mot · GB02Jo809 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:Jo809 om en i miljömål När BT-Kemi-affären inträffade var det flera saker som samverkade till att verksamheten kunde fortgå och att den trots allt fick upphöra. Det viktigaste var företagsledningens skrupelfria inställning. En annan mycket viktig faktor var myndigheternas passivitet, nonchalans och inkompetens. Det gäller hela raden av myndigheter från den lokala hälsovårdsnämnden, tillsynsmyndigheten , naturvårdsverk och koncessionsnämnd. Dessa myndigheter tog ingen notis om allmänhetens varningar och krav. Ytterligare en faktor var massmedias likgiltighet eller oförståelse. Rapporteringen var med ett undantag större delen av tiden godtrogen och utan intresse. Det var inte förrän i slutet av affären när de stora avslöjandena redan var gjorda som massmedia hårdbevakade affären och därmed sannolikt bidrog till att verksamheten tog slut fortare än annars. Det var allmänheten, inte myndigheterna, som avslöjade och rapporterade olagliga utsläpp och nedgrävda tunnor till misstrogna myndigheter och ljugande företagsledning. Myndigheternas agerande och handfallenhet väckte djup misstro hos allmänheten. företagna opinionsundersökningar visar att den misstron består. Scan-Dust-affären visar att historien upprepas, företagsledning och myndigheter agerar på samma sätt som i BT-Kemi-affären . - innan Scan-Dust kom till - skrev docenten , då ledamot av miljövårdsberedningen, till dåvarande jordbruksministern och föreslog en mellanform av haverikomission och offentlig utfrågning under ledning av en domare som ett medel för allmänheten och framför allt dem som direkt kan påverkas av miljöstörningar att få fakta klarlagda. Förslaget skall ses mot bakgrund av iakttagelser och erfarenheter av allmänhetens misstro mot tillsynen enligt miljöskyddslagen m. fl.. förklarar att vid en tillbakablick på det senaste årtiondet i svensk miljövård framstår en faktor som oförändrad eller t. o. m. förstärkt, nämligen en utbredd misstro bland allmänheten. Den kan rikta sig mot dem som utövar miljöfarlig verksamhet m. fl. men också, och inte minst, mot dem som övervakar dessa verksamheter, tillsynsmyndigheterna. I offentlig utredningstext (t. ex. SOU 1978:80) ges exempel på missförhållanden och levereras kritik mot tillsynsmyndigheten. BT-Kemi-affären var inte unik annat än i synlighet. De flesta missförhållanden, som antyddes i miljöskyddsutredningen (SOU 1978:80), förefaller kvarstå. Det är inte alls svårt att samla ett antal personer som har god inblick i hur tillsynen numera bedrivs och som då berättar om undfallenhet eller än värre attityder från tillsynsmyndigheter mot företagare. I samband med BT-Kemi-affären uppenbarades t. o. m. direkt mutbrott. Förhållandet att en och samma person har dubbla lojaliteter och spelar flera roller har omvittnats i flera fall. Med hänsyn till att förhållandena inte blivit bättre anser jag det befogat att förverkliga detta förslag som jag bifogar motionen som ytterligare motivering. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om en i miljömål. UNIVERSITET JURIDISKA FAKULTETEN OCH JURIDISKA INSTITUTIONEN Mot bakgrund av iakttagelser och erfarenheter av allmänhetens misstro mot tillsynen enligt miljöskyddslagen m. fl. vill jag i det följande föreslå en mellanform av och offentlig utfrågning under ledning av en domare som ett medel för allmänheten och framför allt dem som direkt kan påverkas av miljöstörningar att få fakta klarlagda. Jag utvecklar nedan dels bakgrunden till förslaget, dels huvudpunkterna av detsamma. Vid en tillbakablick på det senaste årtiondet i svensk miljövård framstår en faktor som oförändrad eller t. o. m förstärkt, nämligen en utbredd misstro bland allmänheten. Den kan rikta sig mot dem som utövar miljöfarlig verksamhet m. fl. men också och inte minst mot dem som övervakar dessa verksamheter, tillsynsmyndigheterna. I offentlig utredningstext (t. ex. SOU 1978:80) ges exempel på missförhållanden och levereras kritik mot tillsynsverksamheten. BT-Kemiaffären var inte unik annat än i sin synlighet. De flesta missförhållanden, som antyddes