mot · GB02U202 · 1988-01-19 00:00:00 — Den internationella opinionen mot kriget i och det faktum att tycks uppfatta både de mänskliga, ekonomiska och särskilt de politiska kostnaderna av sin militära verksamhet i landet som höga ger anledning till hopp om någon form av fredlig uppgörelse. En absolut förutsättning härför är givetvis ett totalt tillbakadragande av alla sovjetiska militära styrkor. bör vara berett att gå in med biståndsinsatser vid en fredlig återuppbyggnad. Utvecklingen på utgör utan jämförelse det mest positiva som hänt i tredje världen vad gäller demokratisk samhällsutveckling. Det filippinska folket har visat en anmärkningsvärd politisk mognad och uthållighet under den ibland kaotiska och hotfulla händelseutveckling som ägt rum sedan det bar fram Corazon Aquino som Mot. efterträdare till diktatorn . Det sätt på vilket presidentvalet U202 liksom folkomröstningen och parlamentsvalen 1987 genomfördes ger anledning till förtroende för det fortsatta arbetet med att permanenta och befästa demokratiska förhållanden i landet. Den kommunistiska gerillans återupptagande av väpnade aktiviteter liksom de upprepade militärkuppförsöken utgör dock ett ständigt och allvarligt hot. hör till gruppen mellaninkomstländer med en BNP per capita på . Befolkningen på närmare 55 miljoner växer snabbt. Urbaniseringen som är en följd av stor arbetslöshet på landsbygden skapar stora sociala problem. Förhållandena på landsbygden ligger till grund för de alltjämt pågående väpnade oroligheterna på vissa öar. Under tid har ekonomin stadigt körts i botten. Sedan demokratin vunnits krävs ett tålmodigt och långsiktigt arbete på att stärka den ekonomiska och sociala utvecklingen. Detta är en grundförutsättning för att konsolidera de demokratiska landvinningarna. bör därför omgående göras till svenskt programland. 40 milj. kr. avsätts sålunda till landram för . är ett mottagarland för svenskt bistånd. Vissa mindre biståndsinsatser görs i de övriga centralamerikanska staterna. BITS bedriver tekniskt samarbete med . Förhållandena i övriga länder i gör meningsfulla biståndsinsatser omöjliga. I ett längre perspektiv, i samband med en fredlig återuppbyggnad efter det att en politisk lösning på regionens problem uppnåtts, bör svenska biståndsinsatser kunna övervägas även om flera av dessa stater inte hör till de fattigare . Den positiva utveckling som pågår gör att beredskapen på detta område bör vara hög. 5.2 Avbrytande av svenskt bistånd I valet av mottagarländer bör demokratimålet spela en mer framträdande roll än . Det är inte lika enkelt att dra sig ur ett biståndssamarbete när det en gång påbörjats. Den politiska situationen i växlar ofta snabbt. Om vårt bistånd skall följa dessa konjunkturer blir det ineffektivt. När långsiktigheten överges är det de mottagande människorna som förlorar. Vi kan ändå inte bortse ifrån att tillståndet i vissa mottagarländer ställer oss inför svåra moraliska och biståndspolitiska problem. I något fall, såsom , pågår grova kränkningar av mänskliga rättigheter i en politiskt instabil situation. I andra länder pågår visserligen ingen utveckling i fel riktning men i gengäld är diktaturen stabil. Förutsättningarna för en förändring eller för att svenskt bistånd skulle bidra till en förändring är små. Till denna kategori hör . Den biståndspolitik som förs innebär att det i praktiken bara är militärkupper typ 1973 som - från demokratisynpunkt - kan leda till att bistånd avvecklas eller avbryts. Den smärtgränsen är för högt satt. Beslut om huruvida ett programlandssamarbete skall fortsätta eller Mot. avvecklas innefattar svåra avvägningar. Det får emellertid inte leda till att U202 bistånd fortsätter år helt utan hänsyn till hur de mänskliga rättigheterna respekteras. Man kan visserligen i varje läge invända att beslut om avveckling utgör demonstrationspolitik, att våra möjligheter att påverka i varje läge är större om vi fortsätter än om vi avvecklar. Men detta handlar inte bara eller ens i första hand om