mot · GB02K219 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:K219 av () om beslutande folkomröstningar Den representativa demokratin ställer långt högre krav på de politiska företrädarna . Ett växande antal frågor har att avgöras av ett minskande antal beslutsfattare. Politiken har därför professionaliserats och vi löper därigenom risken att avståndet mellan medborgarna/väljarna och deras representanter ökar. Det betyder dels att informationen om vad som har beslutats blir sämre, dels att informationen om vad som borde beslutas i de olika församlingarna riskerar att gå förlorad. Politikerna är helt enkelt i många fall inte medvetna om medborgarnas preferenser. Det är inte heller uteslutet och kanske t. o. m. sannolikt att värderingar och åsikter hos befolkningen i sin helhet inte återspeglas på ett korrekt sätt i de politiska församlingarna. Ett antal olika opinionsundersökningar ger ett klart stöd för denna tes. Härvid kan man konstatera att ett ökat inslag av direkt beslutsfattande i vår parlamentariska demokrati med största säkerhet skulle motverka nämnda tendenser. Resultaten av beslutande folkomröstningar speglar dessutom medborgarnas åsikter utan att dessa filtreras genom parti- och organisationshierarkier. Det kan också sägas att det ur demokratisk synpunkt vore önskvärt att medborgarna fick möjlighet att direkt genom folkomröstningar kunna artikulera en motmakt mot ett politiskt etablissemang som ibland tenderar att föredra politiska lösningar av något slag oavsett om det finns stöd bland människorna för detta. I den svenska regeringsformens 8 kap. anges dels (4§) en möjlighet för att stifta lag om rådgivande folkomröstning, dels (15 §) att folkomröstning om vilande grundlagsförslag skall anordnas, om yrkande därom framställes av minst en tiondel av ledamöter och minst en tredjedel av ledamöterna röstar för bifall till yrkandet. Grundlagsförslaget anses förkastat om en majoritet av dem som deltagit i omröstningen röstat mot förslaget. Reglerna för beslutande folkomröstningar i grundlagsfrågor föreslogs av (SOU 1978:34) och antogs av 1979 (SFS 1979:933). Motiven för denna möjlighet härleddes i utredningen från regeringsformens inledande formulering att ali offentlig makt i utgår från folket samt det förhållandet att det endast skulle innebära ett ställningstagande för eller emot ett förslag som antagits som vilande av . Det är emellertid svårt att se varför dessa motiv skulle begränsa folkomröstningsinstitutet till enbart grundlagsfrågor. lering är självklart fullt tillämpbar även på andra frågor än grundlagens Mot. 1987/88 stadganden och det är ju också fullt tänkbart med ett system för beslutande K219 folkomröstningar som enbart tillämpas på förslag som väckts i . Utredningens tyngsta argument mot beslutande folkomröstningar var att vårt representativa styrelseskick skulle kunna utsättas för allvarliga störningar om folkomröstningar kom att utgöra ett mera normalt återkommande inslag i det politiska beslutsfattandet. Vari dessa störningar skulle bestå och varför de skulle uppkomma berördes dock inte av utredningen. Internationella erfarenheter stöder ju inte heller denna slutsats. Risken för ett missbruk av folkomröstningstalet måste betraktas som liten om en möjlighet till beslutande folkomröstning införs som förutsätter att 100 000 röstberättigade medborgare genom namnunderskrift ställt krav därom, eller om en tredjedel av ledamöter så kräver. En sådan beslutande folkomröstning skall gälla ett i fattat beslut, som därigenom underställs folkets prövning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om beslutande folkomröstning i enlighet med vad som anförts i motionen.