mot · GB02Bo211 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:Bo211 av m. fl. om valfrihet i boendet . 1987/88 Bo211 Utgångspunkter för moderat mark- och bostadspolitik är bostadskonsumenternas valfrihet och respekten för den enskilda äganderätten. Ägande ger personligt oberoende och frihet men kräver också ansvar. Spridning av ägandet medför en spridning av makt. Den decentralisering som härigenom skapas leder till en bättre maktbalans i samhället. Demokrati förutsätter enskild äganderätt. Det är bl. a. därför konvention om de mänskliga fri- och rättigheterna innefattar skydd för den enskilda äganderätten. Många människor, även bland dem som bor i hyresrätt vill äga sin bostad. Därför vill vi införa ägarlägenheter och underlätta för hyresgäster som så önskar att förvärva den lägenhet de bor i. All erfarenhet visar också att enskilt ägande är den mest effektiva formen för förvaltning av bostäder. Stat och kommun har ansvar för att hushåll med låg inkomst eller stor försörjningsbörda har möjlighet att bo bra. Det är en viktig förutsättning för att motverka sociala problem. Bostadsområdet är den samhällssektor i där socialistisk regleringsoch planhushållningspolitik är som mest utvecklad. Det är också en sektor som kännetecknas av köer, bristande valfrihet, krångel och byråkrati, snabb kostnadsökning och ensidig favorisering av kommunala bostadsföretag samt de rikskooperativa företagen . Den enskilda äganderätten har urgröpts alltmer och den enskilde hyresgästens inflytande utövas av . Kommunerna har ett avgörande inflytande över all byggverksamhet. Genom sitt planmonopol bestämmer kommunerna var det skall byggas inom kommunen. Bostadsförsörjningslagen ger därutöver kommunerna mycket vida befogenheter i samband med bostadsbyggande. Kommunfullmäktige antar bostadsförsörjningsprogram. Dessa program anger hur mycket kommunen anser skall byggas och var det skall ske. Dessutom regleras fördelningen mellan hyres- och bostadsrätter resp. ägda småhus. Många kommuner anger t. o. m. vilka byggherrar som skall bygga. 1 1987/88. Markvillkoret, som infördes , innebär att statliga lån för ny- och ombyggnad endast beviljas om marken förvärvats från kommun eller landstingskommun. Markvillkoret ger kommunerna möjlighet att styra mark till de byggherrar som kommunen vill gynna. I det s. k. konkurrensvillkoret, som infördes med markvillkoret, har kommunerna ytterligare ett styrinstrument. Det innebär att statliga bostadslån endast utgår om byggnadsarbetena upphandlas genom anbud, vilket bl. a. innebär att en byggherre inte själv kan bygga ett hus för egen förvaltning. Huset måste nämligen upphandlas genom anbud från konkurrenterna på marknaden. Kommunerna kan även utnyttja sin möjlighet till förköp genom att träda i köparens ställe vid en fastighetsförsäljning. I bostadsfinansieringsförordningen finns en rad bestämmelser som måste uppfyllas för att lån och bidrag skall utgå. Färdigprojekterade områden kan därför på denna grund bli föremål för omprojektering och överarbetning. Sedan får ärendet gå igenom de byråkratiska kvarnarna ytterligare en gång. Hur mycket denna hantering ökar kostnaderna i bostadsbyggandet är det ingen som vet. Den socialistiska bostadspolitiken präglas av hård detaljreglering och styrning, stora subventioner och brist på valfrihet i boendet. Denna utveckling har förstärkts sedan socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten genom en lång rad lagändringar och skattehöjningar. Denna förändrades sedan till en fastighetsskatt, vars tillämpningsområde därefter har utökats som skatten har höjts. Hyresgäster, bostadsrättsinnehavare, egnahemsägare och andra fastighetsägare betalar i fastighetsskatt /88. De hyresgäster som bor i kommunalägda hyreshus har fråntagits rätten till företräde för ombildning till bostadsrätt vid försäljning av det hus de bor i. 1983 ändrade den socialistiska riksdagsmajoriteten tillståndslagen så att HSB och undantogs från förvärvstillstånd vid köp av fastighet. Den av enskilda bostadsrättsföreningar bildade riksorganisationen centralorganisation (SBC) undantogs emellertid inte. Denna favorisering av HSB och utökades av samma majoritet genom ett särskilt undantag när det gäller övertagande av statliga lån vid fastighetsköp från de s. k. allmännyttiga företagen. genomdrevs den nya , vilken bl. a. innebär kraftigt försämrad ersättning till den enskilde markägaren vid intrång och begränsningar i markutnyttjandet samt tidsbegränsning i rätten att bygga på sin mark inom planlagt område. 