demonstrationspolitik. Det handlar i stället om demokratimålets trovärdighet bland våra mottagarländer. uppfattning om mänskliga rättigheter väger sannolikt lättare om mottagarna vet att deras beteende inte påverkar biståndssamarbetets framtid. Det handlar också om att pengarna skulle kunna komma till användning i länder och biståndsformer där demokratimålet lättare kan nås. Bedömningen av om ett biståndssamarbete skall fortsätta måste innefatta flera hänsyn: om biståndet är effektivt och når sina målgrupper om biståndet kan bidra till att en utsatt nation kan stärka sitt oberoende om enskilda organisationer som är verksamma i mottagarlandet har behov av ett biståndssamarbete på statlig nivå som stöd och komplement till sin egen verksamhet om det finns starka skäl att bedriva ett katastrofförebyggande arbete om en utveckling mot demokrati och en ökad respekt för mänskliga rättigheter kan skönjas om vi har realistiska möjligheter att genom vårt bistånd bidra till en demokratisk samhällsutveckling. Det är alltså fråga om en avvägning som måste göras från fall till fall och där exakta kriterier inte kan uppställas. Men några riktlinjer kan ändå anges. Det måste finnas mycket starka särskilda skäl om ett land med ett stabilt totalitärt system skall få finnas kvar i kretsen av programländer. Enbart fattigdomskriteriet är inte tillräckligt. Det finns exempelvis fattiga med bättre förutsättningar för demokrati än och . På samma sätt måste länder bedömas, där omfattande och systematiska kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter - inkl. tortyr - varit en del av vardagen. En del debattörer har hävdat att länder som bedriver anfallskrig bör uteslutas som mottagare av svenskt bistånd. Kriteriet är i praktiken avsett för . Man har dock inte hävdat att biståndet till borde avvecklats i samband med invasionen av , inte heller att biståndet till borde avvecklas mot bakgrund av krigföringen i . Tillfälliga krig är tyvärr en del av verkligheten utanför terrorbalansens . De kan inte i sig föranleda snabba biståndspolitiska omprövningar utan att långsiktigheten i samarbetet tar allvarlig skada. Krig med långvarig ockupation måste däremot betraktas som en allvarlig belastning på ett biståndssamarbete. Bistånd bör avbrytas bara när de förutsättningar som samarbetet vilar på dramatiskt förändras. Avveckling kan ske över en längre tidsperiod. Den bör ske i ordnade Mot. former så att inte biståndets innehåll och trovärdighet som U202 biståndsgivare tar skada. Gällande avtal skall fullföljas. Om det är nödvändigt skall enstaka projekt kunna drivas vidare även efter att landramen avskaffats och övrigt samarbete upphört. Katastrofbistånd, humanitärt bistånd och bistånd genom enskilda organisationer skall kunna ges även efter att ett programlandssamarbete avvecklats. Avvecklingen bör föregås av tydliga signaler i dialogen mellan givare och mottagare. Om utvecklingen går i fel riktning, om antalet kränkningar av de mänskliga rättigheterna tilltar eller om totalitära tendenser förstärks bör vi reagera på flera olika sätt. Både dialogen och andra diplomatiska kontakter bör utnyttjas för att framhålla uppfattning. Landramen kan vid behov frysas eller sänkas. Slutligen bör vi söka biståndsformer som i så stor utsträckning som möjligt dels går vid sidan av regeringskanalerna, dels främjar politisk och ekonomisk mångfald. Regeringen har i sina förslag till landramar följt SIDA:s anslagsframställan. Det är enligt vår mening i huvudsak en riktig arbetsmetod. Det är SIDA som med sin detaljerade kännedom om verksamheten i programländer bäst kan göra från biståndssynpunkt nödvändiga avvägningar. På två punkter har vi dock en avvikande uppfattning. När kriget i upphörde var det naturligt att landet gjordes till mottagare av svenskt bistånd. Det långvariga och fruktansvärda kriget hade allvarligt skadat landets utveckling, och de mänskliga behoven var enorma. Vid sidan om dessa rent humanitära skäl var det från biståndspolitiska utgångspunkter synnerligen motiverat