mot · GC02Fi4 · 1988-11-15 00:00:00 — Det förutsätter god ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. De målen kan nås endast med en politik som stärker marknadshushållningen och avlägsnar de tillväxthinder som byggts in i den svenska ekonomin. Kapacitetsutnyttjandet är högt. Det råder nästan överallt brist på arbetskraft. Inflationstakten tilltar och lönebildningen fungerar så dåligt att kostnadsläget försämras i snabb takt. Trots ett stort sparandeöverskott i den offentliga sektorn försvagas det totala sparandet och därmed bytesbalansen successivt. är tillväxttakten låg vid såväl en historisk som en internationell jämförelse. I den uppkomna situationen har det från flera håll förts fram krav på finanspolitisk åtstramning. Moderata samlingspartiet har förordat en stramare finanspolitik med budgetsaldon som varit mindre negativa än i regeringens förslag. Men åtstramningen har varit en följd av besparingar på budgetens utgiftssida. Problemet är att sådana tar tid att besluta och genomföra, varför de riskerar att få effekt först sedan aktiviteten ändå mattats av. Vad som åsyftas är således främst skattehöjningar, som har den egenskapen att de kan genomföras snabbt. Situationen är dessutom såtillvida ny som statens budget uppvisar överskott. uppgår det till . I hela den offentliga sektorn är överskottet . Att i detta läge ytterligare höja det finansiella sparandet i den offentliga sektorn behöver inte leda till en förbättring av bytesbalansen. års erfarenheter både i 20 och i t.ex. , och tyder på att resultatet Mot. i stället blir en minskning av hushållens sparande. Bakom dagens överhettningsproblem ligger inte främst en för stor konsumtionsökning utan en för liten produktionstillväxt, vilket i sin tur sammanhänger med restriktioner på ekonomins utbudssida, framför allt det hårda skattetrycket. Att i detta läge ytterligare skärpa beskattningen kan inte vara ändamålsenligt. En sådan åtstramningspolitik skulle minska kapacitetsutnyttjandet och driva upp arbetslösheten. Efter hand ger detta visserligen återverkningar i form av lägre pris- och löneökningar. Men i frånvaro av åtgärder som angriper de grundläggande problemen i ekonomin skulle därefter ett ökat kapacitetsutnyttjande stöta på samma utbudshinder, vilket varit det vanliga mönstret vid konjunkturtopparna . Dessutom är de aktuella kraven på snabbt insatta åtstramningsåtgärder ett uttryck för den förlegade uppfattningen att staten skall ägna sig åt att finstyra den totala efterfrågan i ekonomin. regelbundna konjunkturförlopp tedde det sig mer naturligt att stimulera ekonomin i lågkonjunktur för att sedan strama åt vid konjunkturtopparna. Denna keynesianskt inspirerade ekonomiska politik fungerar emellertid inte längre. Såväl svensk som internationell erfarenhet visar att osäkerheten om den ekonomiska utvecklingen samt om hushållens och företagens beteende innebär att den aktiva konjunkturpolitiken tenderar att snarare förstärka än stabilisera ekonomins svängningar. Mot denna bakgrund är det istället angeläget att ge den ekonomiska politiken en mer långsiktig inriktning. Det gäller såväl stabiliseringspolitiken som strukturpolitiken, dvs. sättet att angripa de grundläggande problem som finns i ekonomin. 4.2.1 Långsiktighet och normer Uppgiften för finanspolitiken är inte längre att minska det statliga budgetunderskottet. Nuvarande sparandeöverskott inte bara i den samlade offentliga sektorn utan även i den snävare statssektorn gör det angeläget att överväga var i ekonomin sparandet skall ske. Den av socialdemokraterna förespråkade inriktningen mot bestående överskottssparande i den offentliga sektorn innebär en successiv överföring av ägande från enskilda händer till det allmänna. Införandet av löntagarfonder, uttaget av pensionsskatt, utvidgningen av AP-fondens placeringsmöjligheter och tillkomsten av är konkreta exempel på att denna utveckling pågår för fullt. Moderata samlingspartiet förespråkar