mot · GB02Fi28 · 1988-05-13 00:00:00 — En ökad internationell rörlighet för människor är också en del av det närmare samarbete med EG som eftersträvar. Liksom tidigare presenterar regeringen en s. k. treårskalkyl över den ekonomiska utvecklingen framöver. Den täcker således åren 19891991. Man poängterar noga att det inte handlar om någon prognos utan att det är Mot. 1987/88 en s. k. kravkalkyl, några alternativa beskrivningar över vad som händer Fi28 under olika givna förutsättningar. Det mest gynnsamma alternativet bygger på en fortsatt god internationell konjunkturutveckling och en mycket kraftig dämpning av löne- och prisökningstakten i . Lönekostnaderna antas öka med blygsamma och priserna med . Även under dessa förutsättningar blir den ekonomiska tillväxten inte särskilt god, . Någon större förbättring av bytesbalansen sker inte heller. Med hänsyn till effekten på lönekostnadsökningen av redan träffade avtal och den föreslagna ökningen av ATP-avgiften kan man konstatera att sannolikheten att detta s. k. lågalternativ skall realiseras förefaller ytterst liten. Några ekonomisk-politiska förslag som skulle kunna öka denna sannolikhet finns inte heller i propositionen. Vår tolkning är att regeringen har givit upp hoppet att kunna bedriva en sådan ekonomisk politik som skulle kunna förverkliga lågalternativet. Det s. k. högalternativet bygger på en lönekostnadsökning på i genomsnitt, något mer i början och något mindre . Prisökningarna blir då . Den internationella konjunkturen förutsätts även i detta alternativ vara god. Den i förhållande till utlandet alltför höga pris- och kostnadsökningen leder emellertid till att tillväxten försämras kraftigt, till . Budgetunderskottet ökar kraftigt. Vad som skulle hända om lönekostnadsökningen översteg kan bara anas. I perspektivet av vad som hänt kräver detta högalternativ en ganska låg lönekostnadsökning. Inte under 1980talet har lönekostnaderna ökat med . Att få ned dem till kan därför synas svårt. Då blir resultatet - om man skall tro treårskalkylerna - ändå ett misslyckande. Skillnaden mellan alternativen är stor. Arbetslösheten är i det sämre fallet dubbelt så hög. Tillväxten hälften så hög. Skillnaden mellan tillväxt och tillväxt kan synas liten, men är mycket stor. finns i det bättre fallet mer. mer per invånare eller nästan . mer per vuxen svensk. Det borde vara varje regerings skyldighet att utforma den ekonomiska politiken så att folkhushållet inte går miste om dessa extra resurser, och så att arbetslösheten inte medvetet fördubblas. Regeringen är emellertid inte beredd eller förmögen att göra det. Om den internationella utvecklingen blir sämre försämras även läget i . Även om pris- och kostnadsökningen dämpas till lågalternativets orealistiska nivå begränsas tillväxten till . Ännu sämre blir det om kostnadsökningen blir ännu högre än . Kombinationen av en lägre världsmarknadstillväxt och alltför höga lönekostnadsökningar leder till en drastisk nedgång i tillväxt och sysselsättning. Som framgått av beskrivningen av den internationella utvecklingen ovan är risken för en dämpning inte obetydlig. Vi kan därför helt instämma i slutsatsen i den reviderade finansplanen att läget kraftigt understryker 11 behovet av att åstadkomma en anpassning av pris- och löneökningstakten Mot. till den som råder i de viktigaste konkurrentländerna. Det framstår då som Fi28 desto mer anmärkningsvärt att regeringen inte heller föreslår några som helst åtgärder som är ägnade att skapa en sådan intern anpassning. Man fortsätter som att rulla problemen framför sig. har räddats av oavbruten internationell högkonjunktur, halverade oljepriser och gynnsamma växelkursförändringar allt förhållanden över vilka inte själv råder. Enligt vår uppfattning är det oansvarigt att även fortsättningsvis lita till sådan draghjälp. Långtidsbudgeten visar de statsfinansiella konsekvenserna av redan fattade beslut och gjorda åtaganden. Även här redovisas två alternativ, ett med låg lönekostnadsökning och ett med