mot · GB02A492 · 1988-01-24 00:00:00 — Om det finns efterfrågan bör dock även mindre lägenheter på t. ex. ett rum och kök byggas. Det kommer under överskådlig framtid att finnas en efterfrågan på små, och därmed också billiga lägenheter från t. ex. ungdomar. Det finns all anledning att försöka lösa ungdomarnas bostadsproblem med mer fantasi. Det finns inte heller någon anledning för staten att moralisera eller ha synpunkter på människors boende. Vi vill ha valfrihet. Vi har bestämt avvisat de tankegångar om en ny utrymmesnorm som redovisades i bostadskommitténs delbetänkande. Denna norm innebar att inga lägenheter som är mindre än två rum och kök skulle godtas för permanent boende. En strikt tillämpning av denna norm skulle enligt bostadskommitténs beräkningar medföra att mer än var tionde lägenhet skulle elimineras genom ombyggnad eller rivning. Det är bra att regeringen valt att inte lägga fram något förslag om en ny norm. 5.2 Boendekostnader i storstad En ledstjärna för de fackliga organisationernas arbete i har varit den solidariska lönepolitiken. Den innebär att lika lön skall betalas för lika arbete. Den riktar sig bl. a. mot uppkomsten av regionala lönedifferenser. Det skall inte vara möjligt för arbetsgivare i storstäder och andra expansiva områden att attrahera personal genom att betala högre löner. Det skall inte heller vara möjligt för befolkningen i glesbygder att hålla liv i sina företag genom att acceptera att arbeta för lägre löner. De fackliga organisationerna har i stort sett varit framgångsrika i sin kamp för den solidariska lönepolitiken. Samma arbetsinsats betalas med i stort sett samma lön i hela landet. som en betydande utjämning har skett inom landet på inkomstsidan föreligger emellertid betydande interregionala skillnader på kostnadssidan. Levnadskostnaderna blir högre i storstadsområden. Dessa skillnader är speciellt påfallande när det gäller boendekostnaderna, särskilt när det gäller boende i villor och bostadsrättslägenheter. Orsaken är i främsta rummet att expansionen driver upp i första hand markpriserna, i andra hand byggnadskostnaderna. Bostads- och hyresundersökningen 1985 ger en antydan om dessa regionala skillnader. För städer över 75000 invånare anges vid villaboende en genomsnittlig bostadsutgift på . per hushåll, medan motsvarande utgift för mindre orter endast uppgick till . Det ansågs tidigare vara ett naturligt inslag i skatteförmågeprincipen att olikheter i regional kostnadsnivå skulle beaktas vid beskattningen. skedde genom ortsavdrag, som var olika i olika delar av landet. dessa avdrag i , och . I det senare fallet berodde de höga levnadskostnaderna på andra faktorer än förekomsten av expansiva områden inom länet. Ortsavdragen har emellertid avskaffats och ersatts med ett över hela landet enhetligt grundavdrag. som ortsavdragen avskaffats och därigenom möjligheten att beakta att de höga levnadskostnaderna i storstadsområden försvunnit kan det konstateras att den svenska inkomstbeskattningen fortfarande ger betydande möjligheter att beakta typiska glesbygdsmerkostnader. Särskilt påfallande är att kostnaderna för arbetsresor i är avdragsgilla. Där de allmänna kommunikationerna är dåliga kan avdrag medges för arbetsresor som gjorts med egen bil. Långa arbetsresor är en vanlig konsekvens av glesbygdsboende. Genom rätten till avdrag för resekostnaderna kompenseras de som bor i glesbygderna till stor del för en betydande merkostnad som glesbygdsboendet medför. De merkostnader som förorsakas av storstadsboendet kompenseras däremot inte genom skattesystemet. Bostadsbeskattningens utformning ledde tvärtom till att dessa merkostnader ökar. De som bor i storstadsområdena tvingas inte bara betala mer för sitt boende, utan måste också betala en högre skatt för detta boende. Medelvärdet för ett försålt småhus i län var , medan medelvärdet för ett försålt småhus i var . Eftersom bostadsbeskattningen är kopplad till taxeringsvärdet och taxeringsvärdet är kopplat till fastigheternas försäljningspris, leder denna differens till en särskilt hård skattebelastning av villaägare i och andra storstadsregioner. har i sitt delbetänkande SOU 1984:36 sökt belysa skillnaderna mellan olika regioner. I sina kalkyler har kommittén därvid utgått från en medelfastighet i med taxeringsvärdet . och en medelfastighet i en mellankommun (30000- 74999 invånare) med taxeringsvärdet . Enligt en kalkyl utförd av (1985/86:701) skulle ägaren till Stockholmsfastigheten (under vissa antagna betingelser) få ta upp ca . mer vid taxeringen till inkomstskatt än fastighetsägaren i mellankommunen. Vid en inkomst om . och en skattesats på . skulle skillnaden i skatteutfallet bli . Till detta kommer en högre (särskild) fastighetsskatt: skillnaden kan beräknas till . För större fastigheter kan denna klyfta bli avsevärt djupare, eftersom schablonintäkten