mot · GB02Kr414 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr414 av m. fl. (fp) om idrottens finansiering Svensk idrott upplever just nu en blomstringsperiod. Breddidrotten omfattas av allt flera deltagare, och särskilt glädjande är den ökade spridning över olika åldersgrupper som undan för undan sker. Relativt sett är ökningen störst i de högre åldrarna, och detta är ett säkert tecken på att vårt lands s. k. åldringar alltmer lever ett aktivt liv och har upptäckt idrottens möjligheter till en bättre hälsa och högre livskvalitet. Samma positiva trend finns också inom elitidrotten. 1 en mängd idrottsgrenar har toppskiktet i svensk elitidrott en mycket stor internationell bredd, och våra bästa finns högt placerade världsbästalistor. När man gör en bedömning av idrottsrörelsens kvantitativa och kvalitativa omfång bör man ha i åtanke att en betydande grupp människor i vårt land bedriver idrott i olika former utan att tillhöra någon idrottsorganisation. Även denna grupp nyttjar anordningar som tillhör idrottsrörelsen och får genom denna direkt och indirekt vägledning i sitt idrottande. Trots att idrottsrörelsen visar upp en imponerande organisation med över 2 miljoner organiserade medlemmar tar den i praktisk verksamhet ett ännu djupare tag i den svenska populationen än vad som framgår av tillgänglig statistik. För sin verksamhet får idrottsrörelsen anslag av skattemedel från stat, landsting och kommuner. Stödet har många former, men generellt kan sägas att idrottens stöd av skattemedel fördelar sig från stat, landsting och kommuner till riks-, distrikts- och föreningsverksamhet. Det statliga stödet till idrotten kanaliseras i huvudsak till riksorganisationer. Trots ett ökande statligt anslag till idrottsrörelsen motsvarar detta inte den kvantitativa utvecklingen inom idrottsrörelsen, och idrotten har stora svårigheter att klara finansieringen av sin verksamhet. Det anslag som staten ger till idrottsrörelsen via statsbudgeten speglar inte heller det verkliga ekonomiska förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen. Genom sin verksamhet genererar idrottsrörelsen stora inkomster till staten i form av skatter, sociala avgifter, Tipstjänsts vinster m. m. Passivt levererar idrottsrörelsen dessa inkomster till staten och staten stödjer idrottsrörelsen med anslag. Idrottsrörelsen befinner sig härigenom i ett starkt beroendeförhållande till staten, och detta innebär vissa konflikter för en folkrörelse som vill vara fri och obunden och politiskt neutral. Idrottsrörelsens ekonomiska bundenhet till staten, som också uppfattas som en trygghet, är inte stimulerande för en nödvändig, kreativ ekonomisk Enligt vår uppfattning finns det därför starka skäl att pröva nya former för finansieringen av idrottsrörelsens verksamhet i som ett alternativ till det statliga stödet. Vi föreslår därför en utredning med detta syfte. En viktig uppgift för en sådan utredning bör vara att klarlägga det verkliga ekonomiska förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen. Hur stora är exempelvis statens inkomster från idrottsrörelsen i form av direkta skatter, reklamskatt, moms och andra avgifter? Är lösningen på idrottsrörelsens ekonomiska problem ett övertagande av huvudmannaskapet för och med en fastlagd delningsprincip med staten? Kan travsportens ATG till viss del kopieras av idrottsrörelsen, och hur kan idrottsrörelsen bättre än få del av reklamintäkter i samband med idrottsevenemang? Fler liknande frågeställningar kan göras. Den av oss föreslagna utredningen bör tillsättas, och med ledning av utredningsmaterialet bör förslag läggas fram på en i förhållande till det idrottsstöd från statsbudgeten som utgår alternativ finansiering av den svenska idrottsrörelsen. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en i förhållande till det nuvarande statsstödet alternativ finansiering av den svenska idrottsrörelsen. () () 1987/88 Kr414