hög sådan. I högkostnadsalternativet ökar budgetunderskottet kraftigt. /93 redovisas ett underskott på nära att jämföra med ca i underskott i lågalternativet. Skillnaden beror i huvudsak på att den ekonomiska tillväxten är lägre, räntenivån högre och inflationen högre i högalternativet. I detta avsnitt redovisas också utvecklingen av det finansiella sparapdet i socialförsäkringssektorn. Detta försämras i båda alternativen, men mest i högalternativet. Regeringen framhåller också att en förstärkning av APfonden genom höjda ATP-avgifter skulle försvåra lönebildningen, men undviker självfallet att just i detta sammanhang kommentera den föreslagna höjningen av ATP-avgiften. Slutsatsen av resonemanget är emellertid att alla utgiftsökningar måste finansieras genom motsvarande minskning av andra utgifter ett konstaterande som gjorts tidigare men inte följts upp i den konkreta politiken. Några budgetposter blir föremål för särskilda kommentarer. Det gäller framför allt bostadssubventionerna, för vilka det upprepade gånger konstateras att de växer mycket snabbt. Det gäller särskilt räntebidragen och särskilt i högalternativet. Kombinationen av ökat bostadsbyggande och systemet med låg garanterad ränta leder till en kraftig ökning av utbetalt stöd, särskilt naturligtvis i alternativet med högre räntenivå. Inte heller detta borde vara någon nyhet för regeringen, eftersom det är en automatisk följd av rådande regelsystem. Vi vill påminna om att under en följd av år har föreslagit begränsningar både i räntebidragen och andra bostadssubventioner, begränsningar som socialdemokraterna i motsatt sig. Ytterligare en post kommenteras särskilt, nämligen utvecklingen inom arbetsskadeförsäkringen. Utgifterna beräknas öka mycket kraftigt. finns underskott i arbetsskadefonden på ca vilket belastar statsbudgeten. Belastningen beräknas öka till /89 och till /93. En annan post som påverkar långtidsbudgeten kraftigt är det genomsnittliga antalet sjukdagar inom sjukförsäkringen. Det s. k. sjuktalet har ökat kraftigt . beräknas det preliminärt till 22,3 dagar medan det var väsentligt lägre. I långtidsbud- Mot. geten antas sjuktalet vara oförändrat. Ökningen av sjuktalet med Fi28 motsvarar en kostnadsökning för sjukförsäkringen med . Den ekonomiska politikens inriktning Regeringen konstaterar att tre uppgifter framstår som centrala för den ekonomiska politiken. Överhettningen måste motverkas genom en dämpning av efterfrågan. Lönebildningen måste påverkas i syfte att åstadkomma en kostnadsutveckling som är förenlig med låg inflation och yttre balans. Ekonomins funktionssätt måste förbättras så att tillväxt och kapacitetsutvidgande investeringar stimuleras. (s. 22) Vi kan till fullo instämma i detta konstaterande. Regeringen fullföljer emellertid inte resonemanget. De förslag som skulle lösa dessa tre centrala uppgifter för den ekonomiska politiken lyser nämligen nästan helt med sin frånvaro. Enligt regeringen skall överhettningen motverkas genom en höjning av tobaksskatten på . Lönebildningen skall påverkas genom att regeringen erbjuder arbetsmarknadens parter en viss marginalskattesänkning i utbyte mot höjd moms. Tillväxten skall främjas genom att regeringen i allmänna ordalag förespråkar höjd produktivitet inom den offentliga sektorn samt undviker att ytterligare höja skattetrycket när priser och löner i någon obestämd framtid bringats till en lugnare utveckling. Enligt vår uppfattning är detta klart otillräckligt. Det visade sig snabbt nog att vi inte var ensamma om den bedömningen. Dagen efter presentationen av den reviderade finansplanen ingrep med en penningpolitisk åtstramning. Diskontot höjdes från till . Kassakraven för bankerna höjdes från till . Kassakrav på likaledes infördes för finansbolag. Alltihop understöddes av operationer på öppna marknaden. höjdes den korta räntan med mellan . Riksbankschefen uttalade att frånvaron av tillräcklig finanspolitisk åtstramning nödvändiggjorde en penningpolitisk åtstramning trots att detta kunde