mot · GB02Fi28 · 1988-05-13 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Fi28 av m. fl. (fp) med anledning av proposition 1987/88:150 med Mot. förslag till slutlig reglering av statsbudgeten /88 /89, m. m. (kompletteringsproposition) pi28 1. Inledning och sammanfattning Den ekonomiska utvecklingen i har i många avseenden varit positiv. Till stor del men inte enbart beror det på gynnsamma yttre omständigheter. Efter den djupa internationella lågkonjunkturen efter andra oljekrisen vände ekonomin uppåt . har den internationella ekonomin utvecklats positivt. Det har varit en avgörande förutsättning för utvecklingen i svensk ekonomi. Andra förutsättningar är devalveringarna 1981 och 1982, halveringen av priset på oljeimporten samt kursutvecklingen för dollarn. Den gynnsamma utvecklingen av svenskt näringsliv hade inte heller varit möjlig utan de stora insatser för strukturanpassning som gjordes under de borgerliga regeringsåren. Det är summan av dessa åtgärder som bl. a. har lett till att budgetunderskottet eliminerats och att vi nått full sysselsättning. Däremot, skriver regeringen i den reviderade finansplanen, har det visat sig vara betydligt svårare att sänka inflationen ned till den önskade nivån. Det starka efterfrågetrycket på arbetsmarknaden bidrar till att lönekostnadsstegringen är snabbare än i konkurrentländerna. Den privata konsumtionen har ökat starkt, vilket drivit upp importen. är för lågt och den konkurrensutsatta delen av näringslivet är fortfarande för liten. Tillsammans medför dessa faktorer att bytesbalansen försvagats igen. Bilden av utvecklingen på kort sikt, dvs. 1988-1989, har förändrats en del då finansplanen presenterades: den internationella tillväxten tycks bli något snabbare, löneökningarna i kommer väsentligt att överstiga det mål på som regeringen angav och som en följd bl. a. därav blir även inflationstakten högre. Mot den här bakgrunden säger regeringen att en rad åtgärder bör vidtas i syfte att dämpa den privata konsumtionsuppgången, öka sparandet och underlätta avtalsrörelsen . delar denna uppfattning. Det är därför också med förvåning vi konstaterat att regeringens förslag är utomordentligt blygsamma, ja, i det närmaste obefintliga. Den inhemska efterfrågan bör, enligt regeringen, dämpas genom en stram finanspolitik. Det är nödvändigt, bl. a. som ett led i att skapa förutsättningar för ett samhällsekonomiskt rimligt avtal 1989. Regeringen föreslår dock i praktiken endast en mycket blygsam åtstramning, nämligen en \ 1 1987/88. höjning av tobaksskatten med totalt ca 500 milj. kr. Det kan i samman- Mot. hanget noteras att riksdagsmajoriteten innan komplette- Fi28 ringspropositionen presenterades avslog ett likalydande förslag från . Finansministern har hävdat att även likviditetsindragningen från företagen i första hand skulle ha en dämpande effekt på den privata konsumtionen. Likviditetsindragningen skulle således tvinga företagen att låna mer i bankerna, vilket i sin tur skulle göra dessa mindre benägna att låna ut pengar till hushållen. Vi betvivlar starkt att denna mekanism fungerar på det sätt finansministern tycks förutsätta. Likviditetsindragningen motsvarar en extraskatt på företagen på ca 500 milj. kr. Den driver alltså upp kostnaderna ytterligare men torde i övrigt ha mycket ringa effekter på företagens beslut. Effekterna på den privata konsumtionen bedömer vi som ytterst marginella. Vi anser för vår del att det finns starka principiella invändningar mot likviditetsindragning på det sätt som föreslås. Genom den lägre ränta som förutsätts betala är likviditetsindragningen i verkligheten en beskattning. Basen för denna beskattning är en annan än vid tidigare likviditetsindragningar och bestäms av företagens ställning . Det ger dessutom beskattningen en retroaktiv karaktär. I syfte att dra in likviditet från marknaden bör i stället viss utförsäljning av statliga företag ske möjligt. I första hand bör det gälla och . Aktierna bör självklart bjudas ut till allmänheten. Den åtstramning finansministern föreslår är enligt uppfattning otillräcklig. Den