mot · GB02So442 · 1988-01-25 00:00:00 — Regeringen bör därför se över även behandlingstaxorna för de privatpraktiserande sjukgymnasterna. Bristen på sjukvårdspersonal och i synnerhet läkare är akut i delar av landet. Flera olika åtgärder krävs för att stimulera läkare att ta anställning eller öppna egen praktik i läkarglesa län. o En störe andel av läkarutbildningsplatserna bör förläggas till . Det bör öka möjligheterna att rekrytera läkare till Norrlandslänen. o Studieskulden bör kunna nedskrivas vid tjänstgöring i läkarglesa län. o Läkare som öppnar privat mottagning i sådana län bör få förhöjd ersättning från sjukförsäkringen, o Möjligheter bör kunna erbjudas till regelbunden tjänstgöring vid universitetsinstitutioner eller större sjukhus. På många håll i landet råder brist även på andra personalkategorier än läkare, särskilt sjuksköterskor. Detta är fallet trots en mycket kraftig personalökning under det senaste årtiondet och en betydande satsning på utbildning av vårdpersonal. En orsak synes vara att många är missnöjda med sjukvården som arbetsplats. Detta problem måste mötas genom en rad åtgärder där det kanske viktigaste är att göra enheterna inom sjukvården mer självstyrande. Men det handlar givetvis också om löner, marginalskatter, arbetstider, ersättning för arbete på obekväm arbetstid och belöning av goda prestationer. Sjuksköterskornas krav på bättre villkor är välgrundande, även efter de förbättringar som skett. Särskilda arbetsmiljöproblem möter inom hemsjukvården liksom inom den sociala . Dessa problem måste ägnas ökad uppmärksamhet. Det finns skäl att särskilt understryka betydelsen av att satsa mer på personalutveckling, t. ex. på vidareutbildning. Den är helt otillräcklig. Delvis betingas intresset hos läkare att bedriva fritidspraktik av en önskan att därigenom få ekonomiska möjligheter att delta i kurser och konferenser för vidareutbildning. Detta behov bör i långt större utsträckning kunna tillgodoses av den ordinarie arbetsgivaren. Genom den snabba tekniska utvecklingen ställs vi inför en rad nya frågon där ingen traditionell medicinsk etik finns. Man måste stå på en stabil kunskapsgrund för att kunna analysera de nya etiska frågorna, bedöma konsekvenserna av pågående forskning, formulera etiska värderingar och ta ställning till medicinsk teknologi från etisk synpunkt. En förstärkning av ämnet medicinsk etik behövs därför i utbildningen av vårdpersonal på alla nivåer. Sådan utbildning behöver också komma politiker och administrativ personal inom sjukvården till del. Det som gör AIDS till en särskilt skrämmande sjukdom är dess epidemiska karaktär. Utbredningen av HIV-smitta och därmed av AIDS måste hejdas. I regel löper en mellan det att en person blir smittad och det att sjukdomen bryter ut. Det innebär att de fall av AIDS som kommer att konstateras är ett resultat av HIV-smitta . Det innebär också att de åtgärder som vidtas för att hindra smittans utbredning kommer att ge resultat i forma av minskat antal sjukdomsfall först . Det är viktigt att inse att den ökning av antalet AIDS-patienter som kan förutses således inte är någon spegling av hur framgångsrika dagens insatser mot HIV-smittan är. Oavsett omfattningen av och framgången för dessa insatser måste vi räkna med en ökning av antalet AIDS-sjuka framöver. Det krävs politiska beslut och insatser från sjukvård och sociala myndigheter för att stoppa spridningen av HIV-smittan och för att ge de AIDSsjuka en god vård. Det kommer att ställa krav på ökade resurser, bl. a. o För information till allmänheten och för information till utbildning av personal, o För smittspårning, o Inom narkomanvården, o För vård av AIDS-sjuka, o För psykosocialt stöd till AIDS-sjuka och deras anhöriga, o För stöd till och samarbete med frivilligorganisationerna. HIV-test bör ingå som rutinprov före större operationer. Det är viktigt för personalen, men ligger även i patientens eget intresse. Särskilda hänsyn måste tas till en HIV-smittad patient eftersom dennes immunsystem är skadat. Det kan t. ex. ställa särskilda krav på behandlingen av infektioner och påverka ställningstaganden till operativa ingrepp. Vi återkommer till detta i särskild motion i ämnet Avdragsrätt för privata sjukförsäkringar beslutade att privata sjukförsäkringar inte längre skall vara avdragsgilla. Vi anser att de privata sjukförsäkringarna, förutom att de är till gagn för individen, kan ses som företagets försäkring mot att företaget lider alltför stor skada om t. ex. en nyckelperson blir sjuk. Inom den offentliga sjukvården förekommer i vissa fall väntetider för