väntas dämpa den önskvärda kapacitetsutbyggnaden i den konkurrensutsatta sektorn, trots att det kunde väntas leda till ett oönskat stort valutainflöde och trots att det kunde väntas leda till ökad lönsamhet i rena finansiella transaktioner hos icke-finansiella företag. Regeringen har påstått att frånvaron av finanspolitisk åtstramning beror på att sådan inte skulle komma att godkännas av . Det är uppenbart att problemet är den socialdemokratiska riksdagsgruppen, eftersom regeringen inte lägger fram några förslag för prövning. Socialdemokraterna i har ju inte heller tagit fasta på några av de förslag till minskningar i de offentliga utgifterna som bl. a. presenterat. Vår slutsats är att regeringen bör befrias från en uppgift som den uppenbarligen inte har kraft att klara, nämligen att föra den ekonomiska politik som den även själv anser vara motiverad. Regeringens olika förslag kommenteras nedan mer i detalj. Förslaget innebär att priset på vissa tobaksvaror stiger . föreslog i motion 1987/88:So503 att tobaksskatten skulle höjas. Tobakens skadeverkningar och negativa effekter på folkhälsan är omfattande och de kostnader som samhället vaije år får bära för vård av dem som drabbats av sjukdomar relaterade till rökning eller snusning (framför allt hjärt-, kärl- och tumörsjukdomar) är betydande. Priset är ett viktigt instrument för att minska rökning och snusning. Priserna på tobak bör stiga minst lika snabbt som övriga konsumentpriser så som de mäts med KPI. Vi föreslog därför att skatten bör stiga med ca per cigarrett. Förslaget avvisades av socialdemokraterna i men återkommer som regeringsförslag. Självklart välkomnar vi denna sinnesförändring. Även när det gäller energiskatten går regeringen oss nu delvis till mötes, om än av helt andra skäl än dem vi framförde i motion 1987/88:N40. Där föreslog vi av energi- och miljöpolitiska skäl att skatten på olja skall höjas med . per kubikmeter och skatten på kol i motsvarande mån. föreslår regeringen en höjning med . per kubikmeter för eldningsolja och andra oljor, vilket följaktligen ligger inom ramen för vårt förslag. Emellertid anser vi att det är motiverat att höja skatten med de . som vi tidigare föreslog. Regeringen räknar med att . ger en intäkt på 600 milj. kr. Vi utgår därför ifrån att vårt förslag ger en intäkt om ca . Regeringen beskriver sin höjning av oljeskatten som en åtstramningsåtgärd. Eftersom intäkterna skall användas för att finansiera olika utgifter, främst förstärkt u-båtsskydd och reformerade studiemedel, är det dock inte fråga om annat än en mycket marginell åtstramning av ekonomin. Förslaget att ändra avdragsreglerna så att moms på representationsutgifter som inte är avdragsgilla vid inkomstbeskattningen inte blir avdragsgilla ser vi som en rimlig ändring i konsekvens med tidigare fattade beslut. Lagen mot skatteflykt i sin nuvarande tappning fyller inte de krav på rättssäkerhet som medborgarna har anledning att ställa. Generalklausulen är så allomfattande och vag att den skulle kunna tillämpas i en rad situationer. Erfarenheten visar att klausulen inte använts i den utsträckning som tidigare befarats. Det är emellertid inte något försvar för dess generella utformning som ger myndigheterna långtgående befogenheter gentemot 14 1987/88 Fi28 den enskilde skattebetalaren. Av rättssäkerhetsskäl vill vi avskaffa den. Däremot vill vi som framförts tidigare i förslag till införa en Fi28 Förslaget att dra in likviditet från företagen motiveras med att detta skulle hejda kreditexpansionen, minska löneglidningen och stoppa fusionsaktiviteten i näringslivet. Förslaget är ett praktexempel på hur regeringen angriper symptomen snarare än orsakerna. Åtgärderna är av kosmetisk karaktär och har sannolikt kommit till för att tillfredsställa den opinion inom det socialdemokratiska partiet som anser att regeringens politik alltför generöst accepterat att företagens vinstnivå förbättrats . Vi anser för vår del att det finns starka principiella invändningar mot förslaget om