uppfattningen delades uppenbarligen av som i direkt anslutning till kompletteringspropositionen beslutade om vissa åtgärder för att strama upp penningpolitiken. I uttalanden efteråt framhöll riksbankschefen att balansen mellan finans- och penningpolitik var olycklig, men att lägre ränta krävde en stramare finanspolitik. Han uppgav att det kunde vara svårt för regeringen att få igenom finanspolitiska åtstramningsåtgärder i . Detta uttalande måste tolkas så att det har varit omöjligt för regeringen att i den socialdemokratiska riksdagsgruppen få gehör för den finanspolitik som bedömts vara den rätta. Några förslag till stramare finanspolitik har nämligen inte presenterats för . nöjer sig finansministern med att i den reviderade finansplanen konstatera vad som vore önskvärt. Vi föreslår en finanspolitisk åtstramning på drygt 2 500 milj. kr. utöver den av regeringen nu accepterade tobaksskattehöjningen på 500 milj. kr. Utöver de förslag vi redovisat i vår alternativbudget, och som sammantaget ger grovt sett samma budgetutfall som regeringens budgetförslag, föreslår vi att finanspolitiken stramas åt på följande sätt: Oljeskatten höjs med . per kubikmeter; egenavgifterna i arbetslöshetsförsäkringen höjs till av kostnaderna; de generella räntesubventionerna till bostäder minskas med ytterligare ca 200 milj. kr. Därtill kommer effekterna av den av oss föreslagna skattejusteringen för . Samtliga åtgärder sammanfaller med vad vi anser vara riktigt också i ett längre strukturellt perspektiv. Regeringen bör återkomma till med förslag till finanspolitisk 2 åtstramning med det av oss redovisade innehållet. Regeringen antyder i kompletteringspropositionen att en viss justering av Fi28 marginalskatterna bör ske . Denna uppfattning meddelas efter det att socialdemokraterna i medverkat till att fälla ett förslag från med just denna inriktning. Ett av de alternativ regeringen nämner uppvisar dessutom stora likheter med vårt förslag. Viktiga skillnader finns dock: - regeringen vägrar fortfarande att acceptera att skatteskalan inflationsskyddas och - finansministern har sagt sig vilja finansiera skattesänkningen genom en momshöjning medan vi har förordat en kombination av besparingar och avdragsbegränsningar (i form av sänkt grundavdrag och borttagande av avdragsrätten för fackliga medlemsavgifter). Eftersom våra förslag behandlats och avslagits av finner vi det inte meningsfullt att nu upprepa dem. Vi vidhåller dock att det hade varit lämpligt att redan nu i vår lägga fast skatteskalan för . Det hade givit klara förutsättningar avtalsförhandlingar. Det hade också givit en klar signal redan nu om viss ytterligare begränsning av det skattemässiga värdet av underskott, från till , vilket hade bidragit till att dämpa efterfrågan. Marginalskattesänkningarna sägs i finansplanen syfta till att underlätta avtalsrörelse. När års avtalsrörelse föreslog marginalskattesänkningar i detta syfte avfärdades förslaget som ointressant. Det är glädjande att regeringen efter årets avtalsfiasko kommit fram till samma slutsats som , nämligen att lägre nominella löneökningar kräver lägre marginalskatter. Mot den bakgrunden kan det te sig något förvånande att socialdemokraterna, som ovan konstaterades, åter gick emot förslag i . I det följande diskuterar vi förutom dessa stabiliseringspolitiska aspekter på den ekonomiska politiken också en rad strukturella frågor av betydelse för utvecklingen på . I förhållande till den bedömning som gjordes i finansplanen tycks den internationella konjunkturutvecklingen bli något bättre än väntat. Både och har reviderat upp sina prognoser i förhållande till vad som antogs , efter börsfallet. Risken för en kraftig konjunkturnedgång är med andra ord inte så stor. Delvis sammanhänger detta med vissa väsentliga förändringar som har skett i den ekonomiska politiken i vår omvärld. Dit hör t. ex. genomförda avregleringar, bl. a. på kapitalmarknaden, genomförda eller aviserade skattepolitiska förändringar, t. ex. sänkta marginalskatter, och också de växelkursanpassningar som skett. En allmänt sett lägre inflationstakt hör också till den gynnsamma bilden. Möjligheterna till fortgående produktionsökning påverkas naturligtvis också av den stora arbetslöshet som finns, främst i . 