en annan väg. Det sparande och den kapitalbildning som krävs för näringslivets utbyggnad skall ske i den enskilda sektorn. Efter hand som de åtgärder vi föreslår leder till ett ökat hushållssparande bör målet bli att den offentliga sektorns finansiella sparande hålls i balans sett över en konjunkturcykel. Finanspolitiken bör vidare läggas upp efter långsiktiga ramar och undvika 21 den typ av snabba kast som den socialdemokratiska regeringen under de två Mot. tidigare mandatperioderna ofta tvingats till. står inför ett viktigt vägval mellan i princip två olika strategier för stabiliseringspolitiken. Det ena alternativet innebär en fortsatt interventionistisk politik. Denna inriktning har prövats i varierande utsträckning under de senaste drygt 20 åren. Det har skett dels genom en expansion av den offentliga sektorn , dels genom den s.k. överbryggningspolitiken , dels genom devalveringspolitiken därefter, dels i form av snabbt insatta åtstramningar genom särskilda åtgärdspaket. Denna ryckiga politik har inte varit framgångsrik, vilket även erfarenheterna från andra länder visar. Det andra alternativet är en icke-interventionistisk politik med en normbaserad stabiliseringspolitisk regim. En sådan utformning av politiken har större möjligheter än en interventionistisk politik att långsiktigt, varaktigt och trovärdigt värna den fulla sysselsättningen. För att ge trovärdighet åt stabiliseringspolitiken måste en fast växelkurs upprätthållas. Det är mot den bakgrunden som vi föreslår en anknytning av kronan till det europeiska monetära samarbetet. Den svenska inflationstakten och kostnadsutvecklingen skulle då inte kunna avvika från vad som gäller i övriga länder som deltar i detta samarbete. Även dagens valutakorg sätter vissa gränser för de lönekostnads- och prisökningar som kan tillåtas, men dessa har klart överskridits under den socialdemokratiska regeringsperioden, vilket återspeglas i vår höga räntenivå. Den fastare bindning av kronan som en EMS-anknytning innebär skulle ge växelkurspolitiken större stadga. Det räcker emellertid inte med att stabiliseringspolitiken bygger på en fast växelkurs. Den senare måste dessutom upprätthållas med en mot denna norm svarande ekonomisk politik. I annat fall kommer priser och löner inte att hållas tillbaka. Viktig blir då penningpolitiken, som inriktas på att hålla betalningsbalansens saldo i jämvikt genom påverkan på räntenivå och likviditet i ekonomin. Därvid bibehålls den nuvarande att staten inte skall nettolåna i utlandet. måste då med sin medelsarsenal förmå den privata sektorn att stå för det upplåningsbehov som ett eventuellt underskott i bytesbalansen medför. Det bör tilläggas att ett tillfälligt bytesunderskott, som förklaras av utländsk upplåning till lönsamma investeringar, inte utgör något problem. För att i än högre grad befästa tilltron till att den fasta växelkurspolitiken skall bestå är det angeläget att också slopa den nuvarande valutaregleringen. Penningpolitiken spelar således en central roll i den normbaserade stabiliseringspolitik som vi förespråkar. Dessutom måste utgifts- och skattepolitiken läggas upp i enlighet med de långsiktiga ramar som utvecklas närmare nedan. Ökningen av de offentliga utgifterna måste hållas tillbaka så att de växer långsammare än ekonomins långsiktiga tillväxttakt, varigenom det rekordhårda skattetrycket kan sänkas. Detta innebär att de offentliga utgifternas möjliga ökningstakt i nominella termer bestäms av den reala tillväxten i ekonomin, den inflationstakt som råder i de länder mot vilka har en fast växelkurs samt det krav på sänkning av skattetrycket som ställs upp. Vårt mål att skattetrycket i genomsnitt skall sänkas med cirka en procenthet innebär att de totala offentliga utgifternas reala ökning måste begränsas till 0,51,, om tillväxten i totalproduktionen (BNP) blir 2,02,. Mot bakgrund av behovet att anpassa den svenska inflationstakten till den som råder i omvärlden, måste