likviditetsindragningar på det sätt som föreslås. Genom den lägre ränta som förutsätts betala är det i verkligheten ett slags beskattning. Basen för denna beskattning är en annan än vid tidigare likviditetsindragningar och bestäms av företagens ställning . Det ger dessutom åtgärden en retroaktiv karaktär. De stora likvida tillgångarna i företagen är resultat bl. a. av att det svenska bolagsskattesystemet låser in kapital i vinstrika företag och av att valutaregleringen omöjliggör placeringar utomlands med vinstmedel genererade i . Det faktum att det svenska näringslivet är starkt internationaliserat gör att försök att på konstlad väg hålla vinstmedel kvar i får ett antal negativa effekter. Utan valutareglering skulle kapitalet styras dit där det ger bäst avkastning och större disciplin krävas i den svenska ekonomiska politiken. har vid ett flertal tillfällen föreslagit att valutaregleringen skall slopas. Vidare har vi föreslagit att bolagsbeskattningen reformeras. Den nominella skattesatsen bör sänkas kraftigt från nuvarande nivå på , som företagens möjligheter till bokslutsdispositioner och vinstreglering genom avsättningar begränsas. Genom att företagen på så sätt tvingas att dela ut en större del av vinsten till aktieägarna, ökar kapitalets rörlighet och det kan i större utsträckning än styras till nyinvesteringar. Vi förordar alltså att dessa båda inlåsningsproblem löses långsiktigt i stället för att kapitalet låses in hos kortsiktigt. avstyrker förslaget om likviditetsindragning och hänvisar till de förslag med verkliga åtstramningseffekter som presenteras nedan. Den ekonomiska politiken bör främst ta sikte på de strukturella problem som finns i svensk ekonomi. De förslag vi framför nedan har denna inriktning. De nödvändiga kortsiktiga åtgärderna bör stå i god överensstämmelse med en sådan långsiktig strategi. De centrala ekonomiska problemen är framför allt följande: - Överhettning i ekonomin, dvs. alltför stor efterfrågan. Framför allt har Mot. prognosen för den privata konsumtionens ökning reviderats upp i för- Fi28 hållande till vad som angavs . - Pris- och kostnadsutvecklingen är alltför hög i förhållande till omvärlden. - Den ekonomiska tillväxten är för låg och i alltför hög grad konsumtionsledd. De kapacitetshöjande investeringarna i den konkurrensutsatta sektorn är för små. Ekonomins funktionssätt hämmas av en rad snedvridningar inom främst skattepolitiken. Vi föreslår i det följande åtgärder som är avsedda att medverka till att problemen minskar. Vi vill poängtera att dessa problem inte skulle vara lika framträdande om de förslag fört fram tidigare hade blivit genomförda. I stor utsträckning är således allvaret i dagens problem en konsekvens av att under en följd av år avvisat våra förslag. Som framgått tidigare gör vi bedömningen att den ekonomiska politiken i större utsträckning borde inriktas på att lösa de långsiktiga strukturella problemen i svensk ekonomi. Dit hör t. ex. den bristande expansionskraften i den konkurrensutsatta sektorn. Ett av grundproblemen är frågan varför den konkurrensutsatta sektorn inte växer tillräckligt för att ge balans i utrikes betalningarna vid full sysselsättning. Den konkurrensutsatta sektorn är inte bara industri utan också tjänster, och i många fall en kombination av tjänste- och varuproduktion. Viktiga skäl till varför den konkurrensutsatta sektorn i inte växer tillräckligt har att göra med utvecklingen av konkurrenskraften och osäkerheten om de framtida villkoren, kollektiva löntagarfonder m. m. håller på att omvandlas från ett industrisamhälle till ett tjänstesamhälle. kallas det kunskapssamhälle, informationssamhälle eller något liknande. Om man skall kunna se och utnyttja de möjligheter som ligger i detta tjänstesamhälle krävs flera förändringar av den ekonomiska politiken. Kunskap och informationshantering blir viktigare än råvaror och fysiskt kapital. Det ställer krav på utbildning och forskning. Ett konkret bidrag till detta ligger i förslaget till avveckling