med bistånd till . Det gällde främst att stärka ekonomiska och politiska oberoende. Svenskt biståndssamarbete med har pågått krigsslutet. Landets ekonomiska och politiska oberoende får mot bakgrund av de gångna årens erfarenheter anses ligga utanför våra möjligheter att påverka. Maktskiftet för sedan kan visserligen väcka förhoppningar om en mindre stelbent ekonomisk politik. Något hopp om att en utveckling i demokratisk riktning skulle påbörjas eller att skulle kunna inspirera en sådan finns emellertid knappast. Det finns starka skäl att se mycket allvarligt på de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som förekommer och på rapporterna om tvångsarbete och dåliga arbetsförhållanden vid skogsdelen av Bai . Det finns därför skäl att från rent biståndspolitiska utgångspunkter ifrågasätta ett förnyat biståndssamarbete med , även om vi bör se till att de projekt som vi medverkat till kan överleva. Vi bedömer akuta biståndsbehov främst i länderna i söder om som väsentligt större. Den vietnamesiska invasionen av var, trots det mardrömsliknande tillstånd som rådde under diktatur, ett klart brott mot folkrätten. hålls Heng Samrin-regimen vid liv endast med hjälp av massiva vietnameiska ockupationsstyrkor. Det finns Mot. tyvärr ingen anledning att tro att den vietnamesiska ockupationen skall U202 upphöra tillräckligt snart. Detta utgör en svår belastning både för svenskt bistånd och för svensk biståndsopinion. Mot denna bakgrund föreslår vi att biståndet till avvecklas. Några bindande åtaganden för tiden har inte gjorts. Vidare håller engagemang i Bai på att avslutas. Någon ny landram bör mot den bakgrunden inte behöva sättas upp efter . Då får prövas hur eventuella återstående insatser skall avslutas. En plan för hur en avveckling av biståndet till skall ske enligt dessa riktlinjer och i biståndspolitiskt ordnade former skall utarbetas. Landramen bör nu sänkas med 100 milj. kr. Enligt beräknar regeringen i att det fortfarande finns 5 000 personer som håller på att omskolas. Amnesty har också protesterat mot att det inte finns några lagar som skyddar människor som anklagas för politiska brott. Det finns ingen grundlag, inte heller några officiella straff- och rättegångslagar. Biståndet till kan motiveras med att landet är ett av världens fattigaste och att vi vill stärka dess oberoende gentemot . Någon påfallande biståndspolitisk effekt har dock inte registrerats, inte heller några som helst framsteg vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter. Vi föreslår att biståndet till avvecklas. En plan för hur detta skall ske i biståndspolitiskt ordnade former skall utarbetas. Landramen bör sänkas med 5 milj. kr. Biståndet till har mycket långa traditioner, alltsedan missionens första insatser . Upprepade svältkatastrofer motiverar omfattande insatser både för att avhjälpa akut nöd och förebygga nya tragedier, särskilt i den nu aktuella situationen. Kriget i har pågått i snart tre hela decennier. Alltsedan provinsen bryskt införlivades med har de olika etiopiska härskarna med våld försökt kväsa de eritreanska frihetssträvandena. Kriget har blivit alltmer brutalt. Inte ens med massivt sovjetiskt militärt stöd, bl. a, med flyg, eller med massmobilisering i andra delar av har det eritreanska folkets frihetsdröm krossats. Varje offensiv har slagits tillbaka. Men resultatet är hundratusentals flyktingar främst i och ett skövlat . Svenskt bistånd bör i än högre grad ges till offren för kriget i , såväl inne i landet som i flyktinglägren utomlands. Någon demokratisk samhällsutveckling har inte kunnat skönjas i som helhet, vare sig eller under den nuvarande marxistiska regimen. Övergreppen mot de mänskliga rättigheterna har varit och är mycket allvarliga. Amnesty rapporterar om ett stort antal politiska fångar, sannolikt flera tusen, och en omfattande tortyr. Det är omvittnat att det svenska biståndet i allmänhet har nått ut till de fattigaste målgrupperna och nått goda resultat bl. a. i jordbruk och landsbygdsutveckling. Förutsättningarna