiftshöjningar för de boende. För att åstadkomma vad regeringen kallade neutralitet mellan olika upplåtelseformer, föreslog den en liten begränsning av de beräknade skattehöjningarna för hyresfastigheter och bostadsrättshus och en väsentlig skärpning av fastighetsskatten för småhus. Moderata samlingspartiet motsatte sig dessa skatteskärpningar och lyckades tillsammans med den övriga oppositionen genomdriva ett avslag på propositionens förslag beträffande småhusen och en sänkning av det beskattningsbara underlaget för fastighetsskatt i övrigt, så att uttaget inte skulle öka. Den allmänna fastighetstaxeringen för småhus, som genomförs , kommer att leda till höjda taxeringsvärden i hela landet. Ökningens storlek kommer emellertid att variera kraftigt mellan olika regioner. Storstadsområdena kommer att få väsentligt större ökningar än genomsnittet. Till följd av att schablonintäkten - som framgår av tabell 1 - beräknas efter en progressiv skala kan skattehöjningen bli betydande. 600 000- 750 000 I tabell 2 nedan redovisas de skattehöjningar som blir följden av taxeringsvärdesökningar på 35,50 respektive . Beräkningarna utgår från att innehavaren har en marginalskatt på och visar effekten av den statliga fastighetsskatten och den skatt som belöper på schablonintäkten. Taxeringsvärde Skatt Skatt 1990vidtax. kr/mån kr/mån kr/mån kr/mån I exempelvis kan taxeringsvärdeshöjningar på upp emot förutses. Genomsnittligt i hela landet torde nivån öka med mellan 35 För ett småhus i storstadsområde med ett vanligt förekommande taxeringsvärde på . ökar månadskostnaden - om skattereglerna inte ändras - från . För ett småhus med ett taxeringsvärde på . och en genomsnittlig ökning av taxdhngsvärdet ökar månadskostnaden Som synes leder oförändrade skatteregler till kraftiga skatteökningar. Dessa blir dessutom olika stora beroende på var i småhuset ligger. Införandet av fastighetsskatten i tre steg har redan ökat skattebelastningen kraftigt. För ett småhus med ett taxeringsvärde på . uppgår enbart fastighetsskatten till nästan . För att motverka dessa skattehöjningar måste förslag läggas fram för senast om ändrade regler för den statliga fastighetsskatten så att fastighetstaxeringen 1990 inte leder till ökat skatteuttag. Dessutom måste förslag läggas om en förändring av en nuvarande schablonbeskattning av småhus så att de kraftiga skattehöjningar som kan förutses motverkas. Till ovan redovisade höjningar av fastighetsskatt och schablonintäkt kommer också i många fall ett ökat uttag av förmögenhetsskatt. Den nuvarande utformningen av villabeskattningen skapar två principiellt viktiga problem. För det första skiljer sig taxeringsvärdet för likadana hus högst väsentligt mellan olika orter och regioner i landet. Denna utveckling har skärpts . Det innebär att villaskatten slår mycket olika beroende på var i landet ett hus ligger. För det andra har, genom att avdrag inte längre medges för reparationer i småhus, det s. k. svarta arbetet ökat högst betydligt. Det kan starkt ifrågasättas om den huvudsakliga grunden för småhusbeskattningen numera kan anses vara en beskattning av den beräknade förräntningen av det i fastigheten nedlagda kapitalet. Det ter sig rimligare att avkastningen i form av boendet i sig skall vara utgångspunkt för beskattningen. Detta är för övrigt tanken bakom beskattningen av den som bor i lägenhet i eget hyreshus. Det bör därför utredas huruvida en ny metod för småhusbeskattning, som bygger på en värdering av boendeförmånen i sig, kan införas. Därvid bör övervägas om inte beskattningen av småhus, bostadsrätter och ägarlägenheter kan utformas på ett likformigt sätt. Den nya metoden får inte leda till höjt skatteuttag. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år föreslagit att en avdragsrätt för reparationer i småhus bör införas. Redan i en promemoria från 1980 (DSB 1980:10) skisserades en avdragsrätt för reparationskostnader. Denna fråga har också behandlats i bostadskommitténs slutbetänkande (SOU: 1986:6). Enligt utredningens mening skulle en årlig avdragsrätt för reparationer verksamt bidraga till att stävja det s. k. svartjobberiet. En tänkbar metod var, enligt utredningen, att tillåta avdrag för styrkta lönekostnader upp till ett belopp av . Särskilt stora kostnader skulle kunna fördelas framåt i tiden. konstaterar att en avdragsrätt, av det utseende utredningen diskuterade, sannolikt inte skulle leda till något skattebortfall till följd av de positiva effekterna när det gäller redovisning av uppburna inkomster. Enligt vår mening bör en avdragsrätt för reparationer införas enligt de principer som angetts. 