1.2 Moderat mark- och bostadspolitik i sammandrag Grundläggande för moderat mark- och bostadspolitik är att vi vill genomdriva en förändring från offentlig styrning till valfrihet för människorna. Många människor önskar förändra sin bostadssituation. Det kan vara ungdomar som vill flytta till en egen bostad eller barnfamiljer som vill ha en större bostad. Det kan vara det äldre paret, vars barn har flyttat hemifrån, som vill byta till en mindre och bekvämare bostad. Alla stöter på problem när de försöker förverkliga sina önskemål. Ungdomar har svårt att över huvud taget finna en bostad som de har råd att bo i, trots att deras krav ofta är lägre än äldre människors. Barnfamiljernas möjligheter att få tag på en stor lägenhet i ett flerbostadshus eller ett eget småhus är i stora delar av vårt land mycket små. Bristen på rörlighet på bostadsmarknaden gör att efterfrågan överstiger tillgången. Reglerna för realisationsvinstbeskattning samt gällande hyressättningssystem är två faktorer som allvarligt försvårar rörligheten. De människor som vill byta en bostadsrättslägenhet till en annan likvärdig bostad på annan ort eller i ett annat område finner att realisationsvinstbeskattningen starkt försvårar eller omöjliggör detta. Det äldre paret som vill byta till en mindre bostad finner ofta att hyran skulle bli högre i den nya bostaden än i den gamla och avstår därför från att flytta. Allt detta gör att boendemönster permanentas som priserna stiger. Även hyresrätter i attraktiva områden får ett marknadsvärde, med en svart bostadsmarknad som följd. Valfriheten på den svenska bostadsmarknaden måste öka. Eftersom nyproduktionen inte ensam kan bidra till att lösa människors bostadsproblem är en större rörlighet en förutsättning för ökad valfrihet. Det befintliga bostadsbeståndet kan då utnyttjas bättre i förhållande till människors efterfrågan. Ett stort antal bestämmelser, regler och normer måste upphöra eller förändras för att den enskildes vilja skall kunna få större spelrum. För att göra det lättare för dem som vill ha en egen bostad bör ett statligt premierat bosparsystem införas. Vidare bör all den diskriminerande lagstiftningen mot bostadsrätt, som socialdemokraterna infört , avskaffas. Gällande hyresförhandlingssystem måste reformeras. Hyresgästen skall själv avgöra vem som skall förhandla för honom eller henne. Hyresmål skall avgöras av allmän domstol, vilket innebär att hyresnämnd och bostadsdomstol avskaffas. Det statliga bostadslånesystemet innehåller ett finmaskigt nät av regleringsmekanismer. För statliga lån ställs speciella krav på standard och utformning. Därav följer att producenterna bygger på det sätt som ger optimalt belåningsvärde. Detta är fel. Bostäders utformning, standard och utrustning skall självfallet bygga på konsumenternas önskemål och inte på vad som ger bästa belåningsvärde. Därför bör nuvarande bostadslånesystem avvecklas och ersättas med ett enhetslånesystem, fritt från statlig styrning. Byggandet i styrs vidare av Svensk byggnorm (SBN). Detta regelverk, som omfattar över 500 textsidor, är föremål för omarbetning. Enligt vår uppfattning måste Svensk byggnorm bantas kraftigt och nuvarande detaljreglering ersättas med tekniska funktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser. Genom en systematisk avreglering av bostadslånegivning och byggande kan det nya plan- och bostadsverket minskas som möjligheter att avveckla länsbostadsnämnderna öppnas. För att öka rörligheten på bostadsmarknaden