för fastigheter med taxeringsvärden . räknas efter högre procentsatser. Vad är då skälet till att villaägare i storstadsområden utöver högre kapitalkostnader för boendet också skall belastas med en skatt som i normalfallet kan vara högre än mellankommunvillaägarens? Finns det några rimliga skäl till denna sneda fördelning av skattebördan? Nej, det är svårt att finna några sådana skäl. Det ursprungliga syftet bakom villabeskattningen var inte att åstadkomma någon utjämning i bostadskost naderna mellan landets olika delar. Snedbelastningen har långsamt förvärrats utan att några principiella ställningstaganden förekommit. När lågräntepolitiken släpptes och räntesatserna anpassades till inflationen blev effekten att räntorna på det i fastigheten nedlagda upplånade kapitalet snart kom att överstiga schablonintäkten. De egna hemmen kom i växande utsträckning att visa underskott. Det gällde naturligt nog särskilt nybyggda eller nyförvärvade fastigheter, som till övervägande del var lånefinansierade. Den obegränsade rätten till avdrag för räntekostnaderna medförde således att allt fler villaägare kom att redovisa underskott i inkomstläget annan fastighet, som de drog av från sina övriga inkomster. Man kan anlägga olika synpunkter på denna avdragsrätt. Från interregional utjämningssynpunkt var den emellertid betydelsefull. Den medförde att de merkostnader som stockholmarna fick betala i förhållande till dem som bodde på landsbygden för ett likvärdigt hus till stor del utjämnades vid beskattningen. När avdragsbegränsningen infördes inskränktes denna utjämning, och därmed tilltog klyftan mellan villaägare i olika delar av landet. Efter avdragsbegränsningen framstår progressiviteten i villabeskattningen som en anomali. Det reella syftet med progressiviteten var ursprungligen att begränsa effekterna av ränteavdragen för ägare till mera lyxbetonade villor. Sedan möjligheten till ränteavdrag inskränkts hänger den progressiva villaschablonen i luften. Genom att såväl inkomstbeskattningen som kapitalbeskattningen är progressiv kan man genom dessa skattetyper införa det mått av progressivitet som man önskar i skattesystemet. Att därtill ha en tredje progressiv skatt skapar bara oreda i systemet och gör det i själva verket svårare att hantera de båda först nämnda instrumenten. Problemet med en alltför splittrad progressivitet i avgifts- och skattesystemet har uppmärksammats i många olika sammanhang, bl. a. i slutrapporten från LO:s utredning om den offentliga sektorn. Den slutsats som dras där och som dragits i flera andra inlägg är att det inte från utjämningssynpunkt är någon poäng att stapla olika progressiva system på varandra. Även i övrigt finns det skäl att införa den reformering av bostadsbeskattningen som förestår och se till att den nu tillämpade snedbelastningen mellan olika regioner elimineras. utredningar, villabeskattningsutredningen (Ds Fi 1966:4) och fastighetstaxeringskommitté (Ds B 1980:5), har varit medvetna om problemen men med hänvisning till kravet på enkelhet i beskattningen ändå avstått från att föreslå regionalt mer rättvisa modeller. Även bostadskommittén, som i ett delbetänkande (SOU 1985:36) behandlar frågan, anför enkelhetsargument mot införande av en regionalt differentierad beskattning. Därtill för kommittén ett resonemang om att en eventuell förändring av beskattningen skulle få ett sådant genomslag i prisbildningen att det åsyftade resultatet endast skulle bli temporärt. Denna synpunkt är emellertid föga övertygande, eftersom den med lika kraft kan användas som motivering såväl för som mot varje föreslagen förändring av skattesystemet. Om höjningar och sänkningar av fastighetsskatten till fullo kapitaliseras i fastighetsvärdena skulle nettokostnaderna för boendet vara det samma oavsett om skattesatsen var 0 eller . Detta förefaller inte sannolikt. När har haft att pröva de synpunkter på bostadsbeskatt- Mot. ningen som vi här har utvecklat har skatteutskottet bl. a. anfört (SkU A492 1985/86:44, SkU 1986/87:31) att det finns praktiska skäl mot en regional utjämning. Denna synpunkt är svårbegriplig eftersom t. ex. en avveckling av den differentierade villabeskattningen rimligen måste innebära en förenkling av skattesystemet. En så allvarlig snedfördelning av skattebördan som den som vi här har påtalat kan heller inte viftas undan med synpunkten att praktiska skäl talar mot en rättvisare beskattning. Den nuvarande regionala snedbelastningen i bostadsbeskattningen utgör ett allvarligt problem. I det fortsatta arbetet med utformningen av bostadsbeskattningen bör det vara ett väsentligt mål att skapa större regional rättvisa. Utveckling och ekonomisk tillväxt skapar nya resurser och möjligheter för ett samhälle. I en stagnerad ekonomi däremot sker varje förbättring för en grupp på någon annans bekostnad. En huvuduppgift för den