av miljöskyddsutredningen, förefaller kvarstå. Det är inte alls svårt att samla ett antal personer som har god inblick i hur tillsynen numera bedrivs och som då berättar om undfallenhet eller än värre attityder från tillsynsmyndigheter mot företagare. I samband med BT-Kemiaffären uppenbarades t. o. m. direkt mutbrott. Förhållandet att en och samma person kan ha dubbla lojaliteter och spelar flera roller har omvittnats i flera fall. Personer som varit anställda på ett företag går över till tillsynsmyndighet och utövar sedan myndighetsuppgifter gentemot just det företaget, t. ex. är ett litet land och förbindelser mellan förorenare och tillsynsmyndigheter - och kanske också lojaliteter dem emellan - kan bli intensiva. En juridisk analys av beslutsmotiveringar och andra framförda argument för hur tillsynsmyndighet har agerat i visst fall inger betänkligheter i samma riktning som det sagda. Det finns inga som helst tecken på att tillsynen mer allmänt skulle ha skärpts på ett signifikant sätt under det senaste årtiondet, och heller inte sedan 1981 års ändringar i miljöskyddslagen. Det finns vissa regionala och lokala undantag från detta, men i det stora hela har ändringar inte medfört några stora förändringar för tillsynens bedrivande. För vissa slags verksamheter utanför miljöskyddslagens tillämpningsområde är lagreglerna själva utformade för att utestänga allmänheten. Jag avser atomenergilagen. Tillståndsprövningen enligt denna försiggår i vad många skulle kalla det fördolda, och brott mot säkerhetsföreskrifter får inte åtalas av åklagare utan att kärnkraftsinspektionen har anmält det till åtal. Men någon i lag uttalad åtalsplikt för kärnkraftsinspektionen finns inte. Kritik som om den vore riktig är mycket besvärande har riktats mot den svenska miljövårdens rättssäkerhet m. m. av både författare och i debatter, seminarier m. m. Något systematiskt bemötande av sådan kritik förekommer inte. Jag tror detta beror på att kritiken helt enkelt i sina huvuddrag är korrekt. I min egen verksamhet som () länsstyrelsetjänsteman, sedan forskare, universitetslärare och verksam inom har jag sett eller på annat sätt kommit i kontakt med ett mycket stort antal händelser och fenomen som inte kan beskrivas som annat än grova försummelser eller värre. Framför allt har jag getts många exempel från tjänstemän på hälsovårdsnämnder och länsstyrelser på vad som inte är annat än olaglig hänsyn gentemot förorenare och liknande. får jag från personer utanför myndighetsorganisationen en stor mängd exempel på misstänksamhet och känsla av vanmakt. Och tillsammans ger allt detta en bild, i vilken BT-Kemi-affärens alla tragiska och olustiga detaljer passar in förträffligt. Risken förefaller stor för att en fortsättning på nuvarande förhållanden kan ge en i så hög grad ökad misstro att vilsegångna militanter möter ett gensvar som de saknat i landet. En sådan utveckling måste med all kraft hindras. Den nya miljöskyddslagens krav att tillsynsmyndigheter (i praktiken vanligen länsstyrelserna) måste anmäla alla straffbara överträdelser av miljöskyddslagen till åklagare har, av allt att döma, knappt alls följts. Jag känner själv till fall där åtalsanmälan har underlåtits som olika former av förbindelser mellan företagaren och myndigheten har utnyttjats. I lagen (1970:000) om påföljder och ingripande vid olovligt byggande m. m. (svartbyggelagen) infördes en ganska likartad anmälnings- och åtgärdsplikt för byggnadsnämnderna. Den enda undersökning som gjorts av den lagens effekt pekar i precis samma riktning som mina redovisade antaganden om miljöskyddslagens anmälningsplikts efterlevnad, nämligen praktiskt taget ingen effekt alls.1 Jag blir allt starkare övertygad om att det inte kommer att lyckas att få tillsynsmyndigheter i allmänhet att så värst mycket bättre fullgöra sina skyldigheter, såvida man inte vidtar sanktioner också mot dem vid fall av obehöriga hänsyn etc. Jag tror vidare att varken JO eller åklagare är beredda att medverka till att med kraft minska inslagen av myndighetsmissbruk, jäv, påtryckningar och obehöriga hänsyn i övrigt. Bara helt uppdagade mutbrott torde också i fortsättningen regelmässigt beivras. Jag tror slutligen att man inom överskådlig framtid inte skulle kunna få tillsynsmyndigheterna att fungera villigare och effektivare än genom att ytterligare skärpa regler om åtalsanmälningsplikt m. m. En regel som inte följs kan inte gärna fås att fungera bättre genom att regeln i fråga skärps än mer. Om man ändå vill ändra på de ovan beskrivna förhållandena och framför allt om man vill minska grunderna för misstron borde nya vägar prövas. 