måste reglerna för realisationsvinstbeskattning ändras. Även bostadsrättshavare skall ha rätt till uppskov med beskattning av realisationsvinst. Denna rätt skall gälla oavsett vilken boendeform man flyttar till eller från. fastighetstaxering kommer att innebära kraftigt höjda taxeringsvärden för småhus. För att inte helt orimliga skattekonsekvenser skall uppstå för den enskilde småhusägaren måste skattesystemet reformeras och skatten sänkas. Nuvarande progressivitet i schablonbeskattningen skall avskaffas. Förköpslagen ger kommunerna en stark ställning gentemot fastighetsägarna. Lagen innehåller ett stort antal grunder för kommunala förköp. Enligt vår mening skall denna lag upphävas. Mark- och konkurrensvillkoren gör att kommunerna får ett totalinflytande över var det skall byggas och av vem. Villkoren bör avskaffas. Då kommer byggandet av bostäder att öka på ett naturligt sätt. Efterfrågan kommer att styra utbudet. Den nya innebär en kraftig begränsning av den enskildes rätt. Lagen bör ändras så att bl. a. översiktsplaner blir frivilliga, systemet med genomförandetider avskaffas och full ersättning införs för fastighetsägare som utsätts för intrång. Nuvarande strandskyddsbestämmelser förhindrar ett angeläget strandnära byggande i en stor del av vårt lands omfattande glesbygd. Nuvarande generella förbud att bygga bör ersättas med skydd efter kommunala beslut. Den förändring av mark- och bostadspolitiken som vi förordar syftar till att öka möjligheten för alla att avgöra hur de själva vill bo samt att stärka äganderätten och den enskilde medborgarens rättigheter i övrigt. 2 Valfrihet i boendet För många människor är hyresrätten den mest attraktiva boendeformen. Yngre personer som studerar på annan ort än hemorten, ännu inte har bildat familj eller som just har påbörjat en yrkeskarriär, varken kan eller vill normalt binda det kapital som fordras för en ägd bostad. Många, inte minst äldre och ensamstående, föredrar den höga servicenivå som hyresrätten innebär. All erfarenhet talar för att hyresrätten även kommer att spela en stor roll på bostadsmarknaden. Trots att nästan hälften av alla bostäder i () är hyreslägenheter är valfriheten för dem som önskar bo i hyresrätt begränsad. Det beror på att den socialistiska regleringspolitiken satt marknaden ur spel. Den låga rörligheten både inom och mellan de olika upplåtelseformerna drabbar självfallet även dem som önskar bo med hyresrätt. Enligt vår uppfattning måste konsumenternas egna värderingar få ökat genomslag vid hyressättningen. Det stämmer exempelvis illa med konsumenternas efterfrågan att en ocentralt belägen lägenhet oftast har samma eller högre hyra än en liknande lägenhet i tätortens centrala del. För att åstadkomma en förändring krävs att nuvarande s. k. bruksvärdessystem reformeras. Eftersom åtgärder i denna riktning visat sig omöjliga att åstadkomma vid förhandlingar mellan fastighetsägare och hyresgäströrelsen är det nödvändigt med en översyn av hyreslagen. Underhålls- och vissa driftkostnader är de enda delarna av hyran som den enskilde hyresgästen i teorin kan påverka. I praktiken har han eller hon inte något inflytande här heller. Eget energisparande eller god vård av den egna lägenheten leder exempelvis inte till lägre hyra i det enskilda fallet utan påverkar endast i bästa fall hyran generellt. Bruksvärdessystemet samt gällande hyresförhandlingssystem gör att hyresgästen inte själv kan påverka den hyra han skall betala. Lagstiftningen är så utformad att hyresgästen är förhindrad att själv eller genom valt ombud förhandla med fastighetsägaren om sin hyra m. m. De allmännyttiga bostadsföretagen stipulerar regelmässigt i hyreskontraktet att den enskilde hyresgästen godkänner en ordning som innebär att hyresförhandlingar och motsvarande sköts av företaget och hyresgästföreningen ansluten till . Vill man ha lägenheten, och ofta har man inget annat val, är det bara att godta villkoren. Gällande regelsystem ger i praktiken hyresgästförening tillhörande monopol