mot · GB02T612 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:T612 av och () om kustsjöfarten Den svenska sjöfarten har trots långvariga svårigheter kunnat se vissa ljusglimtar när de politiska partierna fört förhandlingar om åtgärdsprogram för sjöfarten. Dessa förhoppningar har dock inte kunnat infrias, genom att socialdemokraterna vägrat att stödja förslag till åtgärdsprogram. Tillgången på lämpligt kusttonnage för folkförsörjning och försvarsändamål är viktig i en krissituation. kan man förutsätta att det utländska tonnage som bedriver transportarbete i svenska hamnar genom nationella beslut inte kan disponeras för undanförsel och vidaretransporter av importgods. Sjöfartspolitiska utredningen (SOU 1979:67) samt (SOU 1981:103) har visat en stor brist på lämpliga fartyg för svensk kustsjöfart med beräknade transportbehov. Vidare ökar svårigheterna att genom uttagning erhålla lämpliga fartyg för marinens behov i kris och krig. ställer den tekniska utvecklingen och marinens nya basfilosofi speciella krav på de enheter som skall uttas. I flera fall kan det vara fördelaktigt att konstruktionen anpassas till krigsfunktionen redan vid nybyggnadstillfället. Den svenska handelsflottan har krympt kraftigt . 1975 fanns 650 fartyg om totalt 13,5 milj. tdw. Antalet ombordanställda uppgick till 24000 personer. 1987 återstår 339 fartyg på totalt 2,0 tdw, dvs. knappt 1/5 av tonnaget 1975. Antalet ombordanställda har nästan halverats och uppgår till 12000 personer. Arbetslösheten för sjöfolksförbundets medlemmar är och för fartygs- och maskinbefäl respektive . andel av världshandelsflottan har krympt från till 0,. Om denna tendens håller i sig kommer att utöver färjorna helt sakna svenskt tonnage . Denna utveckling strider mot de sjöfartspolitiska mål som antogs av 1980. Enligt dessa skall målet för sjöfartspolitiken vara att upprätthålla en betydande svensk handelsflotta. Motiven för detta anges vara: freds- och krigsberedskap, tillgång till egna fartyg för in- och utförsel av varor i tider av avspärrning, sjöfartsnettot tillförseln av utländsk valuta, beslutade om ett temporärt sjöfartsstöd baserat på den inbetalda sjömansskatten. beslutade regeringen om att tidigarelägga stödet till närsjöfarten. Dessa stöd upphörde . avsikten var att skapa rådrum för en mer långsiktig sjöfartspolitik. En sådan har emellertid ännu inte presenterats av regeringen. De mest akuta problemen rör de fartyg som går i närsjöfart och linjesjöfart. Linjesjöfarten och Crosstrade, (trafik mellan andra länder), omfattar 40 svenskflaggade fartyg. Det är dessa fartyg som det från samhälls- och exportsynpunkt bör finnas det största intresset att rädda. Fartygen innebär att har ett eget transportalternativ i tider av kris. Dessa fartyg är synnerligen kapitalintensiva; upp till ca 500 milj. per fartyg. De har låg lönsamhet och genererar följaktligen inte tillräckligt kapital för att kunna garantera den förnyelse som är nödvändig. En stor del av dessa fartyg har sålts eller kommer att säljas till svenska kommanditbolag. Östhandel innebär ett särskilt problem. Av handeln mellan och transporteras på sovjetiska båtar; tredje land svarar för och svenskflaggade fartyg endast för . Svenska fartygs möjligheter att trafikera sovjetiska hamnar är begränsade. Inte ens den av staten skattesubventionerade spannmålsexporten till går på svenska kölar. Obalansen när det gäller fördelningen av transporterna mellan och måste tas upp i förhandlingarna om avtal med . Slutsatsen är att det måste skapas förutsättningar för utvecklingen inom sjöfarten som innebär en långsiktig överlevnad. Handelsflottan är omistlig från beredskapssynpunkt. måste kunna föra hem livsviktiga importvaror under en avspärrning och dessutom - under fredstid - garantera de transporter till och från som vårt näringsliv är beroende av. Dessutom bidrar en egen handelsflotta till intjänande av utländsk valuta och skapar sysselsättning för ett stort antal människor. Främsta skälet till den minskade svenska kustsjöfarten är lönsamheten för de svenska företag/personer som bedriver kustsjöfart. Flera åtgärder är nödvändiga för att förbättra lönsamheten och på detta sätt stimulera nyanskaffning av svenskt kusttonnage. Sådana åtgärder kan vara ökad tillgång till investeringskapital med rimliga räntesatser, förbättrade skattevillkor samt generösare regler för utnyttjande av fonderade medel. Det är också viktigt att åtgärder vidtas för att möjliggöra användandet av näringslivets investeringsfonder för investeringar i såväl nya som begagnade fartyg. Förslag till lägre sjömansskatt och sociala avgifter är andra åtgärder som är helt nödvändiga. En ökad svensk kustsjöfart skulle innebära gynnsamma nationalekonomiska effekter, och totalt sett skulle troligen minskade intäkter och vissa 1987/88 T612 kostnader för räntegarantier kompenseras med volymökning, varför åtgär- Mot. derna totalt sett inte skulle öka belastningen på statskassan. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sjöfarten. () ()