utgiftsökningarna i nominella termer successivt begränsas till för hela den offentliga sektorn. Arbetet med att nå dit bör inledas redan i samband med det kommande budgetarbetet. De avregleringar och avmonopoliseringar som vi förespråkar ger tillsammans med nödvändiga besparingar ett tillräckligt utrymme för att inom den ovan angivna utgiftsram som möjliggör den åsyftade sänkningen av skattetrycket långsiktigt klara även de nytillkommande offentliga utgiftsbehov som enligt vår mening måste tillgodoses. Senast föreslog moderata samlingspartiet i motion 1987/88: Sk470 en genomgripande marginalskattereform och en inriktning mot ett sänkt skattetryck med ca en %enhet . Vårt förslag innebär i korthet att den helt övervägande delen av inkomsttagarna skall få en marginalskatt på högst (vid en kommunalskatt på ), när reformen är fullt genomförd. Inkomsttagare med högre inkomst skall ha en marginalskatt på högst . Marginalskattereformen måste inledas och följas av sänkningar också 1990 för att vara fullt genomförd året därpå. Vi föreslår i en särskild skattemotion att skatteskalan för den statliga inkomstskatten ändras på sätt som framgår av nedanstående tabell. Skatteskala enligt (m) Anm.: Förutom sänkningar av skattesatserna har skatteskalan inflationsskyddats . Basenheten, som 1988 var , har räknats upp med 6 %s inflation. Den reala statsfinansiella belastningen för det moderata förslaget uppgår till i helårseffekt. I det budgetförslag som vi presenterade kompenserades denna sänkning med besparingar. I och för sig skapar nuvarande överskott i den samlade offentliga sektorns 1988/89 Fi4 finanser statsfinansiellt utrymme för skattesänkningar utan kompenserande Mot. 1988/89 besparingar. Man kan dessutom räkna med positiva utbudseffekter, som Fi4 åtminstone till en del uppväger det initiala bortfallet av skatteintäkter. Men det kan ta tid, innan dessa slår igenom fullt ut. Likaså kan det dröja, innan det blir en ökning av sparandet i den enskilda sektorn. Därför kan sänkningarna av marginalskatten behöva mötas med vissa besparingar. Vid behandlingen av budgetpropositionen avser vi att återkomma med förslag till sådana åtgärder. Förutsättningen för en varaktig skattereform är att inflationen inte tillåts höja skatteuttaget. Endast vid fullgott inflationsskydd kommer skatteuttag och skattesatser att vara oförändrade vid oförändrad real inkomstnivå. Förändringar i det reala skatteuttaget bör komma till stånd endast genom politiska beslut och inte som en konsekvens av inflationstakten. Vi föreslår därför att fullt inflationsskydd återinförs. I vårt förslag till skatteskala har basenheten 1988, som är , räknats upp , vilket ger ett inflationsskydd . Regeringens motvilja mot fullt inflationsskydd innebär att skattesänkningarna blir lägre än vad som framgår av regeringens förslag. Motståndet förefaller dock inte längre lika benhårt som tidigare, eftersom det på flera ställen i propositionen (sid. 17, 27 och 29) framgår att man räknar med att indexuppräkna inkomstgränserna i den statliga skatteskalan . Till skillnad från regeringen föreslår vi att skattesänkningarna i första hand genomförs i skatteskalan för tilläggsbelopp. Det betyder att avdragsrätten för bl.a. boenderäntor inte försämras ytterligare. Regeringens förslag leder däremot till att avdragsbegränsningen skärps från nuvarande till , eftersom skattesatserna skall sänkas i skalan för grundbelopp. Genom att regeringens förslag till marginalskattesänkning kombineras med en ytterligare avdragsbegränsning blir det svårare för löntagarorganisationerna att hålla tillbaka bruttolönekraven. För en del löntagare kan de sammantagna effekterna av de sänkta skattesatserna, den skärpta avdragsbegränsningen och det bristande inflationsskyddet innebära höjd skatt. Regeringens förslag till avdragsbegränsning betyder att socialdemokraterna än en gång bryter mot det löfte om bevarad avdragsrätt som alla riksdagspartier utom vpk gav