mot · GB02Kr327 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Kr327 av () om översyn av närradion Närradion kom till som en ny möjlighet för föreningar och folkrörelser att sprida sitt budskap och informera om sin verksamhet. Den nya radioformen har blivit en succé. deltar tiotusentals människor i närradiosändningar på närmare hundra olika platser. Närradion är ett bra och billigt medium som snabbt och lätt når många människor. Dess nisch i vårt alltmer storskaliga mediesamhälle är att skildra den lokala verkligheten, vad som händer i kvarteret, på fritidsgården, i skolan, på arbetsplatsen, på idrottsarenan eller på föreningsmötet. har även andra intressen fått upp ögonen för närradions genomslagskraft. Det gäller inte i första hand kommersiella krafter, utan kommuner, landsting och myndigheter. Trots att dessa kategorier inte kan få egna sändningstillstånd medverkar de i en allt större omfattning i närradion genom att sluta samarbetsavtal med lokala närradioföreningar. Oaktat det säkert stora behovet att sprida och annan samhällsinformation, måste denna utveckling ses med stor skepsis. Hela idén om närradion som föreningsradio hotas om ekonomiskt starka intressenter tillåts breda ut sig i det begränsade eterutrymmet på föreningslivets bekostnad. Närradion måste fortsätta att vara ett medium för det lokala föreningslivet. Kommuner, landsting, myndigheter, institutioner m. fl. bör inte få sända närradio eller medverka i närradion genom att sluta samarbetsavtal med närradioföreningar. Regler som hindrar att den gällande lagstiftningen kringgås bör övervägas. Det finns därför anledning för den statliga tillsynsmyndigheten, närradionämnden, att granska utvecklingen i landet när det gäller närradiolagens tillämpning och efterlevnad, och om det visar sig nödvändigt ta initiativ till en lagändring. Närradion har utvecklats efter olika mönster beroende på lokala förutsättningar på de platser där närradio har sänts. Delvis nya modeller för närradioverksamhet har uppkommit. Ett problem i det sammanhanget är att lagstiftningen på närradioområdet inte har utvecklats i samma takt. Två frågor som måste ägnas större uppmärksamhet är närradioföreningarnas juridiska status och närradiosändarnas effekt. I takt med att närradion har utvecklats från en blygsam försöksverksamhet till en ny folkrörelse, har närradioföreningarnas uppgifter och ansvar ökat. Inte minst när det gäller fördelningen av sändningstider har närradioföreningarna fått en central roll, som närmast kan liknas vid myndighetsutöv Trots detta är föreningarnas juridiska status oklar. Den situation som uppstår när två eller flera närradiosändare etableras på samma ort är vidare otillräckligt reglerad i gällande lagstiftning. Enligt den praxis som har etablerats skall en och samma närradioförening styra fördelningen av sändningstider oavsett om antalet sändare är en, två eller flera. Något egentligt stöd för denna tolkning är emellertid svår att hitta i lagstiftningen. En uppdelning mellan sändarna på t. ex. olika föreningskategorier eller olika programtyper skulle gynna närradions utveckling och göra närradiolyssnandet mera attraktivt. Tyvärr visar erfarenheten att sådana uppdelningar är svåra att genomföra om en och samma närradioförening skall fördela sändningstiderna på flera sändare. Mycket talar alltså för att närradioföreningarnas roll och juridiska status bör ses över. När det gäller närradiosändarna har de från början haft en standardeffekt på 10 Watt. Denna begränsade sändarstyrka ger godtagbar mottagning inom ett område från sändaren. I till ytan små kommuner innebär detta inte något problem. Däremot uppkommer svårigheter för föreningslivet i större kommuner. Det är svårt att motivera varför närradiosändarnas styrka skall vara densamma, oavsett kommunens storlek. Föreningar med medlemmar utspridda över en stor del av kommunens yta bör ha samma behov av att sprida sin information som föreningar med medlemskretsen samlad i centralorten. Visserligen har en uppmjukning successivt skett, så att det är möjligt för en närradioföreningar att öka sändareffekten om särskilda skäl finns. Någon generell regel som ställer närradiosändarnas styrka i relation till kommunens storlek och föreningslivets behov finns dock inte. Även på detta område förefaller en översyn av lagstiftningen och dess tillämpning vara lämplig. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om granskning av bl. a. kommuners, landstings, myndigheters och institutioners medverkan i närradion och om åtgärder för att förhindra missbruk av närradion, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av närradioföreningarnas roll och juridiska status, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av gällande regler för närradiosändarnas styrka. 1987/88 Kr327