mot · GB02Bo244 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:Bo244 av m. fl. (c) om förnyelse av va-nätet Vatten- och avloppssystemet är så gammalt och dåligt underhållet att risken för katastrofala sammanbrott är uppenbar i många tätorter. På vissa håll når av den utpumpade vattenmängden användarna. De får dock betala även för det som försvinner under vägen. I avloppsnätet kan man i stället få upp till större vattenmängder än vad som tillförs från konsumenterna. föreslår ett långsiktigt program för att klara underhåll och förnyelse av va-nätet. I första hand bör programmet inriktas på att fram förnya de ledningar som lades ner . Läckande vattenledningar innebär slöseri med vatten och extra kostnader för konsumenterna. Läckande avlopp innebär miljörisker och kan leda till översvämning i reningsverken. De senaste årtiondenas samhällsbyggande har haft en stark inriktning på nyanläggning och nybyggnation, medan äldre investeringar rivits, fått förfalla eller stått outnyttjade. Det har gällt både bostadsbyggandet, komplementbebyggelsen i form av skolor, affärer, samlingslokaler m. m. samt kommunikationerna. Denna basinvesteringarnas motsvarighet till slit- och slängmetoden i fråga om varor håller dock inte i längden. senare del inriktades samhällsbyggandet starkare på underhåll och förnyelse . Det visade sig att det ofta ställde sig billigare att bygga om äldre hus än att riva och bygga nytt. Vägnätet visade allt fler tecken på förslitning. Det innebär ökade kostnader för näringslivet och fler olyckor. Denna förändrade inriktning när det gäller förnyelsen av samhällskapitalet har delvis kopplats samman med speciella insatser för att bereda fler sysselsättningstillfällen. Det har mindre uppmärksammats, att det verkligen behövs ökade ansträngningar för att underhålla och förnya olika delar av infrastrukturen och därmed åstadkomma bostads- och arbetsmiljöer, som ger trivsel och social samhörighet. Exempel på insatser som redan påbörjats är den upprustning av järnvägarna som drogs i gång av liksom ökningen av väganslagen från ungefär samma tidpunkt, satsningar på snabbare utbyggnad av sina nät för telefon, data och radio-TV, den intensifierade kommunala energiplaneringen, upprustningsbidragen till äldre samlingslokaler och det s. k. ROT-programmet för reparationer och ombyggnad i det äldre bostadsbeståndet. Ett mindre uppmärksammat område är det direkta förfall som hotar vatten- och avloppssystemet i många städer och tätorter. Denna utveckling är heller inte unik för . Något av en kris på detta område tycks förestå på många håll i . I finns vatten- och avloppssystem av mycket varierande ålder. I vissa städer är delar av Va-nätet , men den störssta utbyggnaden skedde . - då avloppsnätet i våra tätorter i princip är färdigbyggt - är drygt hälften av avloppsnätet eller . Av alla kommunala försörjningssystem är Va-systemet det största och mest kostnadskrävande. Det totala va-nätet omfattar , varav drygt hälften är avloppsledningar. Den sårbaraste delen är avloppsledningarna som till består av betongrör, vilka till sin huvuddel är mer än . Ungefär hälften av avloppsnätet är eller äldre. Betongrören har en begränsad livslängd. börjar problem uppträda, ledande till snabbt ökande kostnader för underhåll och reparationer. Den maximala livslängden har antagits till . efter det att nät har anlagts måste således ett växande antal reparationer företas, för att till slut bli så omfattande och kostsamma att renovering eller utbyte framstår som det enda möjliga. För att inte viktigt samhällskapital fortgående skall förstöras, är det viktigt att nu ta tag i situationen och inte skjuta allt större reparationsbehov framför sig. Nästan alla äldre rör av betong har läckor i fogarna. Dessutom förekommer i stor omfattning lägesförskjutningar som medför läckage. I dessa rörsystem finns det dessutom ofta sprickor. En ogynnsammare sammansättning av avloppsvattnet (syrlighet och högre temperaturer) har också medfört korrosionsskador på framför allt äldre betongrör. Till viss del är det asbeströr som måste bytas ut vilket fordrar särskild uppmärksamhet ur miljösynpunkt. Även rör som har installerats under har läckor. Beträffande de plaströr (PVC- och PEH-rör) som utgör ca 1/3 av de senaste installationerna saknar vi ännu uppgift om livslängd. Läckage från och till avloppssystem medför också erosion i omgivande markskikt och till följd därav sättningar i mark, vägar och gator. Ett växande problem är att framkomligheten i rörsystemet hindras med stopp och översvämningar som