inför valet och som endast moderata samlingspartiet hållit fast vid. 4.3.1 Omvandling och utveckling Moderata samlingspartiet sätter omvandlingens och dynamikens förutsättningar i centrum för den ekonomiska politiken. Omvandlingen av ekonomin förutsätter utveckling av nya lönsamma företag och avveckling av gamla olönsamma. För en ekonomisk tillväxt i nivå med omvärldens krävs dels god konkurrenskraft, dels en förbättrad utvecklingskraft i den svenska ekonomin. Att förbättra såväl konkurrenskraft som utvecklingskraft är den dubbla uppgift som den ekonomiska politiken står inför . Utvecklingskraften förstärks genom att man ökar ekonomins flexibilitet 24 och förmåga att på marknadsmässiga villkor dirigera resurser mot områden Mot. med gynnsamma pris- och tillväxtförutsättningar såväl på hemma- som på Fi4 världsmarknaden.Det skapar förutsättningar för en varaktigt högre tillväxt. Genom en bättre funktionsduglighet hos olika marknader och högre produktivitet minskar också inflationsbenägenheten i ekonomin, vilket underlättar stabiliseringspolitiken. Den viktigaste åtgärden för att öka drivkraften att arbeta, spara och starta företag samt för att underlätta lönebildningen är att sänka marginalskatterna. Med anledning därav har vi föreslagit en omfattande marginalskattereform med början . Vi har även föreslagit en sänkning av bolagsskatten som vissa möjligheter till skattefria avsättningar minskas. Förmögenhets- och arvsskatterna bör också sänkas, eftersom de träffar den kapitalbildning som främjar ekonomisk tillväxt. Dessa skatter drabbar enbart privatpersoners förmögenhetsuppbyggnad. Effekten blir bl.a. att många kreativa människor, som är viktiga för utveckling, föredrar att flytta utomlands. Den svenska ekonomin behöver avregleras. Det gäller både den offentliga sektorn och det privata näringslivet. kännetecknas områden som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning av låg effektivitet och långa köer. Vi föreslår därför att monopolen skall brytas och konkurrensen stärkas genom att privata alternativ till offentligt producerad service tillåts arbeta på mer likvärdiga villkor. Detta kan bl.a. ske genom användandet av den princip som ligger till grund för det gemensamma borgerliga förslaget om familjepolitiken. Den bärande tanken i detta förslag är att finansieringen i högre grad skall följa medborgaren och inte den offentliga producenten. Att skapa utrymme för enskilda initiativ innebär möjligheter till inte bara billigare produktion och därmed ökad produktivitet utan också större variationsrikedom i tjänsteutbudet. Valfriheten ökar för både konsumenter och producenter. Den är särskilt viktig för dem som genom ålder eller handikapp är beroende av andra för vård eller stöd. En utbyggnad av den privata tjänstesektorn innebär också valfrihet för alla dem som arbetar i berörda yrken att välja andra arbetsgivare eller starta eget. har t.ex. personalen inom sjukvård samt inom barn- och äldreomsorg i praktiken en enda arbetsgivare i . Detta synes också motverka benägenheten att söka sig till dessa viktiga arbetsområden. En utförsäljning av statliga företag och andra tillgångar befrämjar effektiviteten, sprider ägandet och innebär dessutom en välbehövlig sanering av statens skuldbörda. Förbud och föreskrifter som hämmar näringslivet bör så långt som möjligt tas bort. Syftet skall vara att förbättra effektivitet och förnyelseförmåga genom att avskaffa olika typer av regleringar. En avreglerad kapital- och valutamarknad fördelar de finansiella resurserna smidigare, snabbare och säkrare till de områden där de gör mest nytta. De ständigt återkommande prisregleringarna utgör ett konkurrens- och tillväxthämmande inslag. De lagar och institutioner som gör prisregleringar möjliga bör avvecklas. Lagstiftningen på arbetsmarknaden bör moderniseras så att den underlät tar och inte försvårar strukturomvandlingen. Bostadsmarknaden måste fås Mot. att fungera bättre genom att