mot · GB02U202 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:U202 av m. fl. (fp) om effektivare bistånd föreslår i denna motion åtgärder för att göra det svenska u-landsbiståndet effektivare och mer ägnat att främja demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. I detta syfte föreslås en avsevärd ökning av det bistånd som överförs via de enskilda organisationerna och en utfästelse om att detta bistånd skall öka till . De kan bidra till uppbyggnad av motsvarigheter i och på så sätt främja en ökad politisk mångfald. De har också en billigare administration, de har kunnat visa goda resultat och har ofta lättare att nå ut till biståndets viktigaste målgrupp, de fattigaste människorna. Vidare bör det humanitära biståndet utökas, bl. a. till södra . En ny post för humanitärt bistånd till bör inrättas och bl. a. kunna användas i . Två nya programländer - och - föreslås. Vidare bör förberedelser påbörjas för att längre fram göra , och till nya programländer. Biståndet till och föreslås bli sänkt med sikte på en avveckling av biståndspolitiskt ordnade former. Mot bakgrund av nöden och behoven i många , inte minst i , föreslås att biståndet skall öka sin andel av BNI. Biståndsramen föreslås uppräknad med 100 milj. kr. a. skapar utrymme för ett omfattande, nytt anslag för miljö, markvård och energi. Principen om obundet bistånd bör få starkare genomslag än . Bindning av bistånd till inköp av svenska varor och tjänster riskerar att leda till låg effektivitet. Anslaget till u-krediter bör sänkas och pengarna i stället komma till användning i fattigare . De multilaterala biståndsprogrammen har arbetat under svåra ekonomiska förhållanden. föreslår ökade anslag bl. a. till och till FN:s flyktingkommissarie. Svenskt livsmedelsbistånd bör upphandlas till världsmarknadspriser, inte till de högre svenska regleringspriserna. Nuvarande system innebär att 65 milj. kr. av biståndsmedel överförs inte till utan till det svenska jordbruket. De ökade krav på effektivitet som måste ställas motiverar en förstärkning av biståndets administration. 1 Inledning Mot. Vi har alla ett gemensamt ansvar för vår jord och för människans framtid. Liberaler tror på frihet i gemenskap mellan människor, en gemenskap som trotsar alla kulturella barriärer, alla geografiska avstånd, all egoism. Solidariteten måste vara gränslös. Vi i de rika länderna måste radikalt öka våra insatser för att solidariskt stödja människorna i i deras ansträngningar mot fattigdom och nöd, för frihet och självständighet. o Varje minut dör 18 barn av svält. o De människor som dog av svält är fler än de som miste livet båda världskrig, o Den värsta jordbävningen i modern tid - i - krävde 250 000 människoliv. Svält dödar lika många . 0 Antalet människor som svälter ihjäl motsvarar det antal som dödades av . Liknande, väl så skakande, siffror skulle kunna redovisas över konsekvenserna av sjukdomar och undernäring bland dem som överlever. Den tredje världen har många ansikten. är en alltmer heterogen grupp, där skillnaderna är långt mer framträdande än likheterna. Vissa har fått i gång en hoppingivande ekonomisk utveckling. I andra är framtidsutsikterna mörka i många avseenden: befolkningsutvecklingen, skuldbördan, livsmedelsproduktionen etc. Men vid sidan av de siffror som speglar katastroferna finns det också andra, ljusare tecken: medellivslängden i tredje världen har ökat med , barnadödligheten har halverats, läs- och skrivkunnigheten mer än fördubblats. Världen omkring oss uppvisar en nöd av proportioner som vi aldrig kan föreställa oss, bara ana när bilderna från svältlägren tränger in i våra vardagsrum. Men den visar också att vi aldrig får resignera, att lidandet kan bekämpas, att bistånd lönar sig. 1.1 Bistånd under omprövning Ordet kris används allt oftare i debatten om utveckling och om u-landsbiståndet. Själva debatten har också vuxit i intensitet under 1980talet. Det gäller såväl i vårt eget land som ute i världen. Det finns inslag i denna debatt som präglas både av