ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02A732 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:A732 (fP) Mot. om förlängd rätt till ledighet för vård av barn 1987/88 Enligt lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn har arbetstagare rätt till hel ledighet (utan lön) till dess att barnet har uppnått arton månaders ålder. Vi menar, att denna rätt bör utsträckas till . Många föräldrar anser att barn som endast är eller bör vårdas i hemmet. Vi är medvetna om att en förlängd rätt till ledighet kan innebära vissa problem för arbetsgivarna, men vi tror inte att dessa problem är så allvarliga att de vållar allvarliga svårigheter. I allmänhet är det den plötsligt påkomna frånvaron som ställer till störst besvär för företagens och myndigheternas personalplanering. En ledighet som kan förutses i förväg vållar inte lika stora bekymmer. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att beslutar om följande ändring av 3 § lagen om rätt till ledighet för vård av barn m. m.: Arbetstagare har rätt till ledighet för vård av barn dels i form av hel ledighet, dels i form av förkortning av arbetstiden till tre fjärdedelar av normal arbetstid. Rätten till hel ledighet gäller till dess barnet har uppnått ett och . Rätten till förkortning av arbetstiden gäller till dess barnet har uppnått ålder eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat det första skolåret. Arbetstagare har rätt till ledighet för vård av barn dels i form av hel ledighet, dels i form av förkortning av arbetstiden till tre fjärdedelar av normal arbetstid. Rätten till hel ledighet gäller till dess barnet har uppnått ålder. Rätten till förkortning av arbetstiden gäller till dess barnet har uppnått ålder eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat det första skolåret. 1 1987/88. Nr A 732 737
mot · GB02A737 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:A737 av m. fl. (s) om överprövningen i personalärenden I remissyttrande över betänkandet Överprövning av beslut i personalfrågor DSC 1985:20 anfördes från att överprövning om företrädesrätt enligt lagen om anställningsskydd (LAS) borde kunna prövas enligt lag om rättegången i arbetstvist (LRA). Enligt nu gällande lagstiftning är enda möjligheten att få frågan prövad att överklaga beslutet till överordnad förvaltningsmyndighet och i sista hand regeringen. Det förhåller sig bl. a. på det viset att företrädesrätten i de flesta fall uppkommer, anmäls och utnyttjas vid tidsbegränsade anställningar. finns dokumenterad erfarenhet av att besvärsprövning rörande företrädesrätt i dessa fall leder till att den enskildes rätt enligt LAS inte alls prövas i sak. Anledningen och besvärsinstansens motivering är att man inte finner anledning att pröva besvären då den tidsbegränsade anställningen redan löpt ut vid tiden för besvärsbeslutet. Detta finner vi otillfredsställande då det i praktiken innebär att företrädesrätten enligt LAS inte gäller för korttidsanställning på det statliga området. I proposition 1986/87:4 Överprövning i personalärenden anförde civilministern att han för sin del inte fann anledning föreslå ändringar i överprövningsordningen vad gäller företrädesrätt enligt anställningsskyddslagen. Den uppfattningen kan vi inte dela. Hur nu gällande ordning slår kan åskådliggöras med följande exempel: Ett garagebiträde anställd blev arbetslös anställning, varefter en annan blev anställd med förordnande gällande tillsvidare och avseende samma slags arbetsuppgifter. Arbetsledaren för det tidigare visstidsanställda garagebiträdet förordade denne till den fasta tjänsten. Myndigheten tillsatte tjänsten med annan sökande utan hänsyn till den återanställningsrätt enligt LAS som det tidigare garagebiträdet kvalificerat sig för. Den enda överprövningsmöjlighet som fanns var att anföra besvär i administrativ ordning hos och regering. Det tidigare garagebiträdet utnyttjade denna möjlighet, men fick inte gehör för sina besvär. Enligt vår mening är det helt otillfredsställande att det i ett fall som detta inte går att få företrädesrättsfrågan prövad i sak av domstol på de villkor som gäller för andra arbetstagare. 1987/88 A737 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om möjligheten för statligt anställd att få företrädesrätt till anställning prövad enligt lag om anställningsskydd (LAS). () ()
mot · GB02A738 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:A738 av (m) om rättsstridigt tvång på arbetsplatser Mot. Sedan långa tider förekommer inom den svenska arbetsmarknaden ett visst rättsstridigt tvång mot den enskilde, vilket inte bara drabbar arbetsmarknadens parter utan också får konsekvenser för tredje man. Det ligger i allmänhetens intresse att arbetsvilliga utan ingripande och hot från enskilda organisationer får fullgöra sina arbetsuppgifter för att allmänhetens krav på service i stundom samhällsviktiga funktioner skall kunna upprätthållas. väckte övergrepp från fackföreningarnas sida i och - på - allmänt uppseende. Fackföreningsrörelsen har också under fler år nonchalerat riksdagsuttalanden mot kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet. Lagstiftning synes vara nödvändig för att kunna stävja de värsta överdrifterna av denna översittarmentalitet, som inte hör hemma i ett rättssamhälle och för övrigt torde strida mot regeringsformens regler i 2 kap. 1 och 2 §§ om föreningsfrihet. 4 kap. 4§ bör således kompletteras med ett tillägg till straffbestämmelsen mot olaga tvång av följande lydelse: Lag samma vare, där man, på sätt nu är sagt, försöker tvinga någon till deltagande i arbetsinställelse eller hindra någon att återgå till arbete eller att antaga erbjudet arbete. Därmed skulle anknytning vinnas till äldre rätt i strafflagens 15 kap. 22 § 2 mom. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning mot rättsstridigt tvång på arbetsplatser.