har numera försämrats genom det bybildningsprogram med sikte på ett kollektiviserat jordbruk som genomförs med mycket hårda metoder. Det sätt som folkomflyttningarna har genomförts på förtjänar också stark kritik. Den demokratistödjande verkan av vårt utbildningsbistånd kan dess värre ifrågasättas med tanke på att skolorna har Mot. indoktrinering i marxism på schemat. Det är angeläget att noga följa U202 utvecklingen i vad gäller krigföringen i , respekten för mänskliga rättigheter och våra möjligheter att nå resultat för att bedöma programlandssamarbetets framtid. Mot bakgrund av vad vi vet finns det skäl att ge biståndet till en utpräglat katastrofinriktad karaktär med tonvikt på förebyggande och beredskap. Biståndet bör i så stor utsträckning som möjligt förmedlas via kanaler vid sidan av regimen. utsatta läge, de stora behoven bland befolkningen och vikten av att omvärlden medverkar till en mer demokratisk utveckling motiverar ett fortsatt svenskt bistånd till . Även om en demokratisk opposition kan verka öppet och legalt har utvecklingen varit oroande. I den fortsatta dialogen bör med bestämdhet hävda vikten av större demokratisk frihet (bl. a. press-, radio- och mötesfrihet). Detta bör kunna ske med full förståelse för den svåra situation befinner sig i, till stor del som följd av den nuvarande amerikanska utrikespolitiken. Utvecklingen efter att fredsavtalet för Esquipulas 2 antogs har varit positiv. Öppnandet av La Prensa var en viktig symbolhandling. Mot denna bakgrund finner vi regeringens förslag till medelsram väl avvägd. Med hänvisning till vad som tidigare anförts om nya programländer föreslår vi vidare en landram på 40 milj. kr. för och en landram på 40 milj. kr. Slutligen avsätts 20 milj. kr. för förberedelser för att göra , och till nya programländer. Regeringen föreslår i budgeten en ny anslagspost för projektbistånd i vissa . Avsikten anges vara att göra särskilda insatser i kritiska lägen i länder som bl. Sådana insatser skulle enligt regeringen verksamt kunna bidra till en utveckling i demokratisk riktning. Det kan inte uteslutas att ett anslag av denna typ kan visa sig vara ett användbart och flexibelt instrument bl. a. för att göra insatser i länder utanför programlandskretsen i situationer där snabbhet är nödvändig utan att en katastrof för den skull har inträffat. En nackdel med de allmänt hållna riktlinjer som regeringen anger är att inflytande över anslagets användning blir begränsat. Vi förutsätter att regeringen inhämtar yttrande från innan beslut fattas om utbetalningar. När erfarenhet har vunnits av anslagets användning får pröva om en permanentning är motiverad och om det finns skäl att ange tydligare riktlinjer än de regeringen nu redovisat. 6 Bistånd för utveckling Vårt bistånd är endast en del av våra samlade relationer till . För de fattigaste är det en mycket viktig del. De har en mycket liten andel av världshandeln och ett skriande behov av nya resurser. medborgare ställer berättigade krav på att biståndet skall användas på effektivast möjliga sätt. Samma krav kan givetvis med all rätt 3 1987/88.3 sami. ställas av de människor vi avser att hjälpa. En ständig prövning måste därför Mot. göras så att effektiviteten i biståndet kan förbättras. Det förutsätter en beredskap att ompröva gamla föreställningar om hur bistånd skall utformas när sådana visar sig stämma illa med verkligheten, en fungerande utvärdering och en politisk vilja att utforma biståndet enbart med hänsyn till de mottagande människornas behov. har betydande förbättringar genomförts i det bilaterala biståndet. Omläggningen av vattenprogrammen i är ett av flera exempel på detta. I detta avsnitt redovisar vi våra förslag om hur innehållet i biståndet bör förändras och utvecklas så att vårt stöd på effektivast möjliga sätt skall komma de behövande människorna till del. Det är vår övertygelse att en successiv men målmedveten ökning av det bistånd som förmedlas via enskilda, ideella organisationer är en av de