bristande förståelse, utpräglad svartsyn och ren biståndsnegativism. På det stora hela rör det sig dock om en konstruktiv debatt grundad på en djup solidaritetskänsla. Mångfalden i debatten är uttryck för nytänkande och frihet från dogmer. Klyftan mellan rika och fattiga länder ökar. 1 många är mycket svag. Ofta håller den inte ens jämna steg med befolkningsutvecklingen. Orsakerna finns att hämta såväl i höjda oljepriser, sjunkande råvarupriser, alltmer omfattande protektionism i i-länder och dramatiskt stegrade skuldbörda, som i felaktiga prioriteringar, flaskhalsar och kapacitetsbrister, misslyckade utvecklingsprojekt och val av utvecklingshämmande politik i själva. Det finns ingen anledning att förneka att åtskilligt bistånd visat sig mindre Mot. lyckat i det sammanhang det satts in. Biståndsprojekt har inte sällan U202 misslyckats eller givit dålig effekt till följd av dålig anpassning till miljön. Bistånd är så komplicerat att vissa misslyckanden inte kan undvikas. I en del fall har biståndsprojekt och biståndsstrategier t. o. m. ökat problem. Detta är dock inget argument för minskat bistånd utan en uppfordran till ökade ansträngningar för ett bättre, effektivare och större bistånd. Vårt bistånd till kan aldrig och skall aldrig bli mer än hjälp till självhjälp. Det skall vara ett bidrag till egna strävanden att skapa och frigöra de resurser som människorna i dessa länder själva besitter. Endast genom en sådan inriktning kan klyftan mellan rika och fattiga överbryggas. Allt fler drar slutsatsen att det endast är deras eget arbete och val av utvecklingsfrämjande strategi som leder framåt. Vårt bistånd skall vara ett stöd i dessa ansträngningar. När såren efter började läkas och världen öppnades på nytt framträdde nya konstellationer och grupperingar av stater. Våra begrepp om världen - politiskt, historiskt, socialt - fick nya konturer och nytt innehåll. a. ökade informationen om den s. k. tredje världen och därmed engagemanget för de fattiga delarna av världen. Den stora och ofta dramatiska frigörelseprocessen bland tidigare kolonier, med början i och senare i , bidrog till intresset för fattigdomens problem och för den politiska situationen i ett antal länder som varit ganska okända för oss i . Länge - alltför länge - förblev den fattiga delen av världen en onyanserad, ofta diffus enhet i vårt betraktelsesätt. länder som alla kämpade med mer eller mindre omöjliga problem i en orättvis värld. Men verkligheten är väsentligt mer komplicerad än så. I denna del av världen finns länder med lång tradition av självständighet (t. ex. ). Där finns länder som kämpar med identitetsproblem i form av nya och sköra statsbildningar (framför allt i ) och där finns länder som, trots relativt lång politisk självständighet, arbetar i skuggan av någon stormakts ekonomiska dominans (främst i ). 1.3.1 Stagnation i världsekonomin präglades länge av en utdragen stagnation i världsekonomin. Orsak var de omfattande oljeprishöjningarna och särskilt 1979. Dessa drabbade de oljeimporterande särskilt hårt. Till detta kommer att i-länderna bedrivit en ekonomisk politik med starka handelsbegränsande åtgärder som slagit hårt mot både råvarupriser och övrig u-landsexport. För har det inneburit vikande exportmarknader, låg tillväxt i produktionen, försämrade bytesförhållanden, allt större betal- 5 ningsunderskott, en svår knapphet på valutor och växande skuldproblem. 1986 har inneburit en fortsatt kraftig påfrestning på de icke oljeexporteran- U202 de , särskilt söder om , där tillväxten per capita var negativ i många länder. Terms of trade har kraftigt försämrats genom att råvarupriserna sjunkit till rekordlåga nivåer . De ökande friktionerna i världshandeln drabbar också hårt. Denna utveckling har fortsatt . Skillnaderna är dock stora och flera asiatiska låginkomstländer har haft kraftig tillväxt. Skuldproblemen för många , inte minst de fattigaste, fortsätter att vara enorma. De lägre räntorna och lägre oljepriserna har visserligen gynnat många . Dessa fördelar