mot · GB02T602 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88 :T602 av m. fl. (c) om vissa sjöfartsfrågor Trots att sjöfarten svarar för av vårt lands import-exportgods, av de inrikes godstransporterna och för 35 miljoner passagerare till och från landet, har inte sjöfartens roll i svensk trafikpolitik klarlagts. Då nu behandlar en ny trafikpolitisk proposition är det olyckligt att detta sker utan en helhetssyn som inbegriper samtliga transportslag. Självfallet är det så att åtgärder inom ett transportslag får konsekvenser för andra. Det är hög tid att vidta åtgärder för att rädda återstoden av den svensk handelsflottan kvar i . 1961 hade av världshandelsflottan. Årsskiftet 87/88 var vi nere i . 1975 låg på 11 :e plats bland världens sjöfartsnationer, 1985 på 26:e plats och 1986 på 32:a plats. Sedan socialdemokraterna trädde till 1982 har den svenska flottans lastkapacitet halverats. Bara då väntade på den utlovade sjöfartspropositionen, såldes 11 fartyg ut, bl. a. hela återstoden av de svenska kylfartygen. Mest angeläget är det att rädda återstoden av vår kustsjöfartsfiotta kvar under svensk flagg. Den består av ca 200 tank-, bulk- och rorofartyg. För våra transporter, inte minst , vår beredskap och vår miljö är en svenskfiaggad kustsjöfart absolut nödvändig. Inrättandet av ett öppet register i utgör ett stort hot för som riskerar att en stor del av vår nuvarande närsjöflotta flyttar över till norsk flagg. På trafikutskottets initiativ kommer regeringen att förelägga en sjöfartspolitisk proposition . I avvaktan härpå vill presentera några riktlinjer som enligt vår mening bör vara vägledande vid utformningen av den framtida sjöfartspolitiken. Sjöfarten är till sin karaktär en mycket internationell verksamhet. I betydligt högre grad än för de flesta andra branscher formas villkoren för verksamheten på en internationell marknad. Det är viktigt att den politik, som reglerar en svensk sjöfartsnäring, tar detta grundläggande förhållande som utgångspunkt. Möjligheterna att ha särskilda svenska regler och pålagor är i denna verksamhet mycket starkt begränsade och medför att hela näringen riskerar att slås ut. Den svenska sjöfartspolitiken måste sikta till att de intäkter sjöfarten ger det svenska nationalhushållet inte får minska. Sjöfartsnettots betydelse för den samlade svenska ekonomin får inte underskattas. 1988 uppgår det till 7 miljarder kronor och uppväger därmed den minuspost turismen utgör. riktningen borde vara att stärka sjöfartsnettot. Det förhållande att T602 av sjöfarten till och från går på utländska kölar eller på till utlandet utflaggade svenska fartyg måste ses som en utmaning till aktivitet för de Den svenska sjöfartsnäringen sysselsätter ca 12 000 personer till sjöss. Denna kunskap och bidrag till sysselsättningen får inte gå förlorat. Beredskapssynpunkterna har inte på långt när beaktats tillräckligt. Existensen av en svensk handelsflotta är avgörande för våra möjligheter att klara en försörjningskris i orostider. Tilltron till vår utrikespolitiska linje riskerar att försvagas om vårt land inte är trovärdigt i detta avseende. Ur miljö- och energisynpunkt har sjöfarten fördelar. Samma godsmängd transporterad med lastbil kräver fem gånger så mycket energi. Därför måste alla möjligheter att för långväga transporter från landsväg till sjötransporter utnyttjas. Det är också angeläget att konkurrensförhållandena mellan järnväg och sjöfart utvecklas på ett sunt sätt. Ur övergripande trafikpolitiska perspektiv bör järnvägens ökade godsandelar tas från de långväga landsvägstransporterna och inte från närsjöfarten. Problemen med transport av farligt gods har blivit större och mer svårbemästrade. har vid kontroller påvisat sådana fel vid transporter av farligt gods att cirka en tredjedel av transporterna inte har fått tillstånd att fortsätta. Finansministerna skriver i budgetprop. bilaga 9 att han efter samråd med chefen för försvarsdepartementet och gjort bedömningen att behovet av insatser på området är stort. Han föreslår också vissa åtgärder på tullens och område. Vi föreslår att regeringen tar initiativ till förhandlingar med andra, främst europeiska länder, för att få till stånd överenskommelser om att farligt gods i största möjliga utsträckning skall gå med båt. Ett fartyg med hundra lastbilar är betydligt enklare att kontrollera än hundra lastbilar på vägarna. Att låta sjöfarten i mycket större utsträckning ta hand om farligt gods är att slippa denna last genom tättbebyggda samhällen. Vid ingående av handelsavtal är ytterst sällan utförandet av nödvändig sjötransportprestation föremål för behandling. Ett statligt