ekonomiska politiken måste därför vara att förbättra förutsättningarna för tillväxt i ekonomin. I diskussionerna om framtid figurerar många större och kostnadskrävande projekt. Problemet är dock att inte erhållit tillnärmelsevis den andel av statens investeringar som vår befolkningsandel skulle motivera. Det kan inte vara orättvist om vi får behålla, inte allt, men mera av våra inbetalda skatter genom investeringar i vår landsdel. Härför talar även att det är i som trafikinvesteringarna gör mest nytta, samhällsekonomiskt och välfärdsmässigt. har, jämfört med riksgenomsnittet, lägre andel invånare med kort gångavstånd till arbetsplatsen. lägre andel invånare med mindre än . restid till arbetet. större andel invånare med mer än . restid till arbetet. större andel invånare med mer än . kollektivrestid till arbetet. En tredjedel av kollektivresandet i landet, mätt i personkilometer, sker i . Om inte betydande ansträngningar görs för att förbättra situationen både för bilister och kollektivresenärer, kommer de genomsnittliga restiderna att öka kraftigt . Kötider är totalt improduktivt för samhället. Den som tvingas resa länge till arbetet förhindras att utöva produktivt arbete eller tillfredsställa sina personliga fritidsbehov. Detta utan att välfärden för någon annan medborgare ökar. Det är uppenbart att en större del av anslagen till vägbyggande och kollektivtrafik måste fördelas till om inte också säkerhetsoch miljöproblemen skall bli oöverstigliga. Som nämnts skiljer sig arbetsmarknaden i på flera områden från övriga delar av landet. Den trend som kan noteras i alla industrialiserade länder, att sysselsättningen förskjuts från tung energi- och råvarukrävande varuproduktion mot en kunskaps- och kommunikationsberoende tjänstesektor, är tydlig också i vår region. Detta ställer stora krav på en hög utbildningsnivå. Trots den stora ökningen av antalet sysselsatta i den kunskapsintensiva tjänstesektorn har inte motsvarande expansion skett på utbildningsområdet. Detta förhållande har lett till den inflyttning av välutbildade från övriga landet, som redovisar i sin skrift inflyttarna. Där visas att inflyttarna i första hand är unga och välutbildade och att de lämnar ett arbete på den gamla orten för att hellre arbeta på arbetsmarknad. Detta blir naturligtvis möjligt på grund av den efterfrågan på välutbildad arbetskraft som finns i denna region. Vi skulle dock hellre se att de ungdomar som redan finns här fick den utbildning som behövs för att motsvara de högt ställda krav som arbetsmarknaden här ställer. Utbildningen på gymnasienivå har i - och det i synnerhet den - en alltför kraftig inriktning mot gymnasiets yrkesinriktade studievägar. I förhållande till de arbetsmarknadssegment som den yrkesspecifika gymnasieutbildningen riktas mot är den alltför stor. I en utredning gjord vid Planeringsavdelningen vid i , Teknikförnyelse eller stagnation?, visas detta med all önskvärd tydlighet. Totalt sett tycks den utbildning som erbjuds inom länet på övriga nivåer inte heller motsvara de behov som näringslivet ställer i samband med den snabba teknikförnyelsen. Resultatet har blivit den kraftiga inflyttning av kvalificerad och välutbildad arbetskraft som redovisats ovan. går ungefär var fjärde gymnasieelev på en yrkesutbildning som förbereder för yrke inom industrin, trots att sådana yrken endast upptar en knapp tiondel av länets arbetstillfällen. i har framfört dessa förhållanden till regeringen och utan resultat. Det är således angeläget att en förändrad fördelning görs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Enligt en studie av Regionplanekontoret vid (Det nya näringslivet - Informationsteknologi i , Rapport 1986:4, publicerad febr. 1987) redovisas en enkät bland 600 företag i regionen. Där sägs: Kunskapsintensiteten i svenskt näringsliv ökar snabbt och ligger före och driver på i denna utveckling . roll som centrum för nationell teknikspridning gör det särskilt angeläget att där satsa på snabba transporter, på utbildning och på internationellt orienterad Fou. Utbyggnad av högre utbildning och forskning är av ökande betydelse för Mot. näringsliv och förvaltning i vårt land. Speciellt gäller detta för verksamhet A492 inom de s. k. kunskapsintensiva områdena. Detta omfattar särskilt fält som bygger på kvalificerad informationshantering och ny kommunikation t. ex. med teletekniska hjälpmedel. och i övrigt innehåller ett antal av den svenska ekonomins mest dynamiska företag. Där finns företag som , , delar av ASEA, , Alfa , , Fläkt och där finns . Där finns också den offentliga förvaltningens organisationer, som ökar sitt intresse för utveckling och förbättrad styrning. Behoven av en stabil grund inom de kunskapsintensiva områdena i anknytning till informationsteknologi och kommunikation är särskilt tydliga i . En utbyggnad av resurserna för högre