har dock ätits upp och mer än det av lägre tillväxt i världshandeln, fallande eller stagnerande exportpriser, ökade handelshinder och minskat nettokapitalflöde. Särskilt hårt har låginkomstländerna i söder om drabbats. Handeln med och framför allt de villkor under vilka den bedrivs har en vida större betydelse för dessa än u-landsbiståndet. Det gäller i särskilt hög grad de 50 som inte hör till gruppen de fattigaste. Såväl deras export av jordbruksvaror som deras spirande export av industrivaror utsätts för omfattande handelshinder från de industrialiserade staternas sida. En liberalisering av världshandeln skulle få en utomordentligt stor betydelse särskilt för dessa länders fortsatta utvecklingsansträngningar. Sjunkande råvarupriser, länge höga oljepriser, hög dollarkurs och hög ränta har gemensamt försatt de flesta i en närmast hopplös situation. Tillsammans med den katastrofala skuldkrisen har detta lett till att många närmast hamnat i en konkurssituation. Det gäller inte minst flera av de stora med potentiellt goda utvecklingsförutsättningar som t. ex. , har alltmer alarmerande rapporter kommit om en förnyad svältkatastrof. Uteblivna regn, försenade regn och gräshoppskatastrofer har kraftigt reducerat skördarna. De stora flyktingrörelserna, bl. a. som följd av otaliga inbördeskrig, utgör hotfulla belastningar i en skör ekologisk miljö. Svenska biståndsländer som , och är hårdast drabbade. Till dessa hör även och . De oljeexporterande ländernas snabbt växande överskott placerades i stor utsträckning i den industrialiserade världens banker. Dessa blev på så sätt likvida som den ekonomiska nedgången gjorde det svårare för bankerna att finna lämpliga placeringsobjekt. Bankernas höga likviditet och flertalet stora lånebehov medförde att skulder och kom att öka mycket snabbt. samlade utlandsskuld beräknas nu överstiga . Höga realräntor, den länge mycket höga dollarkursen och stagnerande exportintäkter har lett till ett smärtsamt uppvaknande för alla som utnyttjade 1970-talets goda lånekonjunktur till att skuldsätta sig i stor omfattning. har en dramatisk nedgång skett i kreditgivningen till de fattiga Allt fler har hamnat i akuta betalningskriser och därmed Mot. förlorat sin kreditvärdighet. En lång rad har tvingats till omförhand- U202 lingar av sina skulder. De mest omfattande skuldkonsolideringarna har gällt stater som och . För de många små och fattigaste u länderna, särskilt de i , rör det sig om mindre skuldbelopp, men deras betalningssituation är än mer desperat. De är dessutom i stort behov av nya krediter och resurstillflöden. De rika ländernas ekonomiska åtstramningspolitik har fått till följd att biståndet till de fattiga länderna har stagnerat. Trots löftena i FN ligger OECD-staternas bistånd kvar på en nivå av endast hälften av de av BNP som utlovats. och ligger i utbetalningar. anges till och ligger därmed efter även . 1.4 i kris-Afrikas kris För många av de fattigaste , särskilt i söder om , har utvecklingen rent av varit negativ. Befolkningsökningen överträffar livsmedelsproduktionen. I en rad stater har den totala livsmedelsproduktionen rent av sjunkit. I många har förts en jordbrukspolitik som missgynnat ökad produktion. Stadsbefolkningens livsmedelskonsumtion har subventionerats genom låga priser, vilket hämmat livsmedelsproduktionen. Den inhemska valutan har övervärderats. Investeringsvolymen har sjunkit inom jordbrukssektorn. Till detta kommer en ekologiskt oförsvarbar överexploatering av de sårbara jordbruksjordarna. De senaste årens svältkatastrofer har visat att många inte ens under normala skördeår längre klarar av att föda sin växande befolkning. Mot denna bakgrund är befolkningsexplosionen i de fattigaste länderna oroväckande. Med en befolkningsökning på kommer många av de fattigaste länderna att fördubbla sin befolkning . Några av de fattigaste och folkrikaste staterna i skulle fram öka sin befolkning sålunda: (Källa: ) , som visserligen inte hör till de allra fattigaste staterna, beräknas fram öka sin