av de kollektiva löntagarfonderna, där en stor del av fondmedlen satsas på forskning. Kunskap är internationellt rörlig. Information sprids allt snabbare över världen, och den internationella konkurrensen ökar. Då ökar betydelsen av flexibilitet, förmåga till förnyelse och öppenhet i den egna ekonomin. Konkreta bidrag till detta är avreglering, näringsfrihet och strävan efter ett nära samarbete med EG:s inre marknad i fråga om varor, tjänster, kapital och arbetskraft. En mer välutbildad arbetskraft ställer högre krav på meningsfulla arbetsuppgifter. Bättre informationssystem på jobbet möjliggör också mer decentralisering av både ansvar och befogenheter. När rutinbetonade arbeten försvinner och kunskapsnivån hos de anställda höjs, ökar också möjligheterna att både upptäcka och utnyttja okända och okonventionella kombinationer och samband. Kraven ökar på kundanpassning av många tidigare standardiserade tjänster. Då måste också arbetets organisation förändras så att de anställdas yrkeskunskaper och kreativitet kan komma till sin rätt. Konkreta bidrag till detta är krav på slopade offentliga mono- Fi28 pol, reformering av offentlig tjänsteproduktion och fler enskilda alternativ. När individens beteende blir allt viktigare måste regler av olika slag utformas så att de stödjer det beteende vi vill uppmuntra. De flesta människor stimuleras mer av morötter än av piskor. Ett konkret bidrag till en sådan politik är krav på en kraftig sänkning av marginalskatten. Skattetrycket är för högt och bör sänkas. Eftersom sänkningar måste motsvaras av minskade utgifter, främst transfereringar, vill vi gå försiktigt fram. Möjligheten att sänka det totala skattetrycket skulle öka om den ekonomiska tillväxten vore högre. I vår partimotion om den ekonomiska politiken föreslog vi en sänkning av de totala skatterna med ca på helår räknat. Med hänsyn till senare tillgängliga uppgifter över skattebortfallet av vårt förslag om sänkta marginalskatter , genomförd bensinskattehöjning, föreslagen höjning av tobaksskatten och oljeskatten samt vårt nej till regeringens förslag om omsättningsskatt på penningmarknaden samt höjd ATP-avgift innebär vårt förslag nu en sänkning av de totala skatterna som är lika stor, nämligen ca på helår räknat. Därtill kommer vårt förslag att avskaffa vinstdelningsskatten och den särskilda ATP-avgiften till de kollektiva löntagarfonderna. Det viktigaste skatteproblemet är de stora skattekilarna. Dessa åtgärdas bäst genom sänkta marginalskatter. Inom loppet av bör marginalskatterna sänkas så att praktiskt taget alla heltidsarbetande får högst i skatt på en extrainkomst eller inkomstökning. Ett tal bör sättas vid . Det innebär att alla alltid får behålla minst hälften av en inkomstökning och att de allra flesta får behålla . Dessutom bör det automatiska inflationsskyddet återinföras. Ett första steg i en sådan reform bör tas . Vi föreslår därför att marginalskatten sänks för alla beskattningsbara inkomster från samt att inflationsskyddet återinförs. En sådan rejäl marginalskattereform skulle ge tre slag av positiva effekter arbetskraftsutbudet skulle öka, avtalsförhandlingarna skulle underlättas och det skulle bli mer lönsamt att spara och mindre lönsamt att låna. Finansiering bör ske genom andra skattehöjningar och minskade transfereringar, inte genom ökat budgetunderskott. I vårt budgetförslag redovisade vi i detalj vårt förslag till finansiering av det första steget genom bl. a. en minskning av grundavdraget med . och vissa besparingar inom sjukförsäkringen. Kapital- och företagsbeskattningen innehåller stora asymmetrier och skapar inlåsningseffekter. Även i detta avseende innebär vårt förslag till genomgripande skattereform väsentliga förbättringar. Förnyelse av den offentliga sektorn Mot. Den offentliga sektorn spelar en central roll i det svenska samhället. Den svarar för yttre och inre säkerhet. Den har stor betydelse för utbildning, forskning och kultur. Den är ett viktigt instrument för en ambitiös