viktigaste metoderna att effektivisera våra insatser för de fattiga länderna. Men vi vill också understryka att även det statliga biståndet - där så är möjligt - i ökad utsträckning bör förmedlas genom organisationer och lokala kommittéer i mottagarlandet snarare än genom regeringskanaler. Vårt bistånd bör i första hand inriktas på landsbygdsutveckling. Det är på landsbygden som de flesta fattiga människorna finns. Det är på grund av landsbygdens fattigdom som miljoner människor i flyttar till storstädernas misär, sysslolöshet och svält. Det är landsbygden som drabbas hårt av olika katastrofer som torka, översvämningar och ökenutbredning ofta resultatet av människornas ingrepp i naturen. Det är genom åtgärder på landsbygden, och endast där, som åter skulle kunna bli i stånd att försörja sin befolkning med mat för dagen. Det är mat, vatten och bränsle - människors grundläggande behov - som det gäller. En landsbygdsutveckling som blir bestående förutsätter de berörda människornas egen medverkan. För att detta skall vara möjligt måste landsbygdsutvecklingen inriktas på en anpassning till de naturgivna förutsättningarna, till de mottagande människornas kultur- och levnadsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. Den kraftigt ökande urbaniseringen i tredje världen kommer trots satsningar på landsbygdsutveckling naturligtvis att fortsätta. Skillnaderna i levnadsvillkor är än större i storstadsområdena än på landsbygden. De sociala förhållandena i slum och kåkförstäder i miljonstäder är värre än på landsbygden. Liksom på landsbygden hör även i städerna kvinnor och barn till dem som drabbas hårdast. Denna utveckling förtjänar en större uppmärksamhet . De fattiga länderna drabbas hårt av ständigt återkommande katastrofer. Antalet offer har dessutom ökat kraftigt . Sex gånger fler människor dog i katastrofer än . Det börjar bli alltmer uppenbart att många av dessa katastrofer, och inte Mot. minst den omfattning de får, egentligen är ett resultat av miljöförstöring och U202 överutnyttjande av naturresurser. Den är i sin tur i stor utsträckning en direkt följd av fattigdomen och underutvecklingen i sig. Katastrofförebyggande bistånd är därför, som inte minst Röda korset övertygande visat, av största vikt både för att rädda människor undan kommande katastrofer och för att bidra till en utveckling som minskar risken för kommande katastrofer. Vårt bistånd bör därför i högre grad inriktas på katastrofförebyggande insatser och på uppbyggande av en katastrofberedskap i särskilt hårt drabbade områden. 6.3 Miljö, markvård och energi Miljöförstörelsen i är både allvarligare och av delvis annan karaktär än i flertalet i-länder. Den drabbar ofta mer direkt möjligheterna att tillgodose de mänskliga basbehoven av mat, vatten och bränsle. I viktiga avseenden har en betydligt känsligare naturmiljö än många i-länder. Välbekanta exempel på denna miljöförstörelse är ökenspridning, ödeläggelse av tropisk regnskog och förorening av högproduktiva kustvatten. Det är således nödvändigt att integrera miljöaspekterna i allt utvecklingsarbete som påverkar miljön. Insatser för miljö, markvård och energi är naturliga och viktiga inslag i både landsbygdsutveckling och katastrofförebyggande bistånd och måste därför få stort utrymme inom ramen för det landprogrammerade biståndet. har dock förutsättningar att göra ytterligare insatser på dessa områden, insatser som inte behöver begränsas till våra huvudmottagarländer. Detta är så mycket mer motiverat som dessa problem ofta har en regional utbredning. är ett belysande exempel. Jordförstöring låter sig inte hejdas av konstlade nationsgränser. Miljön får inte betraktas som en avgränsad sektor i biståndet. Sambanden mellan miljövård och utveckling är så starka att de måste påverka allt bistånd. Huvuddelen av miljövårdsinsatserna måste därför ske i form av miljöhänsyn i alla utvecklingsprojekt som påverkar miljön. Men ett kompletterande miljöanslag vore ändå av mycket stort värde. Därmed skulle en post stå till förfogande för miljöinsatser, som av olika skäl inte kommer till stånd på andra sätt. Det kan gälla specifika miljövårdsåtgärder bl. a. för att minska föroreningar, hejda ökenspridning eller skydda skogsområden men också åtgärder för att få till stånd miljöhänsyn i annan verksamhet. Det kan också gälla regionala satsningar bl. a. på det området. Även den s. k. gröna naturvården såsom bevarande av hotade växt- och djurarter bör kunna få svenskt bistånd. Vi menar därför att det anslag för miljö, markvård och energi, som beslutades hade ansvar för biståndspolitiken, bör återinföras. 