befolkning från 96 miljoner till 163 miljoner. Befolkningsutvecklingen har lett till en allt kraftigare ekologisk utarmning av landsbygd. Alltmer odlingsbar mark tas i anspråk för jordbruk. Marken exploateras allt hårdare, vilket medför sjunkande avkastning. Skogar och vegetation skövlas för att ge plats åt den ökande befolkningen. Till detta kommer att ved ofta utgör den enda energi- och bränslekällan för u-landsmänniskor. Följden blir ökenutbredning och därmed en minskning av den jord som är beboelig för den växande befolkning- 7 Jordförstöringen medför i sin tur att översvämningar och andra naturka- Mot. 1987/88 tastrofer ökar i omfattning. Skogsskövlingen på är en U202 direkt orsak till de allt tätare översvämningskatastroferna i delta- och kustområden.Rader av växt- och djurarter står inför sin omedelbara utrotning på många håll i tredje världen. Den ökande befolkningen och de försämrade jordbruksvillkoren på landsbygden medför en stor inflyttning till städerna, främst av män. storstäder genomgår en explosiv tillväxt. Dessa städer saknar nästan helt förutsättningar att förse den växande befolkningen med sysselsättningstillfällen. Den sociala misären växer lavinartat. På detta följer växande kriminalitet och säkert politisk och social oro som kan omintetgöra varje ansträngning till utveckling. Endast ett par av världens fattigaste stater, t. ex. , har flerpartiparlamentarism. De allra flesta är militärdiktaturer eller enpartistater. Övergrepp mot mänskliga rättigheter och förföljelser av minoriteter tillhör vardagen i flertalet av dessa stater. Den överväldigande delen av världens ca 12 miljoner flyktingar kommer från . Det är inte svårt att föreställa sig hur denna utveckling kommer att kunna skärpas av den pågående befolkningsexplosionen. Allt fler, även i , gör nu den bedömningen att en satsning på livsmedelsproduktion och landsbygdsutveckling är nödvändig för att särskilt de fattigaste skall kunna föda sin befolkning och skapa drägliga levnadsvillkor. Det är i hög grad kvinnorna som bär upp den dagliga tillvaron på landsbygden. Det är också kvinnorna som i första hand får bära konsekvenserna av den snabba befolkningsökningen. Särskilt allvarligt är läget för många av de som valt att föra en starkt planerad och på importsubstitution inriktad ekonomi. Ofta har man i all välmening, främst av sociala skäl, sökt motverka marknadsekonomiska faktorer. Effekten har emellertid blivit att marknadsekonomin har slutat producera. Tillväxten har stagnerat. Försörjningen av den moderna sektorn med importerade insatsvaror, olja och reservdelar är hotad. Livsmedelsproduktionen har stagnerat, i många fall rent av sjunkit, till följd av en prispolitik som hämmar jordbrukarnas produktion, stelbenta och ineffektiva distributionssystem och kraftigt övervärderade växelkurser samt en omfattande jordförstörelse. Resurskrävande och centraldirigerade planeringsapparater har vuxit upp som ofta snarare motverkar än främjar ekonomisk utveckling. Dessa förhållanden präglar i särskilt hög grad många av stater. visar i sin bok genvägar. Ett perspektiv på krisen och biståndet i är de afrikanska samhällena fortfarande i hög grad baserade på småbruk inriktade på självhushåll. Dessa småbruk genererar föga utveckling. Den ideologi och de instrument för utveckling som valts i huvudstaden har endast i ringa grad kontakt med verkligheten på den afrikanska landsbygden. Där den haft det har resultatet ofta blivit det motsatta. De centrala administrationer som byggts upp har för afrikanska förhållanden varit alltför stora och resurskrävande, men med våra mått mätt och med avseende på de problem som skall tacklas har de varit alldeles för små och ineffektiva och saknat förmåga att åstadkomma en nationell resurstillväxt. 