1* 1987/88. är det uppenbart att de finansiella obalanser som bidrog till det Mot. drastiska börsfallet alltjämt består. eller senare måste Fi28 dessa rättas till genom anpassning främst i . Förutsättningarna för en stabil tillväxt i världsekonomin påverkas i hög grad av hur t. ex. då reagerar och av möjligheterna till samordnade ekonomisk-politiska insatser i västvärlden. Sammantaget är det vår bedömning att risken för en kraftig dämpning i den internationella konjunkturen inte är alldeles överhängande. Enligt kompletteringspropositionen har den socialdemokratiska ekonomiska politiken varit framgångsrik på snart sagt varje område. De som förflutit framställs som en gyllene epok i det svenska folkhushållets historia. Vi instämmer i att ekonomi på många områden har utvecklats gynnsamt. Emellertid finns det anledning att ge en något mera nyanserad bild av utvecklingen än den som redovisas i propositionen. Den ekonomiska utvecklingen i vår omvärld har varit mycket gynnsam . Till skillnad från perioden 19761982 som präglades av snabbt ökande oljepriser och den längsta och djupaste internationella lågkonjunkturen efter har inneburit en osedvanligt livskraftig högkonjunktur. Till bakgrundsbilden hör också de båda devalveringarna 1981 och 1982 samt den omfattande strukturomvandling som skedde i svenskt näringsliv under de borgerliga regeringsåren. Bruttonationalproduktens tillväxt har hållit sig i OECDländerna. beräknas den bli 2 3/4. Motsvarande tal under 1980talets tre första år var . Oljeprisutvecklingen har varit mycket gynnsam för del; 1986 förbyttes ett väntat underskott i bytesbalansen genom halveringen av oljepriserna i ett överskott. Valutakurserna har också utvecklats på ett sätt som varit bra för den svenska konkurrenskraften. Eftersom valutakorgen är konstruerad så att dollarn har dubbel vikt, har dollarfallet inneburit en kontinuerlig devalvering av den svenska kronan mot andra valutor. Den effektiva devalveringen har av uppskattats till . Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att regeringen inte utnyttjat tiden bättre när det gäller att få bukt med de strukturella obalanser som alltjämt kännetecknar den svenska ekonomin. Den glättade bild som regeringen presenterar av sin politik bortser från det faktum att skattetrycket ökat markant . Det svenska folket betalade 1987 sammanlagt av de totala inkomsterna i skatt (exkl. den s. k. engångsskatten på försäkringstagarnas sparmedel). Det är en höjning av skattetrycket med sedan socialdemo kraterna tog över regeringsansvaret . 1987/88 skattetrycket på en i stort sett oförändrad nivå. De socialdemokratiska skattehöjningarna motsvarar , eller i runda tal 8 (XX) kr. per vuxen svensk. Socialdemokraterna har inte bara höjt skattetrycket. De har också underlåtit att följa upp den marginalskattereform som påbörjades genom , och socialdemokraternas uppgörelse 1981. skedde en viss sänkning av marginalskatterna och ett inflationsskydd infördes i skatteskalorna så att den enskilde inte skulle få skärpt real skatt endast på grund av att den allmänna prisnivån stiger i samhället. sänktes så marginalskatterna tack vare uppgörelsen , även om socialdemokraterna tog bort en del av inflationsskyddet. har inga som helst sänkningar av marginalskatterna genomförts utan de har tvärtom stigit. Delvis beror detta på avsaknaden av inflationsskydd. Sänkta marginalskatter är det absolut viktigaste inslaget i en skattereform. En rejäl sänkning av marginalskatterna skulle ge ett väsentligt bidrag till en ökad ekonomisk tillväxt. Att regeringen inte fortsatt att sänka marginalskatterna eller ens lyckats behålla den nivå de själva var med om att besluta är därför mycket beklagligt. och fram till ca 1970 hade tillsammans med den starkaste tillväxten per capita i hela världen. har halkat ned från sin tätposition. Även om flera förhållanden i vid en internationell jämförelse