utbildning och forskning inom informationsteknologi och kommunikation i bör ta inomregionala hänsyn i beaktande. All expansion behöver inte förläggas till områdena norr om staden. En utbyggnad inom de angivna områdena i södra delar skulle inte utarma satsningarna norr om staden. Det finns viktiga nya områden för forskning och högre utbildning som utgör komplettering och inte ersättning. Särskilt gäller detta för verksamhet med systemanalys och kvalificerade tillämpningar av data och telesystem för kommunikation, organisation och arbetsmiljö. Den medicinska och biovetenskapliga högskole- och forskningsverksamhet som äger rum i anslutning till skulle kunna kompletteras med utbildnings- och forskningssatsningar inom nya områden som t. ex. de ovan nämnda. Den påbörjade utbyggnaden som finns i och bör fortsätta, med koncentration på grundutbildning på högskolenivå men utan den kvalificerade forskningen som ju ofta kräver avancerad utrustning som med våra begränsade resurser svårligen kan spridas till många orter. Regionalpolitiska hänsyn bör sålunda tas vid utbyggnaden av högskoleutbildning och forskning i . utredning har tydligt klarlagt att risken är stor att de redovisade inflyttningsströmmarna blir allt större om inte får en ökad tilldelning av utbildningsresurser på högskolenivå. Detta får då också negativa effekter på landets näringsliv i övrigt på så sätt att lockar till sig kvalificerad och välutbildad arbetskraft från övriga landet. Slutsatsen är dock inte att utbildningskapaciteten bör dras ned i övriga regioner, utan endast att den bör ökas i . befinner sig i en mycket besvärlig situation. som brottsligheten ökar har antalet poliser minskat drastiskt. har kåren minskat med eller 500 Även om ett maximalt antal polismän nyanställs visar en optimistisk prognos på en stadig försämring . Det är nödvändigt att vända trenden så att poliser ser skäl att stanna i och att poliser från andra delar av landet söker sig till . Landshövdingen och Länspolismästaren har i en skrivelse till regeringen aktualiserat problemen och också lämnat förslag till en lång rad åtgärder. Vi ställer oss bakom denna skrivelse och vill ytterligare understryka det prekära läget. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Satsningar i ses ibland som konkurrerande med övriga delar av landet. En välutvecklad huvudstadsregion är emellertid en förutsättning för att skall kunna hävda sig i konkurrens med övriga storstäder i . En välutvecklad huvudstadsregion är därmed av intresse för hela landet. Med hänvisning till vad som anförts ovan hemställs [att begär att regeringen inleder planeringen för en ny flygplats i ], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av fortsatt utbyggnad av spårbunden trafik i , även efter att nu påbörjade projekt är färdiga1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fördelning av statliga anslag vad gäller vägar och kollektivtrafik till län1], 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om länets arbetsmarknad, [att som sin mening ger regeringen till känna att bemanningsplanen för måste omprövas1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bestämmelserna för erhållande av ombyggnadslån till lägenhetssammanslagningar2], [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen om bostadsbyggande i länet2]. [att som sin mening ger regeringen till känna att det fortsatta arbetet med utformningen av bostadsbeskattningen bör inriktas bl. a. på att skapa en större regional rättvisa1], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om krav på rening av avgaser från dieselfordon4], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stimulans för utveckling av miljövänlig teknik5], [att som sin mening ger regeringen till känna att skyddet av skall förstärkas genom att restriktioner införs för kemikalieanvändning på tillrinningsområden av särskild betydelse4]. [att beslutar att transporter på beläggs med Mot. 1987/88 särskilda restriktioner4], A492 [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om länsveterinärens ställning4], [att beslutar att naturvårdsenhet tillförs ökade resurser2], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i övrigt anförts i motionen om att åtgärder för att begränsa luftföroreningarna skall beaktas vid olika myndigheters arbete4], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ökad teoretisk gymnasieutbildning i län6], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av regionalpolitiska hänsyn vid utbyggnad av universitets- och högskoleutbildning i län6], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utnyttjandet av resurser inom polisen i till stöd för poliskåren7], 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av utveckling av . () () () () () () (fp) () 1987/88:T226 1987/88:Bo264 1987/88:Sk490 1987/88:Jo873 1987/88 :N334 1987/88 :Ub817 1987/88:Ju229 18