1.5 Biståndets förutsättningar Mot. I u-landsdebatten har begreppet Vita elefanter myntats. Det står för utvecklingsprojekt som varit för stora eller felaktigt utformade för att kunna fungera i den miljö de gjorts. Ofta har det visat sig att u-landet i fråga saknar kvalificerad personal eller rent av nödvändiga reservdelar o. d. för att kunna använda sig av projektet. Även många mindre utvecklingsinsatser på landsbygden har drabbats av personal- och underhållsbrist. Många skolor står tomma då inte har råd att betala lärarlöner. Sjuk- och hälsovårdsinrättningar saknar tillförsel av medicin och annan utrustning. Även många brunnsobjekt har slagit fel då stigande oljepriser gjort det för dyrt att införskaffa den diesel som erfordras för driften. I högre grad söker man nu hitta tekniska lösningar på utvecklingsprojekt som skall göra det möjligt för lokal drift med lokala resurser och förutsättningar. Av de utvecklingsprojekt som varit mest framgångsrika visar sig många bygga på den lokala befolkningens direkta medverkan i såväl genomförande som fortsatt drift av projekten. Enskilda organisationer som på ett helt annat sätt kan arbeta ute på fältet direkt bland människorna har här visat sig framgångsrika. Statliga biståndsinstitutioner är i högre utsträckning tvungna att arbeta via officiella kanaler i u-landet i fråga. Därmed försvåras ofta möjligheten att verkligen nå ut och biståndsmedlen används då mindre effektivt. Svenska enskilda organisationer kanaliserar ungefär 700 miljoner (inkl. katastrofbistånd och humanitärt bistånd till södra och ) av de totalt ca 9 000 milj. kr. som 1986/87 utgick i statligt svenskt bistånd. 2 Biståndets mål och medel Vi lever alla i en enda värld. Även om det kan verka vara ljusårs avstånd mellan den välmående svensken i hans ombonade tillvaro och den utblottade utmärglade tiggaren i hör vi alla ihop och är beroende av varandra. Utvecklingen har gjort detta än mer tydligt. Miljöförstöringen runt om i världen påverkar de grundläggande livsbetingelserna för alla människor, oavsett var de lever. Världens flyktingströmmar känner inga gränser, även om dessa görs allt svårare att passera. Aids känner inga geografiska, politiska, kulturella eller sociala barriärer. Hur vi utformar vår egen tillvaro får konsekvenser också för . Det gäller i särskilt hög grad för den handelspolitik vi bedriver och medverkar till internationellt. Handeln med och framför allt de villkor under vilka den bedrivs har en vida större betydelse för än u-landsbiståndet. Det gäller i särskilt hög grad de ca 50 som inte hör till gruppen de fattigaste. Såväl deras export av jordbruksvaror som deras spirande export av industrivaror, ofta teko-industri, utsätts för omfattande handelshinder från de industrialiserade staternas sida. En liberalisering av världshandeln skulle särskilt för dessa länder få en utomordentligt stor betydelse för deras fortsatta utvecklingsansträngningar. Den svenska biståndspolitiken bör därför inte ses isolerad. en del av våra relationer med . Andra politiska åtgärder, särskilt Mot. på handels-, jordbruks- och energiområdet, kan ha mycket större betydelse U202 måste därför föra en samordnad u-landspolitik, där vi prövar alla våra inrikes- och utrikespolitiska åtgärder även utifrån hur dessa påverkar våra relationer till . U-landsbistånd innebär att vi till överför resurser helt eller delvis i gåvoform för att stärka och stödja dem i deras utvecklingsansträngningar. Men det totala u-landsbiståndet i världen till de fattigaste länderna utgör av dessa länders totala BNP. Biståndet till de 25 fattigaste länderna i söder om utgör bara av dessa länders totala BNP. Det är således den väg och de utvecklingsinsatser som dessa länder själva väljer, som är helt avgörande för deras utveckling. 