mot · GB02So201 · 1988-01-11 00:00:00 — av och () om äldre invandrares service och boende 1987/88 So201204 I fanns 1985 389 000 utländska medborgare av 26 olika nationaliteter. fanns 460 000 utlänningar från ca 23 hemländer som erhållit svenskt medborgarskap. Många av dessa sammanlagt nästan en miljon människor har uppnått pensionsåldern eller kommer att göra det. Och många av dessa äldre har inte lärt sig svenska. Det gäller framför allt hemmafruar. Om man har kunnat en del svenska glöms detta ofta bort vid högre ålder. Det är ett känt faktum att det är barndomens språk som en människa längst kommer ihåg. De flesta av invandrare och flyktingar kommer från länder där det är vanligast att äldre människor lever i en storfamilj och/eller i nära kontakt med grannar och bybor. Detta är av olika skäl oftast inte möjligt i . När ålderspensionärer av utländsk nationalitet kan bo kvar hemma eller hos släktingar återstår eller ålderdomshem. Att bo i innebär för många äldre invandrare en livsföring som känns mycket främmande och onaturlig. På grund av språksvårigheter blir de ofta än mer ensamma och isolerade än sina svenska grannar. Det kulturutbud och den bokutlåning som förekommer kan de inte heller ta del av. Det är svårt med språkkunnig personal, eftersom denna skiftar mycket i ett . I en rapport utgiven av äldreberedningen och kallad Invandrarna och äldreomsorgen kan vi bl. a. läsa: Med hänsyn till att antalet åldringar bland invandrare under kommer att öka kraftigt är det oroande att deras förhållande ägnats så liten uppmärksamhet. Framför allt gäller detta en bristande planering inom äldreomsorgen. Exempelvis har några studier om invandrare inom långtidssjukvård och social äldreomsorg inte gjorts. En översikt av förekomsten av invandrare på ålderdomshem saknas också. I rapporten påpekas att - verksamhetsformer finns av olika slag för pensionärer - ingen verksamhet riktar sig direkt till invandraråldringar - invandrarorganisationer har viss pensionärsverksamhet men är i behov av ekonomiskt stöd - översatt informationsmaterial finns men i ringa utsträckning - isolering, ensamhet, språksvårigheter, främlingskap förekommer - behov av språkindelade avdelningar/enheter inom och långvård 1 1 1987188.3 sami. - behov av språkkunnig personal inom hemtjänst och på Vidare: Invandringen är regionalt mycket ojämnt fördelad både när det gäller andelen invandrare och från vilka länder de kommer. Många utländska medborgare har bosatt sig i storstadsområdena , och . I andra kommuner är andelen utländska medborgare hög därför att där finns företag som rekryterar arbetskraft direkt från vissa länder. Vissa kommuner har nästan inga invandrare alls. Varje kommun måste därför med utgångspunkt i de övergripande målen finna sin egen lösning på hur äldreomsorgen för invandrare skall utformas. Vi anser dock att problemet med de äldre invandrarnas situation är så stort och vittomfattande att det behövs övergripande ekonomiskt och organisatoriskt stöd för att något skall hända. I inledningsanförandet till ovannämnda skrift kan man läsa: Av de angivna grupperna bland äldre invandrare är det endast två där man kan vänta sig ett större antal personer i åldringsvården i behov av umgänge på sitt eget språk. Dessa två grupper är och ester. För de andra större grupperna gäller att de antingen består av svenskar (födda i ) eller i mycket stor utsträckning kan antas ha haft svenska som sitt umgängesspråk (t. ex. födda i , , ). Men naturligtvis finns det undantag, inte bara bland de fåtaliga invandrade äldre utan även bland de övriga. Men det är endast för och ester det verkar meningsfullt att diskutera egna institutioner, insatser från centralt håll etc. Med tanke på vad vi sagt om och vad rapporten säger om invandraråldringar menar vi att ålderdomshem eller med helinackordering är den livsform som bäst skulle passa utländska pensionärer. Där kan man träffas och umgås på sitt hemlands språk. Där är personalen mycket mer och kan då handplockas för att de talar de gamlas språk. Böcker, kulturarrangemang och religiös service kan ges på de äldres hemspråk. Men det brådskar med att vidta åtgärder. Sedan behovet konstaterats 1982 har endast litet gjorts för finska pensionärer och ingenting för estniska och lettiska och alla de andra språkgrupperna som snart uppnår pensionsåldern. Vi måste också komma ihåg att ester och letter hör till dem som inte kan återvända till hemlandet. Så gör också flera av de nu yngre språkgrupperna. behandlade vår motion i betänkande nr 18 och underströk angelägenheten av att de äldre invandrarnas situation uppmärksammas. Vidare skrev utskottet: Det är därför viktigt att kommunerna genom lokalt utvecklingsarbete söker finna de omsorgsformer som bäst lämpar sig för de aktuella behoven i resp. kommun. Enligt vår uppfattning är det inte rimligt att begära att alla kommuner skall kunna erbjuda samma språkservice till alla invandrargrupper. Vi anser att staten genom har ett ansvar tillsammans med det sker en samordning mellan kommunerna i syfte att förbättra situationen för äldre invandrare. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi 1. att begär att regeringen tar förnyade kontakter med och invandrarorganisationerna angående äldre invandrares boende och service i enlighet med det anförda samt 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att ge de baltiska invandrarna och/eller flyktingarna förtur i detta arbete.