150 milj. kr. bör avsättas för detta ändamål. Det är inte ovanligt att biståndsprojekt t. ex. inom kraftverks- och bevattningsområdena snarare har bidragit till miljöförstöring än hejdat den. Det är nödvändigt att varje biståndsinsats som kan komma att påverka miljön kombineras med miljökonsekvensanalyser. Denna typ av analyser Mot. kan också ingå som en självständig del i det svenska biståndet. förutsättning för att detta skall fungera är att biståndsadministrationen har tillgång till biologiskt skolad personal. Med tanke på miljöfrågornas växande betydelse i biståndspolitiken bör svensk biståndspersonal fortbildas på detta område. Genom energibistånd har möjlighet att medverka i arbetet för att kartlägga och utveckla nya och förnybara energikällor. Inriktningen bör vara att förbättra energisituationen på landsbygden - ute hos människorna i byarna. Det rör sig inte bara om ersättning av den för många dyra oljeimporten utan också om åtgärder mot den alltmer utbredda bristen på ved för de dagliga hushållsgöromålen. Inom SIDA har detta arbete redan kommit i gång och bör vidareutvecklas. Insikten om miljö- och naturresursfrågornas avgörande betydelse för u-ländemas utveckling bör i ännu större utsträckning sätta sin prägel på agerande i internationella sammanhang. Det är viktigt att våra representanter i olika FN-organ agerar samordnat. Krav på miljöhänsyn skall inte hållas levande bara på miljökonferenser utan i alla sammanhang där u-landsproblem behandlas. 6.4 Stöd till inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk Många har valt en utvecklingspolitik som hämmat eller rent av hindrat enskilda människor och initiativ att inom landet frigöra och skapa resurser. Dit hör bl. a. diskriminering och t. o. m. fördrivande av de samhällsgrupper, minoriteter, som före landets oberoende burit upp företagsamhet och handel. Behandlingen av asiaterna i , särskilt , är ett sådant exempel. Inom jordbruket har den inhemska livsmedelsförsörjningen ofta drabbats särskilt hårt. Många småbrukare har genom påtvingad kollektivisering eller genom hård prisreglering av jordbruksprodukter förlorat incitament att producera mer än för familjens egna behov. I flera länder håller denna politik nu på att mjukas upp, i vissa fall överges helt. I går utvecklingen dock i motsatt riktning. Ökad jordbruksproduktion och framväxt av enskilt företagande i uländerna kommer att visa sig vara av avgörande betydelse för deras ekonomiska utveckling. bör därför i ökande utsträckning såväl inom landprogram som genom särskilda insatser i andra bl. a. via och inom ramen för det tekniska samarbetet via BITS ge stöd till projekt som gynnar uppkomsten av inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk. En friare ekonomi med större utrymme för entreprenörer, kreativitet och småföretag skulle bidra både till resurstillväxt och till den mångfald som ger näring åt en demokratisk samhällsutveckling. I denna typ av bistånd kan svenska småföretag ge värdefulla bidrag bl. a. enligt mönster från det s. k. systerindustriprojektet i . Stöd bör också lämnas för åtgärder som främjar export av u-landsprodukter. 6.5 Utbildning och hälsovård Den kris som drabbat främst kan inte dölja det faktum att den grundläggande skolutbildningen och den lokala hälsovården byggts ut i stor omfattning under de gångna 25 åren. Läskunnighet och kraftigt höjd medellivslängd är bara ett par bevis för framgångarna.