2.1 Målen för vårt bistånd Solidaritet med de fattiga är grunden för vårt u-landsbistånd. är olika och har sinsemellan väldigt olika förutsättningar för sin utveckling. Det är i första hand genom sina egna ansträngningar kommer att lyckas med sin utveckling. Det är de fattigaste som har störst problem att brottas med, som har minst resurser att utveckla, som har minst förutsättningar att ta vara på de möjligheter som en liberaliserad världshandel kan ge. Det är de som är i störst behov av vårt bistånd. Biståndet skall inriktas på att täcka människors grundläggande behov såsom mat, vatten, hälsovård och undervisning. Därför skall huvudinriktningen för svenskt u-landsbistånd även i fortsättningen vara att hjälpa de mest behövande - de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. En enig riksdag har fastställt att svenskt u-landsbistånd skall bidra till: o ekonomisk och social utjämning o ekonomiskt och politiskt oberoende o demokratisk samhällsutveckling Målen är alla likvärdiga och skall vara styrande för allt svenskt bistånd. Underutveckling och miljöförstörelse står i ett oupplösligt förhållande till varandra. Fattigdom, svält och överbefolkning leder till en rovdrift på jord, vatten och växtlighet som utgör grund för omfattande miljökatastrofer runt om i . En accelererande jordförstöring, ökenutbredning och sönderslagning av den ekologiska balansen rycker undan grunden för människors överlevnad och omöjliggör alla allvarligt menade utvecklingsansträngningar. Många i sig vällovliga utvecklingsinsatser och biståndsprojekt har inte tagit hänsyn till de ekologiska och miljömässiga förutsättningarna, vilket alltför ofta fått katastrofala följder. Miljövård är alltså en förutsättning för utveckling, och därför ter det sig naturligt - och nödvändigt - att sätta upp ett miljömål för biståndet. Vi hälsar den utredning som genomfördes i denna fråga med tillfredsställelse. Miljön som biståndsmål är i viss mån överordnat övriga mål. Det rör en grundläggande förutsättning för all utveckling och måste i allmänhet uppfyllas för att övriga mål skall kunna nås. Vi instämmer därför i Mot. regeringens förslag att ett femte biståndsmål - framsynt hushållning med U202 naturresurser och omsorg om miljön - skall införas. Vi vill starkt understryka att denna målformulering också måste åtföljas av konkreta insatser. I debatten om vårt bistånd har påståtts att endast en liten del av biståndet verkligen når de fattigaste människorna. Det är också en av de viktigaste anledningarna till varför kraven på effektivitet i våra biståndsprojekt och biståndskanaler måste skärpas. Landsbygdsutveckling, kvinnoinriktat bistånd och bistånd som kanaliseras genom enskilda ideella organisationer är en inriktning som i högre grad tar sikte på de fattigaste människorna. Tidsperspektivet får inte göras för kort. Det anses allmänt att det ofta tar innan en biståndssatsning kan utvärderas tillfredsställande i fråga om sin måluppfyllelse. Otåligheten både i u-länderoch från biståndsgivarna att se resultat är därför förståelig men får inte drivas för långt. Det kan dock vara möjligt att redan under ett biståndsprojekts gång se om det går åt rätt eller fel håll. Katastrofbistånd går mest och direkt till de fattigaste. Men även bistånd som i ett första skede kan tyckas gynna bara de näst fattigaste eller kanske rent av medelklassen i kan på litet komma att gynna även de fattigare med sina effekter. I en del fall kan det rent av vara en förutsättning för att åstadkomma den resurstillväxt som kan lyfta även de fattigaste människornas levnadsvillkor. U-landsbistånd har emellertid i många avseenden medverkat till att förbättra människors förhållanden. har läskunnigheten ökat dramatiskt i många länder, framför allt i . Bakom dessa framgångar ligger en starkt ökad satsning på primärskoleundervisning. I de afrikanska länderna söder om gick endast cirka en tredjedel av barnen i primärskola. hade andelen ökat till nära tre fjärdedelar (från till ). Dessa framgångar skulle inte ha kommit till stånd om inte biståndsgivarna, med som föregångsland, hade satsat energi, övertalningsförmåga och pengar på att stärka primärundervisningen. Hälsostandarden har också förbättrats avsevärt, inte minst i där medellivslängden har ökat från 1965 till 1984, och spädbarnsdödligheten har sjunkit från 155 per 1 000 invånare till 1984. Återigen kan man utan tvekan säga att detta i stor utsträckning är ett resultat av biståndsgivarnas påtryckningar och finansiella satsningar.