mot · GB02A740 · 1988-01-22 00:00:00 — 1987/88 :A740 om ändring av semesterlagens regler om Semesterlagens regler om semesterlönegrundande frånvaro kan få orimliga konsekvenser. Det gäller i samband med långvarig semesterlönegrundande frånvaro i mycket små företag. Ett faktiskt exempel beskriver problemet. Det är ett företag med en anställd. Den anställde är helt sjukskriven på grund av en arbetsskada. Arbetstagaren blev sjuk 1986 och har varit sjukskriven hela 1987. Sjukskrivningen kommer troligtvis att pågå även hela 1988. Till saken hör att anledningen till sjukskrivningen är en arbetsskada som vederbörande ådrog sig i en tidigare anställning. Konsekvenserna för företaget är att företaget blir tvunget att betala semesterersättning både på samma sätt som om arbetstagaren arbetat under dessa år. Företagaren kan inte på något sätt kompensera sig för denna extrakostnad. I praktiken kommer han att själv få betala hela semesterlönekostnaden genom minskning av den egna ersättningen. Man skulle något tillspetsat kunna säga att det han tjänat in för att finansiera semesterlön åt sig själv får han i stället betala ut i semesterersättning och arbetsgivareavgifter för den sjuke arbetstagaren. Motsvarande problem gäller med all semesterlönegrundande frånvaro. I alla sådana fall får företaget betala ut ersättning i form av semesterlön även för icke arbetad tid. För kortare frånvaroperioder är den ekonomiska extrabelastningen på företaget begränsad. Vid längre frånvaro kan den rent ekonomiska belastningen bli betydande. Det gäller i synnerhet för företag med endast ett fåtal anställda. Förutom sjukdom kan ledighet för vård av barn, ledighet på grund av risk för överförande av smitta och ledighet för utbildning medföra mycket långvariga semesterlönegrundande ledigheter. Det vore naturligt att den som betalar ut ersättning även svarar för semesterlönen . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att vad i motionen anförts om reglerna för semesterlönegrundande frånvaro skall beaktas av utredningen för översyn av semestervillkoren.