välfärdspolitik. Den offentliga sektorn har ca 1,4 miljoner sysselsatta och dess konsumtion motsvarar av BNP. Hur den hushållar med sina resurser har således en betydande inverkan på den svenska samhällsekonomin. Det påverkar också utrymmet ytterligare för reformer. Enligt beräkningar i en bilaga till långtidsutredning sjönk produktiviteten i den offentliga sektorn . Det finns inte minst mot den bakgrunden starka skäl att söka nya vägar att utveckla och förnya den offentliga sektorn. För denna utveckling finns två huvudstrategier: en inre reformation genom delegering, decentralisering, målstyrning och en bättre personalpolitik samt en yttre reformation genom konkurrens, entreprenader och enskilda alternativ. Dessa strategier bör enligt mening inte ses som alternativ utan komplement till varandra. Det inre reformarbetet i socialdemokratisk tappning har luften i stort sett gått ur. Det framgår inte minst av den kraftlösa redovisning som ges i kompletteringspropositionen. Den yttre reformationen avvisas av ideologiska skäl. Socialdemokraterna saknar alltså strategi för att lösa den offentliga sektorns problem och ta till vara dess möjligheter. En huvuduppgift i den inre reformationen är att bättre ta till vara de idéer, de kunskaper och den yrkesskicklighet som de offentliganställda besitter. Stelbent regeltänkande måste ge vika för tydliga mål och ökad frihet för personalen. Kreativitet måste stimuleras genom bättre belöningssystem. Personlig utveckling måste uppmuntras genom vidareutbildning, specialisering och arbetsbyten. Politikerna måste våga lita på personalen. En huvuduppgift i den yttre reformationen är att ge de enskilda alternativen inom vård, omsorg och utbildning rätt att verka på lika villkor. Det ger valfrihet, en alternativ arbetsmarknad för de offentliganställda och en chans att starta eget inte minst för många kvinnor. Men det driver också på den inre förnyelsen. Konkurrensen ger medborgarna en chans att rösta med föttema. Konkurrensen sporrar arbetsgivarna att ta bättre hand om sin personal. En inre och yttre reformation av den offentliga sektorn skulle bidra till att öka produktiviteten och stimulera en för hela samhällsekonomin nödvändig utveckling av tjänstesektorn. Även i andra avseenden bör regleringar slopas och ansvar decentraliseras. har föreslagit att de statliga bidragen till kommunerna med åtföljande regelsystem skall reformeras så att styrningen minskar, den lokala friheten okar och kostnadsutvecklingen kan begränsas. Som vi tidigare påtalat har regeringen under en följd av år hävdat att lönekostnadsökningen måste dämpas till den nivå som gäller i vår omvärld. Så har inte skett, vilket framgår av diagram 2, s. 7. Vi delar regeringens bedömning att en dämpning är nödvändig, men avvisar den metod som regeringen tycks vilja använda, nämligen den förhandlade inkomstpolitik som presenterats i den s. k. . Enligt vår uppfattning måste statsmakterna lägga fast goda och stabila förutsättningar för avtalsförhandlingarna, men därefter lämna själva förhandlingarna åt arbetsmarknadens parter. I begreppet stabila förutsättningar inkluderar vi en stram finanspolitik, fastlagda lägre - marginalskatter, automatiskt inflationsskydd (så att parterna inte behöver beakta inflationsprognoser), nej till höjda arbetsgivaravgifter samt en reformerad arbetslöshetsförsäkring. Dessutom anser vi att avskaffande av skatten på frivilliga vinstandelssystem på företagsnivå skulle skapa bättre förutsättningar för en dämpad löneglidning. På det statliga området har staten ett särskilt arbetsgivaransvar. Det är där särskilt viktigt att man inte medverkar till avtal som rullar problemen framåt i tiden. Så har uppenbarligen skett i årets avtalsrörelse, där det statliga avtalet innebär ett s. k. överhäng på . Regeringen avser även bestämma en utgiftsram för lönerna i den statliga sektorn. Denna bör utformas, säger regeringen, som en ram för nivåhöjningar. Enligt vad som anges i den reviderade finansplanen är det vad som gällt också .