på att företräda den enskilde hyresgästen oavsett vederbörandes egen uppfattning. En omyndigförklaring som denna av ett lands hyresgäster torde vara unik i västvärlden. Systemets orimlighet illustreras dessutom av att tre hyresgäster av fyra inte vill vara medlemmar i dessa föreningar. Den dryga miljon hyresgäster som således inte vill vara ansluten till denna s. k. rörelse tvingas dock att via hyran betala en avgift till föreningarna. Moderata samlingspartiet har kritiserat gällande ordning. Enligt vår uppfattning skall hyresförhandlingslagen ändras så att det är den enskilde hyresgästen som har förhandlingsrätt gentemot värden. Denna rätt kan hyresgästen efter eget önskemål överlåta på annan, exempelvis hyresgästförening i det hus man bor i, annan större förening eller särskilt ombud. Vidare skall systemet med uttaxering av förhandlingskostnader via hyran från hyresgäster som inte är medlemmar i hyresgästförening avskaffas. Detta gäller även de avgifter som hyresgästföreningen via hyresavin uttaxerar av hyresgästerna för fritids- och boendeinflytandeverksamhet. Hyresgäst kan klaga på hyresvillkor o.d. hos hyresnämnd och bostadsdomstol. Dessa organ är partssammansatta, vilket innebär att ärendena avgörs av utöver domaren en representant för fastighetsägarna och en för . Eftersom de bägge avtalsparterna naturligt nog slår vakt om sin avtalsuppgörelse leder partssammansättningen till att den enskilde har mycket små möjligheter att vinna sitt ärende. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning skall prövning inför domstol vara reell och opartisk. Vi föreslår därför att hyresnämnd och bostadsdomstol avskaffas och att ärendena överförs till allmän domstol. Många bostadskonsumenter som skulle vilja bo i egen ägd lägenhet eller bostadsrättslägenhet förfogar inte över den kapitalinsats som då är nödvändig. För att göra det möjligt för fler människor än att förverkliga sina önskemål föreslår vi ett statligt premierat bostadssparande (se nedan). En annan åtgärd med samma syfte vore införande av en ny form av bostadsbyggande där den enskilde hyresgästen tecknar hyreskontrakt och bor med denna upplåtelseform till dess han eller hon själv vill och har råd att övergå till bostadsrätt. Fastigheten kan därigenom helt eller delvis komma att övergå till bostadsrätt, men detta är känt vid 1 * 1987188. byggstart och vid kontraktsskrivning. Det borde vidare vara möjligt att konstruera reglerna så att en viss del av hyran får tillgodoräknas som kontantinsats vid en övergång till bostadsrätt. Denna form av hyr-köp torde ha stora förutsättningar till framgång - inte minst bland unga människor. För att hyr-köp-altemativet skall kunna bli verklighet fordras emellertid förändringar av det regelverk som detaljstyr bostadsmarknaden. Bostadsrätten är en väl utvecklad boendeform. Andelen lägenheter med bostadsrätt uppgår till av det totala bostadsbeståndet. Trots att bostadsrätt är en boendeform som efterfrågas av många och trots att det finns många producenter på bostadsrättsmarknaden motarbetas upplåtelseformen av en rad kommuner i vårt land. Med stöd av bl. a. markvillkoret förvägras ofta bostadsrättsproducerande företag möjligheten att bygga. De får helt enkelt inte köpa någon mark. Det är dessutom vanligt att de enda företag som tilldelas mark för bostadsrättsbebyggelse är de rikskooperativa företagen . Dessa företag bedriver i och för sig en förtjänstfull verksamhet och deras bostäder är eftertraktade på marknaden. Genom att de många olika enskilda bostadsrättsproducenterna utestängs försämras emellertid konkurrensen och den kostnadsprocess denna för med sig - och därmed konsumenternas valfrihet. Det faktum att bostadsrätten är attraktiv för många beror på flera olika faktorer. Att tillsammans med övriga medlemmar i bostadsrättsföreningen äga en fastighet ger trygghet. Bostadsrättsinnehavaren ansvarar själv för underhåll och den löpande skötseln av bostaden. Gemensamt svarar medlemmarna för husets drifts- och kapitalkostnader. På