1 , T: Något om påföljdsreglerna vid olovligt byggande. Uppsats i tillämpade studier, i . Bifogas i ett ex. sådan vore att överväga något som bäst liknar en kombination mellan en och ett offentligt förhör eller snarare utfrågning. Viss förebild har man i t. ex. sjöförklaringen. Om ett haveri eller ovanligt stort utsläpp eller liknande inträffar, skulle en sådan utfrågning kunna påfordras av någon som anser sig berörd av det inträffade. Proceduren kan ledas av t. ex. en domare från fastighetsdomstolen eller - vilket sannolikt inte är möjligt av resursskäl - än bättre av någon av ordförandena i . Skyldig att inställa sig skulle vara envar som ansvarar för den verksamhet eller åtgärd som misstänks ha någon betydelse för händelsen. Även anställda där ska delta om någon kallar dem. Samma skyldighet ska gälla för den som har eller har haft tillsynsuppgifter som kan beröras av det inträffade eller det befarade. Alla dessa ska vara skyldiga lämna uppgifter om relevanta förhållanden och svara på frågor som har anknytning till förhandlingens syfte. Svaren kan avges under något slags sanningsansvar. Rätt att ställa frågor ska envar ha. Ordföranden har att bedöma huruvida frågorna är relevanta. Förhandlingen protokollförs på ungefär samma sätt som koncessionsnämndens numera. Eventuellt kan man överväga att låta ordföranden ha som bisittare en domare från annan tingsrätt med erfarenhet av bedömningar av vårdslöst och brottsligt handlande etc. Förutom protokollet, för vars innehåll ordföranden ansvarar, kan man överväga att låta ordföranden med bisittare avge ett utlåtande om vad förhandlingen har utvisat - något i stil med vad en kan avge. Reglerna om övergrepp i rättssak i bör modifieras så att de skyddar också dem som ska ge information vid denna typ av förhandling. Om ordföranden och bisittare avger ett utlåtande ska detta inte ha egen rättsverkan i kommande brott- och skadeståndsmål. Förhandlingen ska ordnas mycket skyndsamt och kunna förenas med besiktning av olika verksamheter m. m. ska ha rätt att lämna uppgifter - även under sanningsansvar om uppgiftslämnaren så önskar. Förhandlingen ska ordnas om någon person påfordrar detta samt en domare i fastighetsdomstolen (eller koncessionsnämnden) efter en summarisk bedömning finner det vara i viss mån sannolikt att - ett villkor av betydelse i ett tillstånd har överträtts - en verksamhet utövas i strid mot någon bestämmelse av större betydelse - en onormal händelse eller olycka har hänt som kan påverka den nyttre - något onormalt av betydelse har hänt eller pågår i den yttre miljön. Förslaget kan naturligtvis utvecklas mycket noggrannare, men det är inte nödvändigt . Jag har velat fästa uppmärksamheten på att tillsynen inom miljövårdsområdet på flera sätt är sämre än flertalet medborgare och politi Jag har framför allt velat visa på behovet av och möjligheten att låta allmänheten få en effektiv insyn i vad som verkligen pågår i miljön. Redan insynen som sådan kommer att ha en positiv inverkan, både politiskt och psykiskt. Den kan också bidra till en effektivare tillsyn på flera sätt. Mina iakttagelser och andra grunder avser olika delar av landet. På vissa håll är förhållandena bättre än dem jag antytt, men inte så utbrett att bilden jag gett av gapet mellan lagstiftarens intentioner och faktiskt resultat modifieras. När t. ex. specialfartyget gick på grund, var åtgärden att tillsätta en som inte hade beröring med vare sig eller tillsynssidan på atomenergiområdet med säkerhet politiskt och psykologiskt nödvändig. Motsvarande insikter kan också användas för överväganden om förbättringar inom miljövården i stort.