mot · GB02A743 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A743 av m. fl. (vpk) om sex timmars arbetsdag för vårdpersonal Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So476 hemställs att begär att regeringen i samarbete med landstingsförbundet tar initiativ till att starta försöksverksamhet med sex timmars arbetsdag för vårdpersonalen i några landsting. (vpk) (vpk)
mot · GB02A744 · 1988-01-26 00:00:00 — 1987/88 :A744 (s) om regionala fackliga förtroendemän Fackligt arbete bedrivs under starkt varierande förutsättningar. På stora koncentrerade arbetsplatser ger den gällande förtroendelagen goda förutsättningar för fackligt arbete. I många branscher är emellertid arbetsplatserna små och geografiskt spridda, i andra uppstår och försvinner arbetsplatser i ett evigt kretslopp. I det senare fallet krävs mycket tid och administration för att över huvud taget hålla täckning av arbetsplatserna med arbetsplatsombud. Den fackliga tid som står dessa arbetsplatsombud till buds är dessutom så knappt tilltagen att det är svårt att klara både kunskapsuppbyggnad och facklig bevakning. I branscher med många små och spridda arbetsplatser är också antalet motparter (arbetsgivare) mycket stort, vilket kräver ett ansenligt fackligt arbete för att lära motparterna spelreglerna på arbetsmarknaden. I större företag handläggs arbetsgivarintresset oftast av välutbildade professionella personaladministratörer, vilket självfallet ger bättre arbetsförutsättningar. Dessa förhållanden leder till högre andel medlemsavgiftsfinansiering än i de branscher som bättre gynnas av nuvarande lagstiftning. För att i någon mån kompensera de fackliga medlemmar som är verksamma i de branscher som har mera svårarbetade förutsättningar, bör förtroendemannalagen få en sådan utformning att den ger möjlighet att finansiera regionala fackliga förtroendemän. Mot bakgrund av det i motionen anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att regionala fackliga förtroendemän möjliggörs genom ändring av förtroendemannalagen. () () () ()
mot · GB02A745 · 1988-01-26 00:00:00 — 1987/88 :A745 om anställdas rättigheter vid företagsnedläggning När företag flyttar eller lägger ner verksamheten drabbas de anställda hårt. Skälen till åtgärderna är i många fall helt oacceptabla ur de anställdas perspektiv. Maximal lönsamhet ställs mot människors trygghet och samhällsekonomiska värderingar. Det åligger oavsett ägandeform ett ansvar för de anställdas situation vid förändringar av verksamhet. Det förekommer dock alltför ofta att det ansvaret saknas och att de demokratiska maktmedlen är otillräckliga. Utöver brist på ansvar förekommer det att de anställdas intressen direkt motarbetas. Som exempel kan nämnas att de anställda eller någon konkurrent har intresse av att ta över och fortsätta verksamheten och det förhindras av den aktuella ägaren. Ett monopolintresse och risker för konkurrens är ibland skälen. Två aktuella fall som tangerar de här problemen är ett företag i och ett i i . En åtgärd som skulle stärka de anställdas intressen när ägaren inte tar sitt ansvar vore att de gavs förhandsrätt till arbetsplatsen och verksamheten för att därmed kunna påverka sin framtid. Dagens förhållande är otillfredsställande och det är nödvändigt att löntagares intressen förstärks gentemot ägarna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de anställdas rättigheter vid företagsnedläggning.
mot · GB02A747 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A747 av m. fl. om rätt till tjänstledighet för medverkan i Det är betydelsefullt att de svenska biståndsinsatserna inte hindras av svårigheter att rekrytera lämplig personal. De frivilliga biståndsorganisationerna som Röda korset m. fl. har organiserade personalgrupper som snabbt kan rycka in vid katastrofinsatser. Det är självklart att den personal som kan delta vid främst katastrofhjälp snabbt måste kunna frigöras från ordinarie arbeten. Eftersom katastrofinsatserna ofta är korttidsuppdrag kan det inte begäras att de personer som skall anlitas måste säga upp sina anställningar. Tjänstledighetsfrågan är därför av synnerlig vikt för att bistånds- och katastrofarbete skall fungera rationellt. Staten har gjort långtgående medgivanden beträffande tjänstledighet för biståndsarbete. På andra delar av arbetsmarknaden finns olika rekommendationer om tjänstledighet för biståndsarbete. Det är positivt men inte tillräckligt för att tillgodose främst frivilligorganisationernas behov av kvalificerad personal. Vi anser att bistånds- och katastrofarbete är av så stor vikt att hela arbetsmarknaden bör omfattas av samma regler när det gäller möjligheterna till tjänstledighet. Vi delar också uppfattningen att det bör vara fråga om statliga eller statsunderstödda hjälpinsatser. bör ge regeringen i uppdag att komma med förslag som ger anställda på hela arbetsmarknaden möjligheter till tjänstledighet för svenskt katastrofarbete. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätten till tjänstledighet för svenskt katastrofarbete. () ()
mot · GB02A749 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:A749 av m. fl. (fp) om anpassning av arbetsrättsliga regler Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:N322 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att företag som är enmansföretag och/eller saknar kollektivavtal inte får diskrimineras, 2. att hos regeringen begär en översyn av de arbetsrättsliga lagarna med syfte att få en bättre anpassning till de mindre företagen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att regeringen bör återkomma med förslag om en lagtekniskt lämplig väg för att den lagstadgade rätten till provanställning skall gälla hela arbetsmarknaden. () () (fp)
mot · GB02A750 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A750 om åtgärder för att underlätta för män att arbeta deltid Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So504 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om underlättande för män att arbeta deltid.