subventioner successivt tas bort, fastighetsskat- Fi4 ten stegvis avskaffas, och centralstyrning och byråkrati ersätts med rörlighet och anpassning. Ett viktigt inslag i en politik för högre tillväxt är att ekonomins spelregler är någorlunda stabila över tiden. Den kortsiktighet och ryckighet som kännetecknat den socialdemokratiska politiken har förstärkt osäkerheten för företagare och anställda. Ständiga ändringar av spelreglerna genom skattehöjningar, nya ingrepp och regleringar skapar ett klimat där långsiktiga satsningar och investeringar överhuvud taget inte kommer till stånd. Den ekonomiska politikens inriktning bör därför ligga fast över tiden. går åter mot växande underskott i bytesbalansen. Bytesunderskotten är ett uttryck för den synliga sparandebristen i landet. Den verkliga sparandebristen är emellertid ännu större, eftersom investeringsnivån är för låg med hänsyn till näringslivets utbyggnadsbehov. Det dåliga hushållssparande! utgör därför ett allvarligt strukturellt problem. Regeringen räknade med att hushållens sparkvot - summan av hushållens reala och finansiella sparande i förhållande till den disponibla inkomsten - skulle vara minus . har den prognosen justerats upp till minus . Regeringen förutspår även en viss förbättring av sparandet . Men sparkvoten blir alltjämt negativ, vilket innebär att hushållen fortsätter att låna och ta av sina sparmedel för att konsumera. Dessutom räknar - till skillnad från regeringen - med att sparkvoten försämras , vilket är en mer realistisk bedömning om inga sparfrämjande åtgärder vidtas. har således alltjämt en av västvärldens lägsta sparkvoter. Det dåliga hushållssparande! motsvaras av en fortsatt alltför hög inhemsk efterfrågan. Förändringar i hushållens konsumtions- och sparandemönster har även stor inverkan på utvecklingen av det totala sparandet i ekonomin, då den privata konsumtionen svarar för ca hälften av BNP. Förskjutningar i konsumtions- resp. sparandedelen av hushållens disponibla inkomster kan alltså leda till kraftiga genomslag på den samlade efterfrågan i ekonomin. Genom hushållssparandets stora betydelse för utvecklingen av det totala sparandet å ena sidan och den inhemska efterfrågan å den andra är det, enligt vår uppfattning, en viktig uppgift för den ekonomiska politiken att vända den trendmässiga minskningen av hushållssparande!. Ett ökat hushållssparande förutsätter en generell politik. Det går inte att nämnvärt öka sparandet med hjälp av skattemässiga styråtgärder som t.ex. nu sker i allemanssparandet. Inte heller påverkas hushållens sparvilja av påkostade annonskampanjer av den typ som spardelegationen genomfört. För att öka hushållens sparande krävs i första hand stabila spelregler. Dessutom krävs ett sänkt skattetryck, som förutom att dämpa inflationen höjer avkastningen efter skatt på sparandet. Våra förslag om sänkta marginalskatter gör det t.ex. mer lönsamt att spara och mindre lönsamt att 26 Därutöver är det viktigt att särskilt stimulera långsiktigt bundet Mot. sparande samt att sprida ägandet av bostäder och aktier. förslag för att öka hushållssparandet presenterades i vår motion Hushållssparande och ägandespridning (1987/88:Fi613) . Den socialistiska majoriteten avvisade våra förslag. Det fortsatt dåliga sparandet gör det dock nödvändigt att återkomma med förslag . På ett par områden är det dessutom angeläget att redan nu aktualisera åtgärder. Regeringen genomdrev försämringar i den skattemässiga behandlingen av anställdas vinstandelar. Avsikten med frivilliga vinstandelssystem är att göra de anställda delaktiga i företagens resultat, öka produktiviteten, öka sparandet, sprida det individuella ägandet och stärka känslan av samhörighet inom företaget. Regeringens åtgärder på detta område riskerar att minska intresset för företagsanknutna vinstandelssystem, vilket också var det uttryckliga syftet med förslaget. Moderata samlingspartiet motsatte sig bestämt dessa försämringar. Vi