4.3 Realisationsvinstbeskattningen av fastigheter och bostadsrätter Realisationsvinsten vid försäljning av fastigheter beskattas så att köpeskillingen, minskad med det inflationsuppräknade ingångsvärdet, läggs samman med övriga inkomster. Inflationsuppräkningen gäller emellertid inte av ett innehav. Denna begränsningsregel som infördes som ersättning för en begränsning av avdragsrätten, är mycket komplicerad och ger stora problem vid taxeringsarbetet. Regeln kan också leda till att rena inflationsvinster beskattas. Den bör därför avskaffas. Vid realisationsvinstbeskattningen kan i vissa fall uppskov medges vid erläggande av den beräknade skatten för den som säljer sitt småhus och förvärvar ett annat. Motsvarande upphovsregler finns inte när det gäller bostadsrätter. Realisationsvinstbeskattningen av bostadsrätter motsvarar inte heller i övrigt reglerna för småhus och andra fastigheter. Enligt vår uppfattning bör bostäder i realisationsvinstbeskattningshänseende behandlas på samma sätt, oavsett om det är fråga om en bostad i småhus eller en bostad i flerfamiljshus med bostadsrätt eller äganderätt. Realisationsvinstbeskattningsreglerna för bostadsrätter bör ändras så att de ansluter till de regler som gäller för småhus. Det innebär att uppskovsregler skall införas. Uppskov skall vidare kunna medges vid försäljning av bostadsrätt och köp av småhus och vice versa. Genom riksdagsbeslut ersattes hyreshusavgiften fr. o. m. med en statlig fastighetsskatt, som tas ut utan något som helst samband med skatteförmågan. Den nya skatten innebär i jämförelse med hyreshusavgiften en avsevärd utvidgning av skattskyldigheten. a. berörs alla landets drygt 1,5 miljoner småhusinnehavare. Enskilt ägda hyresfastigheter och lokaler beskattas hårdare än de s. k. allmännyttiga bostadsföretagen. Regeringen föreslog en ytterligare skärpning av skatten för enbart det enskilt ägda beståndet av hyresfastigheter och lokaler. Förslaget framlades utan tillfredsställande beredning. Även om en viss kompensation kom att utgå till enskilda fastighetsägare med statliga lån, snedvrids konkurrensen ytterligare. Regeringens syfte med fastighetsskatten förefaller främst vara att nedbringa det statliga budgetunderskottet och att gynna de allmännyttiga företagen. Som tidigare anförts är det emellertid synnerligen olämpligt att tillgripa nya skatter för att komma till rätta med underskottet i statens budget, bl. a. eftersom en höjning av en skatt inte sällan leder till minskade inkomster från andra skatter. Det är främst de småhusägare som redan har de högsta boendekostnaderna som drabbas hårdast av fastighetsskatten. Det gäller särskilt småhusägare som finansierat sina hus utan statliga lån och sådana som förvärvat ett äldre hus. Det kan ofta röra sig om flerbarnsfamiljer som redan har en svår ekonomisk situation. Även i fråga om flerfamiljshus kommer den sammanlagda effekten av fastighetsskatten och de bidrag som avses utgå för att kompensera skatten att diskriminera fastigheter som inte är statligt belånade. Därtill kommer att de olika skattesatserna (en högre för konventionellt beskattade fastigheter och en lägre för schablonbeskattade fastigheter som ofta tillhör allmännyttan) gör att de privata fastighetsägarna till följd av bruksvärdessystemet inte ens kan ta ut tillräcklig hyra för att erhålla kostnadstäckning för skatten. Fastighetsskatten bör successivt slopas så snart det samhällsekonomiska läget medger detta. 4.5 Utredning om fastighetstaxering har (bl. a. ), med hänvisning till erfarenheterna av allmänna fastighetstaxering, beslutat att hos regeringen begära en utredning syftande till en omläggning av fastighetstaxeringssystemet så att förenklingar kan uppnås. Regeringen har i viss mån tillmötesgått riksdagsbeslutet. En särskild utredning, som behandlade frågan om fastighetstaxering av småhus, lade 1987 fram ett betänkande. En proposition som bygger på betänkandet är aviserad . har emellertid inte fastighetstaxeringen som sådan varit föremål för den av begärda utredningen. En sådan bör därför komma till stånd. 5.1 Ägande och ansvar Den enskilda äganderätten utgör en av den västerländska civilisationens grundpelare och är en omistlig beståndsdel i en demokrati. Det finns inget samhälle som kunnat förena frånvaron av enskilt ägande med demokrati. Det är bl. a. därför som äganderätten garanteras i den europeiska konventionen om mänskliga fri- och rättigheter. Ägandet stärker människors oberoende och utgör en trygghetsfaktor. medför ägandet ett ansvarstagande för dem som har att handha, sköta eller nyttja sin egendom. Enskilt ägande och decentraliserade beslut utgör också nödvändiga element i och förutsättningar för den marknadsekonomi som givit oss vår välfärd. I ett samhälle dominerat av kollektivt ägande ersätts den enskilde individens ansvarstagande av de mer eller mindre anonyma kollektivens beslut. Dessa övergripande principer äger sin giltighet också för markägandet. Med markägande skall följa rätten att bestämma över egendomen, att bruka, bebygga och sälja den m. m. Statens eller kommunernas inskränkningar i enskilda markägares nyttjanderätt får endast ske för att säkra liv, hälsa, säkerhet och för att skydda miljön. Moderata samlingspartiet vill verka för en sådan avvägning mellan den enskildes och det allmännas intressen att den enskilda äganderätten och alla de samhällsvärden som denna innebär bevaras. 5.2 Förköp, expropriation och markvillkor Den har byggts ut alltmer och omfattar nu ett stort antal förköpsgrunder.