mot · GB02A804 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A804 av och () om statligt jämställdhetsarbete Det råder politisk enighet om nödvändigheten av ett effektivt jämställdhetsarbete. Det råder också enighet om att staten såsom arbetsgivare har ett särskilt ansvar för jämställdhetsarbetet. Effektivitet nås bäst genom en kombination av vissa centrala resurser och en mängd lokala initiativ. Inget tvivel får heller råda om att riksdag och regering verkligen främjar jämställdhet och motarbetar alla former av könsdiskriminering. är regeringens jämställdhetsarbete uppdelat mellan civil- och arbetsmarknadsdepartementen. skall ansvara för jämställdheten inom statliga myndigheter, med mäns och kvinnors olika arbetsvillkor. har ansvar för statliga uppdrag, men utredningen damernas, som just utrett kvinnorepresentationen inom statliga myndigheter utarbetades inom . Oklarheter råder ofta om huruvida det är eller bord, när det gäller en jämställdhetsfråga. har arbetsmarknadsministern titeln jämställdhetsminister, men eftersom hon inte ansvarar för jämställdhetsarbetet inom den statliga sektorn är hon inte till fullo en jämställdhetsminister. Allt jämställdhetsarbete borde samlas i under en särskild minister. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av att samla ansvaret för jämställdhetsarbetet i under en särskild jämställdhetsminister.
mot · GB02A806 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A806 om bidrag till kvinnoorganisationernas centrala utgår ett särskilt statsbidrag till kvinnoorganisationers centrala verksamhet. Vi anser att detta bidrag är väl motiverat. Dess värre går en stor del av dessa medel till de politiska kvinnoorganisationerna. Dessa är redan genom sina partier berättigade till statligt stöd genom partistödet. Statsbidrag bör i fortsättningen inte utgå till de politiska kvinnoorganisationerna. Därmed kan det inom ramen för det av regeringen föreslagna anslaget bli möjligt att öka bidragen till de övriga kvinnoorganisationerna. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att de politiska kvinnoorganisationerna inte skall erhålla statsbidrag, () () (m) () () () () ()
mot · GB02A807 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A807 av m. fl. (vpk) om stöd till kvinnohus Vpk har tidigare i motioner framfört krav om att inrätta en kvinnohusfond, dit kvinnohusföreningar kan vända sig för att få ekonomiskt stöd för att starta och driva verksamhet. I arbetsmarknadsutskottets betänkande 1986/87:14 föreslogs avslag på vår motion, trots att man hade en positiv inställning. a. framförde utskottet att kvinnohusen/kvinnojourerna har ett stort värde såväl för kvinnor som är utsatta för våld som för andra kvinnor, vilka har behov av att träffas för att få kontakter och stärka sitt självförtroende. Den öppna verksamheten i form av kaféer, studiecirkelverksamhet etc. ansågs också av utskottet vara till gagn för det vidare jämställdhetsarbetet. Men en välvillig inställning är inte nog. I och med att attityden till kvinnohus och generositeten när det gäller bidrag skiftar mycket mellan olika kommuner och landsting finns ett odiskutabelt behov av ett statligt stöd. Ett sådant generellt stöd finns etablerat i flera andra länder. Som ett extremt exempel kan nämnas att kvinnohus i bl. a. stöds ekonomiskt genom att en andel av avgiften för äktenskapslicensen avsätts till deras verksamhet. Så länge kvinnoförtryck och våld mot kvinnor existerar fyller kvinnohusen en viktig roll. Vi ställer därför på nytt kravet om inrättande av en statlig fond dit kvinnor som i organiserade former vill sätta i gång och driva kvinnohusverksamhet kan vända sig för att få ekonomiskt stöd. En sådan fond kan stimulera till uppbyggnad av kvinnohus i de flesta större tätorter i landet och ge de kvinnohus som redan finns ett välbehövligt bidrag. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om inrättande av en kvinnohusfond enligt vad i motionen anförts. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GB02A808 · 1988-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökat anslag till jämställdhetsombudsmannen I sin anslagsframställning för /89 skriver jämställdhetsombudsmannen bl. a.: Verksamheten vid kännetecknas av hög arbetstakt och stora förväntningar utifrån. Att JämO finns tas som en garanti för att jämställdhetsfrågorna bevakas på alla områden av samhället. Inrättandet av JämO har haft betydelse för medvetandegörandet om att kvinnor diskrimineras. Ökade insikter tillsammans med att en särskild myndighet inrättats för att bevaka och främja jämställdhetsarbete leder automatiskt till att fler kvinnor vågar göra anspråk på att värderas efter sina kvalifikationer och inte könstillhörighet. JämOrs uppgifter består inte bara i att biträda i diskrimineringsärenden. JämO skall också informera och på annat sätt medverka i strävanden att främja jämställdhet i arbetslivet. Eftersom JämO är en relativt ny myndighet, är det troligt att antalet diskrimineringsärenden under en följd av år kommer att vara eller öka. Anmälningar om sexuella trakasserier på arbetsplatserna kommer säkerligen att öka efter det uppmärksammade målet i arbetsdomstolen . har många inte vågat erkänna att den sortens trakasserier förekommer. Man har varit rädd för att förlora arbetet vid eventuell anmälan. Sexuella trakasserier har också förlöjligats, vilket slagit tillbaka på offren och ökat förnedringen. Den pågående översynen av jämställdhetslagen och därmed eventuella kompletteringar kommer också att leda till ökad arbetsbelastning på JämO. För att minska JämO:s arbete med direkta diskrimineringsärenden, måste JämO:s övriga arbetsuppgifter såsom information och projektarbeten ägnas mera tid och resurser. Med föreliggande arbetstyngd kan inte en omfördelning ske. Därför är det nödvändigt att tillföra JämO anslag för ytterligare en tjänst enligt anslagsframställningen. Givetvis innebär det merkostnader , men kommer det att löna sig att JämO får möjlighet att arbeta förebyggande mot diskriminering. Den långsiktiga målsättningen för JämO måste vara, om än oskriven, att myndigheten skall arbeta så effektivt att den inte behövs. Med hänvisning till det anförda hemställs A808 att till för / 89 anslår utöver vad regeringen har föreslagit, eller således för inrättande av ytterligare en handläggare. (vpk) (vpk)
mot · GB02A809 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A809 om nominering av både en kvinna och en man till varje statligt uppdrag En stark demokrati utformas och utvecklas bäst i ett samhälle där alla människor ges likvärdiga möjligheter att påverka och delta i beslut. I ett internationellt perspektiv är vårt land en väl utvecklad demokrati. Alla människor har möjlighet att ge uttryck för tankar och idéer och att medverka i den demokratiska beslutsprocessen. Trots allt detta väl kända råder i olika avseenden en ojämn fördelning mellan olika kategorier. När det t. ex. gäller fördelningen av politiska uppdrag i kommunfullmäktigeförsamlingar, landsting, riksdag, utredningar, styrelser och nämnder lämnar fördelningen mellan kvinnor och män en hel del övrigt att önska. Källa: SCB:s lathund om jämställdhet 1987. Även inom organisationsvärlden råder i regel en mycket ojämn fördelning mellan kvinnor och män. Grundregeln i de här sammanhangen är att ju högre upp i organisationshierarkin, desto klarare manlig dominans. En förändring sker långsamt i riktning mot att fler kvinnor besätter viktiga poster. För att få en verklig förändring till stånd krävs ett tålamodskrävande arbete och stora insatser inom t. ex. skolvärlden. I barndomen formas de attityder, föreställningar och det tänkande som ligger till grund för handlande senare i livet. 1 arbetet för en förändring spelar möjligheten att identifiera sig med kvinnliga förebilder en viktig roll. Detta gäller inte minst inom politiken. Inom det politiska livet är det av största vikt att en bättre fördelning mellan könen eftersträvas och kommer att råda. Organisationerna och partierna har här ett oavvisligt ansvar, men även har fattat och kan fatta viktiga beslut för jämställdheten. Organisationer har under en lång följd av år talat om och säkerligen också verkat för en jämnare könsfördelning, men utvecklingen går så långsamt att nya vägar bör prövas. Självfallet betyder inte det faktum att ett visst organ uppnått en jämn könsfördelning att jämställd het räder, men det blir onekligen lättare för kvinnor att påverka och våga Mot. 1987/88 delta aktivt om fler kvinnor deltar och medverkar. Ett sätt att erhålla en jämnare fördelning mellan kvinnor och män inom organ där organisationer, partier och statliga myndigheter nominerar till statliga uppdrag är att dessa rekommenderas att nominera en man och en kvinna. för varje plats i ett statligt organ som ett parti eller en organisation skall nominera till, skall en man och en kvinna nomineras. På så sätt har regeringen lika många män som kvinnor att välja mellan. En likartad metod praktiseras, enligt uppgift med gott resultat, i och . Mot bakgrund av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en rekommendation angående nominering av en man och en kvinna till varje uppdrag i statliga styrelser, expertuppdrag, kommittéer etc.