behandlingen. Väntetiderna är ett gissel för den vårdbehövande, men också för dennes arbetsgivare. Detta gäller särskilt anställda i mindre företag. En längre tids frånvaro kan då innebära allvarliga problem för verksamheten. Tecknandet av försäkringen kan därför sägas ske främst för att gardera verksamheten mot driftsstörningar. Vår slutsats är därför att privata patientförsäkringar bör vara avdragsgilla omkostnader i rörelsen. har sjukvårdens krav mötts främst med resurstillskott. Sjukvården har inte bara vuxit i takt med BNP utan betydligt snabbare. Sjukvårdens kostnader motsvarade omkring 1960 av BNP för att vara uppe i 9,. Andelen har varit i stort sett oförändrad. Till detta skall läggas olika sjukdomsrelaterade ersättningar såsom sjukpenning, arbetsskadeersättning och förtidspension motsvarande av BNP. har slagit huvudet i skattetaket. Skattetrycket kan inte ytterligare höjas. Det innebär att utrymme för tillskott till prioriterade ändamål måste skapas genom omprioriteringar och tillväxt. Sjukvården är ett sådant prioriterat område. Med den ekonomiska tillväxt som antas t. ex. i den senaste långtidsutredingen, dvs. 2 2,, bör sjukvårdshuvudmännen tillföras resurser i takt med tillväxten. Detta är nödvändigt för att såväl klara nya behov och nya sjukdomar som att förbättra möjligheterna att behålla och rekrytera personal. Med en svagare ekonomisk tillväxt måste sjukvårdens behov tillgodoses genom omprioriteringar från andra områden. Sjukvården finansieras till helt övervägande delen, , av skatter. Sjukförsäkringen svarar för och patienterna genom avgifter för resten. Landstingen är helt dominerande huvudman för sjukvården. Medel från sjukförsäkringen och statens budget tillförs landstingen i princip med utgångspunkt från befolkningsunderlaget. Sjukvårdens finansiering utgör ett brokigt och komplicerat lapptäcke. En rad finansieringskällor används och dessutom förhandlingar mellan olika huvudmän för överföring av ersättningar. Det är angeläget att sjukvårdens finansieringssystem förenklas och görs mer enhetligt som det utformas så att ett effektivt resursutnyttjande befrämjas. Frågan bör bli föremål för en statlig utredning. Utgångspunkten bör liksom vara att sjukvården huvudsakligen finansieras enligt ett slags försäkringsprincip, dvs. genom att alla med skatter eller försäkringsavgifter betalar sjukvården och att sjukvård gratis eller till en låg kostnad ges till den som behöver vård. Den enskilde vårdtagaren skall på lika villkor kunna välja offentliga eller privata vårdgivare, som är anslutna till Finansieringssystemet. Helt privata alternativ, som bygger på privat finansiering (t. ex. från företag eller enskilda försäkringar) måste givetvis vara tillåtna men kommer alltid att vara tillgängliga bara för ett fåtal. 1 huvudsak måste sjukvården organiseras så att den är tillgänglig för alla och ger människor betydande frihet att själva välja vårdgivare. Oavsett hur finansieringen i stort arrangeras finns det anledning att se över omfattningen och utformningen av de direkta patientavgifterna. Högkostnadsskyddet bör förstärkas, t. ex. genom att inte bara gälla sjukhusbesök och läkemedel utan också sjukresor. I samband med en sådan förändring av högkostnadsskyddet bör patientavgifterna kunna höjas. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till ett återupprättande av ett och en intensifiering av det förebyggande hälsoarbetet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande ett mål för att minska tobaksmissbruket , [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande överföring av resurser från sjukpenningförsäkringen till sjukvården,1] 3. att hos regeringen begär förslag om införande av ett husläkarsystem enligt de riktlinjer som framförs i motionen, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om att de till Dagmar-systemet knutna etableringsrestriktionerna bör avvecklas,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående ersättningarna till privatpraktiserande läkare,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående ersättningarna till privatpraktiserande sjukgymnaster,1] 4. att hos regeringen begär förslag till i motionen angivna åtgärder för att stimulera rekrytering av läkare och annan sjukvårdspersonal i bristområden, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avdragsrätt för privata sjukförsäkringar,2] [att hos regeringen begär en offentlig utredning av sjukvårdens framtida finansiering,1] 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sjukvårdens andel av framtida resurser. () () () () () () () () () 1 1987/88:Sf269 2 1987/88:Sk 384