så sätt kan det enskilda hushållet påverka sina boendekostnader. Genom god omvårdnad, sparsamhet och egna arbetsinsatser blir både drifts- och underhållskostnader lägre i bostadsrätt än i hyresrätt. Lagstiftningen skall enligt vår uppfattning reformeras så att alla de människor som efterfrågar en bostadsrätt skall kunna förverkliga sina önskemål. Det innebär, förutom att markvillkoret skall avskaffas, att all den mot enskild bostadsrätt diskriminerande lagstiftning som socialdemokraterna med stöd av kommunisterna genomdrivit skall avvecklas. Exempel på sådan diskriminering är särbehandlingen av Sveriges bostadsrättsföreningars centralorganisation (SBC) genom bl. a. tillståndslagen. Moderata samlingspartiet anser att bostadsrätten fritt skall kunna disponeras av ägaren. Därför skall nuvarande regler om rätt för HSB och att tillämpa hembudsskyldighet för nya bostadsrättsföreningar avskaffas. Den stora efterfrågan på bostadsrätt som finns i vissa delar av landet bör mötas med ökad produktion och inte med regleringar och förbud. Prisökningar på befintliga bostadsrätter kan endast hållas tillbaka genom ökat utbud. För att öka förutsättningarna för ett småskaligt bostadsrättsbyggande bör den s. k. ombildningslagen ändras så att det går att bygga och ombilda till bostadsrätt med endast tre lägenheter i huset. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör de allmännyttiga företagen aktivt verka för att hyresgästerna, när dessa så önskar, får köpa det hus de bor i för ombildning till bostadsrätt. För att underlätta denna ägandespridning bör avskaffa den införda regeln om slopande av räntebidrag vid överlåtelse av allmännyttiga bostadsföretag eller sådana företags fastigheter. Försäljning till hyresgästerna bör ske på villkor som fastställs genom förhandlingar. Detta innebär att marknadsmässiga hänsyn bör tas. Det är sålunda inte sannolikt att det i flertalet fall enbart blir ett överförande av de lån som belastar resp. fastighet. Delar av ett allmännyttigt företags bestånd kan sannolikt överlåtas till ett högre pris, medan det beträffande andra bestånd - exempelvis hus med eftersatt underhåll och/eller tomma lägenheter - kan bli aktuellt att överlåta till ett lägre pris. För de allmännyttiga bostadsföretagen leder en avyttring av delar av beståndet till fördelar. Företagen får bl. a. ökade förutsättningar att efter en sådan försäljning bättre underhålla och förvalta kvarstående innehav, vilket är väsentligt för dem som bor kvar med hyresrätt. Hyresgäster i privatägda flerbostadshus kan genom s. k. intresseanmälan erhålla företrädesrätt framför en annan köpare för förvärv och ombildning till bostadsrätt. Denna rätt fanns tidigare även för hyresgäster i av allmännyttiga företag ägda hus. De socialistiska partierna har dock avskaffat denna rätt. Enligt vår uppfattning bör de ca 1 600 000 människor som bor i allmännyttan ha samma rättigheter som de som bor i privatägda hus, även när det gäller att ombilda hus de bor i till bostadsrätt. Företrädesrätten bör därför utvidgas till att omfatta även allmännyttans fastigheter. Önskan om ett eget hus är djupt rotad i det svenska samhället. Trots detta är andelen småhus lägre i än i de flesta andra länder i västvärlden. Sålunda uppgår den till i , i , i och i . I är andelen trots att är ett jämförelsevis glest befolkat land. Socialdemokraternas dokumenterade motvilja mot äganderätt är den främsta orsaken till att småhusandelen är så låg. Några förbud att bygga småhus föreligger inte men bl. a. avdragsbegränsning och fastighetsskatt har drivit upp kostnaderna till en för många medborgare alltför hög nivå. Dessutom är de statliga lånereglerna direkt diskriminerande mot äganderätt. Av två identiskt lika småhus blir det som är upplåtet med äganderätt mer än . dyrare jämfört med bostadsrätten. Enligt vår uppfattning måste denna orättvisa elimineras. Vi föreslår därför att nuvarande statliga låneregelsystem avskaffas och ersätts med lika lånemöjligheter för samtliga upplåtelseformer. Ytterligare