följd. Vattenledningsnätet består till 2/3 av gjutjärns- och stålrör med begränsad livslängd. Utbyte och nyinstallation sker huvudsakligen med plaströr. Även på detta område ökar behovet av åtgärder på grund av rörbrott, rost och förhöjt ph-värde i mark och vatten. har det också kommit rapporter om att kvaliteten på vattenledningsvattnet blir allt sämre genom olika föroreningar. Förnyelsen av de äldre systemen är arbets- och kostnadskrävande. Sedan ny utrustning installerats sjunker emellertid underhållskostnaden permanent på grund av de nya materialens större hållbarhet. En målmedveten upprustning och förnyelse förutsätter en god överblick över existerande system. En sådan finns inte i många tätorter. En viktig uppgift är därför att kartlägga avloppssystemens utbredning och tillstånd och identifiera de system som måste ges förtur. Det är viktigt att inte åtgärda endast begränsade ledningssträckor utan hela system. Erfarenheten visar att partiella åtgärder lätt leder till högre belastning och starkt ökande skador i de icke åtgärdade delarna av ett föråldrat system. Skall inte avlopps- och färskvattensnäten snabbt försämras, krävs att underhåll och renovering håller jämna steg med slitage och förstörelse. Med nuvarande förnyelsetakt ersätts avloppsrör med en fysisk livslängd av i en takt som förutsätter hållbarhet. Det behövs alltså en mycket kraftig förstärkning av underhållet av va-nätet på många håll i landet. I är t. ex. förnyelsetakten 1:500 år. Tillämpat bakåt i tiden, i stället för framåt, skulle detta medföra att avloppsrör från Vasatiden fortfarande skulle vara i bruk! Den misshushållning som följer med bristande underhåll av va-nätet visar sig dels i slöseri med våra vattenresurser och negativa miljöeffekter till följd av översvämning i reningsverk och läckage av grundvatten, dels i högre kostnader sett . Vattenledningssystemen läcker i genomsnitt ut av vad som lämnar vattenverket på väg till konsumenten. I vissa kommuner når så litet som användarna, men kunderna debiteras för den totalt utpumpade mängden enligt självkostnadsprincipen. Vattenmängden i avloppssystemen vid reningsverken kan i gengäld vara två till större än de som tillförs systemet från konsumenterna genom inläckage och infiltration i läckande fogar och sprickor. Läckagen skadar grundvattnet och medför i allvarliga fall risk för överströmning i drickvattensystemet. De alltför stora vattenmängderna i reningsverken leder till överbelastningar och försämrar reningseffekten. Man räknar med 21000 driftstörningar bara i avloppsnäten till en kostnad av 25 000 per gång, dvs. drygt 1/2 miljard . Det går inte att bortse från risken för direkta katastrofer med sammanbrott av ledningsnät i tätorter med gamla ledningssystem. Av avloppsledningsnätet är 30-35 000 km under de närmaste decennierna aktuella för utbyte. Beträffande den allra äldsta delen av nätet är förnyelsebehovet särskilt stort. Bedömningar i branschen pekar på att minst 11/2 miljard i förnyelseinsatser (renovering, ombyggnad, nybyggnad) skulle behövas för att komma upp till en acceptabel nivå. Vill man dessutom ta igen gamla försummelser krävs belopp omkring det dubbla. Värdet på det svenska ledningsnätet i funktion är sannolikt . Det är alltså ett stort samhällskapital att försvara mot nedbrytning. Nuvarande renoveringstakt om . är under alla förhållanden orimligt låg. Ett målmedvetet åtgärdsprogram för att undanröja det hot som ligger i ett framtida sammanbrott av de svenska va-systemen och att systematiskt ta igen eftersläpningen skulle t. ex. kunna rikta in sig på att fram i första hand förnya den del av avloppsledningssystemet som är anlagd . Ett program bör omfatta finansiella frågor och möjligheterna att i sammanhanget utnyttja beredskapsarbete, miljöfrågor i vid mening och i arbetsmiljösammanhang. Den skall utgöra en grund för industrins inriktning och för att dimensionera utbildning. Det bör särskilt framhållas att kompetensen ute i kommunerna i dessa frågor måste upprätthållas. Det behövs i kommunerna inte enbart en inventering för att klarlägga behovet av underhåll när det gäller va-näten. Det måste också klarläggas hur kommunerna skall kunna få ekonomiskt utrymme för insatserna. Därvid bör påpekas att kommunallagen ger kommunen rätt att ta ut avgifter som gör det möjligt att långsiktigt försvara investeringar på detta område. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ett långsiktigt program i syfte att säkerställa underhåll och förnyelse av kommunernas va-nät i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () ()