mot · GB02Kr9 · 1988-04-05 00:00:00 — Motion till 1987/88:Kr9 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:104 om kulturmiljövård I partimotion, väckt , ägnas ett stort avsnitt åt kulturminnesvården. Vi föreslår där utökade resurser till kulturminnesvården och då särskilt till åtgärder mot luftföroreningarnas och försurningens inverkan på kulturföremål. Vi föreslår vidare en utredning om en speciallagstiftning som underlättar att hålla samman kulturmiljöer efter förebild av i . Regeringen har presenterat en proposition om kulturmiljövård (prop. 1987/88:104). Den ligger väl i linje med vad förordat i motioner och programskrifter under ett flertal år. Vi kan därför ställa oss bakom propositionens inriktning och förslag. På några områden behövs dock ytterligare insatser. Byggnadsvården får i propositionen vissa förstärkningar. Dels föreslås en ökning med 1 milj. kr. för ersättning till ägare vid byggnadsminnesförklaring, dels innebär förslaget om särskilda medel till kampen mot luftföroreningarna att ett belopp inom en ram av 6 milj. kr. kan utnyttjas för direkta restaureringsarbeten. I förra årets anslagsframställning påvisade att en alltför låg prisomräkning av anslaget till byggnadsvård hade inneburit en värdeminskning sedan anslagets tillkomst 1981 med ungefär 6 milj. kr. Trots de i propositionen föreslagna förstärkningarna nödgas vi därför konstatera att byggnadsvårdens situation egentligen inte har förbättrats, eftersom anslagen till restaurering av skador orsakade av luftföroreningar i stor utsträckning avser nya ändamål. I vår januarimotion pekade vi på att fornminnesvården nästan helt saknar egna anslag och därmed blivit beroende av arbetsmarknadspolitikens växlingar. Den kraftiga minskningen av beredskapsarbetena inom fornvården har lett till en omöjlig situation. Särskilt svår är situationen i de län där beredskapsarbetena helt har upphört. Propositionens förslag till resursförstärkning för fornvård och kulturlandskapsvård är därför välkommet. Men det räcker inte till för att skapa den bas för vårdarbetet som skulle behövas när kulturmiljövården kan räkna med beredskapsarbeten som en kontinuerlig resurs. Vi finnér det därför synnerligen angeläget att utbyggnaden av resurserna för forn- och kulturlandskapsvården och för byggnadsvården kan fortsätta i linje med planering. Därvid får särskild uppmärksamhet ägnas åt hur kulturmiljövården skall göras 1* 1987/88. mindre beroende av arbetsmarknadspolitikens växlingar. Detta bör riksda- Mot. gen som sin mening ge regeringen till känna. Propositionen är oklar när det gäller ansvarsfördelningen mellan statlig och regional kulturmiljövård. De förstärkningar som föreslås anvisas direkt till RAÄ, och det saknas direktiv om hur mycket som skall fördelas till länsnivå. hävdas betydelsen av att det sker en kunskapsuppbyggnad i länen. Ansvaret läggs på länsstyrelserna och länsmuseerna utan att några resursförstärkningar anvisas. Propositionen betonar allas ansvar för kulturmiljövården, vilket förutsätter en betydligt utökad information till medborgarna. Den förstärkning av anslaget till information som föreslås är behövlig, men det borde ha bättre preciserats vem som bär ansvaret för informationens utformning. Det är positivt att kulturturism nämns som ett viktigt samverkansområde för kultur och turism. Vi har ett stort kulturarv som fortfarande inte uppmärksammas. Mycket mer skulle kunna göras för att visa våra unika kulturminnen för turister. Den ekonomiska aspekten är viktig. Turistnäringens större resurser kan ge stöd till kulturminnesvården. Här finns mycket att lära av andra länder i , t. ex. . När lagen om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål antogs föreslog vi en värdegräns för sådana föremål som avses i 4 § punkt 2 i lagen, dvs. föremål tillhörande sådana föremålsgrupper som främst ligger inom insamlingsområde. Utan en sådan gräns kommer ett mycket stort antal allmogeföremål att omfattas av lagens tillståndskrav. Om lagen efterlevs leder detta till en avsevärd byråkrati. 1 de få fall då föremål av detta slag kan anses vara av stor betydelse för det nationella kulturarvet, trots att värdet inte överstiger , har museerna uppenbarligen möjlighet att köpa in föremålen. Om mervärdeskatten på kulturföremål vid import avskaffades eller sattes lägre än vad som gäller, skulle detta vara ägnat att stimulera införseln till av sådana föremål. En utredning om lägre mervärdeskatt på vissa kulturföremål som tas hem från utlandet bör därför komma till stånd. I propositionen föreslås att reglerna för ersättning till ägare av byggnad i samband med byggnadsminnesförklaring i sak oförändrade förs över från byggnadsminneslagen. Dessa regler har i sin tur utformats med förebild från motsvarande regler i , PBL. Vi vill i detta sammanhang påminna om att i en partimotion till detta har yrkat att en översyn skall göras av PBL med syfte att bl. a. bättre tillvarata enskilda fastighetsägares rätt vad gäller ersättning i samband med t. ex. vägrat rivningslov och skydd för kulturhistoriskt intressanta fastigheter. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den fortsatta utbyggnaden av forn- och kulturlandskapsvården och av byggnadsvården, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i 1987/88 Kr9 () () motionen anförts om ansvaret för information om kulturmiljövården, 3. att beslutar att i Lag om kulturminnen m. m. 5 kap. 4 § punkt 2 ersätta orden oavsett värde med orden med ett värde , 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lägre mervärdeskatt vid införsel av kulturföre