en väg att tillgodose människors önskan om en egen ägd bostad vore att införa ett ägarlägenhetssystem. Många av dem som önskar en egen ägd bostad föredrar nämligen att bo i flerbostadshus. Ägarlägenheter finns över hela världen men inte i . Den statliga ägarlägenhetsutredningen visade att det inte finns några praktiska eller legala hinder för ett införande även i . För att på detta sätt ytterligare bredda valfriheten föreslår vi att ett ägarlägenhetssystem införs. Det finns i vårt land ett stort intresse för natur, friluftsliv och fritidsboende. Genom växande fritid och tillgång till egen bil har grundläggande förutsättningar skapats för att fler människor skall kunna uppleva den rikedom och variation som vår natur erbjuder. Att bo i fritidshus har därför blivit ett allt viktigare fritids- och semesteralternativ. Fritidshuset är utgångspunkten för en stor del av det rörliga friluftslivet. I vårt vidsträckta land räcker marken till för att tillgodose efterfrågan på fritidshus. Nuvarande bebyggelse, drygt 700 000 hus, återfinns främst längs kuster, runt vissa sjöar och med tyngdpunkten runt och på västoch sydkusten. Omkring två tredjedelar av alla fritidshus ligger sålunda inom från , eller , och närmare hälften inom från kust. Även om förutsättningarna för ytterligare utbyggnad av antalet fritidshus är begränsade i stora delar av och på väst- och sydkusten borde efterfrågan i övriga - även i omedelbar anslutning till sjöar och vattendrag - i de flesta fall kunna tillgodoses. Många av dessa hus kan byggas utanför detaljplan. För att öka attraktiviteten för fritidsbebyggelse i dessa områden och lätta på trycket längs våra kuster bör naturvårdslagens strandskyddsbestämmelser ändras. Nuvarande bestämmelser innebär att generellt strandskydd råder i hela intill från strand. Enligt vår uppfattning bör återinföra de regler som gällde och som innebar att kommunen hade rätt att utfärda strandskydd längs de vatten som den ville skydda medan marken längs övriga vatten kunde bebyggas enligt samma villkor som all annan mark. Vi är övertygade om att på detta sätt ändrade strandskyddsregler skulle resultera i en positiv utveckling för många stagnerande glesbygdssamhällen och bidra till ett bevarande av det öppna landskapet och en levande landsbygd. Åtgärder för hushållning med mark och vatten i fjällvärlden skall inte generellt hindra fritidshusbebyggelse. Genom komplettering av befintlig bebyggelse och genom lämpligt uformade detaljplaner finns möjligheter att högst väsentligt utöka antalet fritidshus. En politik med denna inriktning är av stor betydelse för regionalpolitiken, turismen och för alla medborgare som eller vill bo i eget eller hyrt fritidshus. I behöver det enskilda sparandet allmänt sett öka. Ett sätt att öka sparandet är att skapa nya och attraktiva former för målsparande till egen bostad i form av antingen ägd bostad eller bostadsrätt. Ökat enskilt bosparande medför att lånebehovet till bostadssektorn minskar och att månadsutgifterna för den boende blir lägre. Ägande medför också regelmässigt bättre hushållning och därmed lägre kostnader för drift och underhåll av bostaden. Produktionskostnaden för nya bostäder har ökat kraftigt och boendekostnaderna är därför höga, trots mycket omfattande Om den enskilde genom ett bosparande kan betala en större insats minskar behovet av dyra topplån. Boendekostnaden kan då sänkas rejält. Det finns således flera skäl att införa ett särskilt, av staten premierat, bosparsystem. Bosparandet bör administreras och hanteras av banker och andra kreditinstitut. Följande villkor bör omgärda sparformen: Bosparande skall ske regelbundet av . Eftersom sparbeloppet i princip binds till banken eller kreditinstitutet bör man kunna påräkna högre ränta än för annat sparande. Sparmedlen får disponeras av låntagaren mot uppvisande av ingånget köpeavtal. När sparbeloppet lyfts för inköp av bostad utgår en statlig skattefri premie för det sparbelopp som stått inne . Premien utgår , dock högst .