hävdade att frivilliga vinstandelssystem i stället borde stimuleras, t.ex. genom att de stiftelser som förvaltar vinstandelsmedlen skattebefrias. Vidare borde möjligheten övervägas att i viss utsträckning beskatta vinstandelar som inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet för den värdestegring som uppkommit. De förslag som vi har framfört har samma aktualitet , varför vi anser att regeringen bör återkomma med förslag till stimulanser av företagsanknutna vinstandelssystem. bör även avskaffa de införda reglerna om sociala avgifter på vinstandelar. Löntagarfonderna hämmar tillväxten i ekonomin bl.a. genom att vinstmedel tas ut från de företag som har högst avkastning. Löntagarfonderna bör därför avvecklas i enlighet med den borgerliga avvecklingsplan som redovisades i motion 1987/88:Fi213 om Avveckling av löntagarfonderna m.m.. Att sprida ägandet genom avskaffandet av fondsocialismen stärker marknadsekonomin. införs en särskild omsättningsskatt på handeln med värdepapper. När förslaget lades fram motsatte vi oss det. Vårt ställningstagande motiverades bl.a. med att marknadens funktionsduglighet skulle försämras. Redan nu börjar resultaten av den kommande omsättningsskatten kunna avläsas. Omsättningen på marknaden har minskat kraftigt. Detta innebär också att det blir svårare både för riksgälden att emittera statspapper och för att bedriva penningpolitik. Från moderat sida har vi konsekvent varnat för effekterna av den nuvarande omsättningsskatten bl.a. på valutautlänningars affärer med svenska aktier. Resultatet har blivit att en stor del av dessa affärer nu görs på utländska börser i stället för i . En väl fungerande kapitalmarknad förutsätter att den nya omsättningsskatten på värdepapper inte införs. Vidare bör den redan befintliga omsättningsskatten på aktier avskaffas för i första hand utländska placerare. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande åtgärder för att öka arbetsutbudet, 2. att med avslag på regeringens förslag beträffande räntebidrag vid ombyggnad av bostadshus godkänner vad som i motionen förordats i denna del, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att nuvarande ROT-finansieringsregler bör ersättas med en rätt för fastighetsägare att göra skattefria avsättningar till reparationsfonder, 4. att avslår regeringens förslag att medge att beslut om tilläggslån till åtgärder i bostadshus som är får meddelas inom en ram av . under /89, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att räntebidrag för hus byggda skall upphöra fr.o.m. , 6. att som sin mening ger regeringen till känna att lagen (1971:1204) om ombyggnadstillstånd m.m. skall upphävas, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av arbetet i den aviserade utredningen om konkurrensförhållanden i den svenska ekonomin, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om frisläppande av de allmänna investeringsfonderna och investeringsreserverna, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av reformarbetet inom jordbrukspolitikens område, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående uppsägningen av handelsbegränsningsavtal inom MFA IV, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående subventioner till te kobranschen, 12. att som sin mening ger fullmäktige i till känna vad som i motionen anförts om avskaffande av valutaregleringen, 13. att som sin mening ger regeringen till känna att sociala avgifter på företagsanknutna vinstandelar bör avskaffas i enlighet med vad som anförts i motionen, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lindrad beskattning av vinstandelar, 15. att som sin mening ger regeringen till känna att löntagarfonderna bör avskaffas på sätt som angivits i motionen, 16. att som sin mening ger regeringen till känna att omsättningsskatten på penning- och obligationsmarknaderna bör avskaffas, 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avskaffande av omsättningsskatten på aktier,