engagemang för svenskt näringslivs produktion blir föremål för ingående överenskommelser bilateralt. I kedjan försummas och glöms den svenska handelsjöfarten. Stora skevheter uppstår och ett tydligt bevis på detta är skevheten vad beträffar transporterna i handelsutbytet med . De faktiska förhållandena är att av lastfiödet går med sovjetiska fartyg, med svenska och resterande med andra nationers fartyg. Vissa svårigheter i en överenskommelse är förståeliga då vissa destinationer för sovjetisk last hamnar i det enorma inländska sjötransportsystemet i Sovjetunio 1* 1987/88. Detta kräver speciellt tonnage. Inlandsfarvatten i trafikeras emellertid i stor utsträckning av sovjetiska fartyg. En ändring av lastkvoterna till svensk favör borde förhandlingsvägen vara möjlig och vi kräver att berörda departement nu driver denna fråga. Åtgärder till gagn för svenska fartyg Statsmakternas uppgifter i förhållande till sjöfarten bör i första hand vara att skapa så goda näringsförutsättningar som möjligt. Näringen efterfrågar särskilda åtgärder som medverkar till att åstadkomma konkurrenskraftiga bemanningskostnader. Kommunikationsministern säger också i den trafikpolitiska propositionen att bemanningskostnaderna blir för höga för att driva en lönsam rederinäring med helt igenom svenska besättningar. För att åtgärda detta bör skatten slopas för sjömän för inkomst ombord på svenska handelsfartyg i fjärrfart. Vidare bör de sociala avgifterna för ombordanställda sättas ned i likhet med vad som gäller för internationaliseringsavtalet. De regler som gäller för investeringsfonderna gör det inte möjligt för vare sig rederier eller andra företag att utnyttja dessa för investeringar i nya fartyg. Tiden för att färdigställa ett fartyg är i allmänhet så lång att den inte ryms inom de tidsramar som brukar gälla för frisläppande av fondmedel. Enligt mening är det angeläget att hela det svenska näringslivet kan stimuleras till investeringar i vår sjöfart. Torrlastrederierna klarar nästan utan undantag inte att på egen hand förnya tonnaget. Det är också inom denna grupp som behovet av tonnageförnyelse är som störst. Regeringen bör lämna förslag till sådana lättnader i reglerna för investeringsfonderna att de kan användas i sjöfartsinvesteringar. som inköp av begagnat tonnage bör underlättas. Vi vill också påpeka att ett nej till en är förutsättningen för en livaktig färjetrafik och säkerligen också för att kunna behålla som en centralhamn. Frågan om en har vi tagit upp i en särskild motion. betalades isbrytningen av staten. Skälen var näringspolitiska, regionalpolitiska och sjöfartspolitiska. har sjöfarten tvingats betala isbrytningen förutom bränslekostnaden, som staten står för. anser det fel att sjöfarten själv ska stå för så gott som hela kostnaden för sina egna vintervägar. Vidare anser det fel att belasta den hårt trängda sjöfarten med nya kostnader, i synnerhet som regeringen ännu ej kommit med förslag till några för sjöfarten positiva åtgärder. föreslog ett statligt bidrag på 46 milj. kr. som bidrag till de isbrytningskostnader har. Vi föreslår nu att detta anslag räknas upp och att 50 milj. kr. 1987/88 T602 1987/88 T602 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande de särskilda hänsyn som betingas av sjöfartsnäringens utpräglat internationella karaktär, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande sjöfartsnettots betydelse för den svenska ekonomin samt dess bidrag till sysselsättningen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande beredskapssynpunkterna, 4 att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande överföring av transporter från landsväg till sjöfart och konkurrensförhållandena mellan sjöfart och järnväg i syfte att stärka närsjöfarten, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande initiativ till överläggningar med andra länder om att eftersträva sjötransport av farligt gods, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande lastkvoterna vid ingående av handelsavtal med , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande konkurrenskraftiga bemanningskostnader och partrederier, 8. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar i investeringsfondsreglerna att hela det svenska näringslivets investeringar i sjöfart underlättas, 9. att till ett nytt anslag Bidrag till isbrytning anvisar . () () () () () () 1988/89 till bidrag till kostnader för isbrytning. Sjöfartens farledsavgifter bör sänkas i motsvarande grad. På de ovan angivna områdena har vi angivit de grunder som, enligt mening, den framtida sjöfartspolitiken måste baseras på. Detta bör ges regeringen till känna.