ter sig mycket positiva, t. ex. den mycket låga arbetslösheten, är det otvetydigt så att halkat ned en bra bit under jämförbara länder när det gäller tillväxttakten. Tillväxt är en förutsättning för att vi skall få de resurser som krävs för att kunna undanröja en rad brister i välfärdssystemet och genomföra önskvärda reformer, t. ex. förbättrad sjukvård, ett högre bistånd till och åtgärder för att skapa en bättre miljö. En högre tillväxt gör det också lättare att sänka det totala skattetrycket. Tillväxten har varit konsumtionsledd, inte exportledd. Det innebär, annorlunda uttryckt, att den tredje vägens politik, att arbeta och spara sig ur krisen, endast levde upp till sin retorik under efter devalveringen 1982. Därefter återgick vi till att konsumera över den nivå som skulle kunna leda till uthållig balans. Situationen illustreras av följande tabell: BNP och slutlig inhemsk efterfrågan 1982-1987 i % Hela perioden Årlig tillväxt Källa: Aktuell ekonomi 1/88, SHB. Den inhemska förbrukningen har alltså ökat medan Mot. produktionen bara ökat . Detta är en viktig orsak till den för- Fi28 sämring av bytesbalansen som skedde 1987 och enligt alla prognoser fortsätter . Den konkurrensutsatta sektorn dvs. inte endast industrin utan också den del av den privata tjänstesektorn som befinner sig i internationell konkurrens klarar uppenbarligen inte av att dra det lass det innebär att skapa balans med omvärlden. Den ekonomiska politiken har inte förmått stimulera fram en tillräcklig utbyggnad av denna del av svensk ekonomi. En väsentlig orsak till det är kostnadsutvecklingen i . När kostnaderna år stiger snabbare i än i andra länder försvagas konkurrenskraften. De företag som klarar att trots de högre kostnaderna konkurrera framgångsrikt blir för få för att skapa balans i utrikesaffärerna. En av regeringen omhuldad tes är att det endast är en socialdemokratisk regering som kan hålla sysselsättningen på en tillfredsställande nivå. Två saker förtjänar därför att påpekas. För det första att den högsta arbetslöshetsnivån som uppmätts var , alltså efter det att socialdemokraterna tagit över regeringsmakten . För det andra låg arbetslösheten under de sex borgerliga regeringsåren långt under de nivåer som uppmättes i andra västeuropeiska länder och och under de nivåer som rådde . De borgerliga regeringarna klarade med andra ord sysselsättningen under den svåraste lågkonjunkturen depression bättre än den socialdemokratiska regeringen som före- resp. efterträdde. Såväl sociala och humanitära skäl som samhällsekonomiska talar för att det var en riktig strategi att hålla sysselsättningen uppe. I de länder som släppte upp den öppna arbetslösheten till avsevärt högre nivåer har det visat sig näst intill omöjligt att få ner den till rimliga nivåer igen, trots den goda konjunkturen . De människor som förlorade sina arbeten då har också förlorat kontakten med arbetsmarknaden och med utvecklingen inom sina yrkesområden. Det är mycket svårt för dem att få in en fot på arbetsmarknaden igen. Priset för denna arbetsmarknadspolitik var bl. a. en negativ reallöneutveckling. Det innebär att bördan för omställningen av svensk ekonomi fördelades på hela folkhushållet i stället för att skapa en högre arbetslöshet. har i modern tid dragits med högre inflationstakt än den som gällt i våra viktigaste konkurrentländer. Som framgår av diagram 1, s. 7 var prisökningstakten 1982 i nivå med omvärldens. Efter devalveringen 1982 har priserna i praktiskt taget stigit väsentligt snabbare i än i omvärlden. Man kan också konstatera att den inhemskt genererade inflationen under i stort sett varit . Skillnaden i total nivå beror på nedgången i den internationella inflationen. 12-månaders förändringstal, utfall t. o. m. , t. o. m. FiöQ 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 Anm: De 14 är sammanvägda enligt varje lands betydelse som konkurrenter till på världsmarknaden. Källor: , , samt finansdpartementet. Diagram 2 Nominell timlön inom industrin Årlig procentuell förändring, nationell valuta Diagram 3 Real timlön inom industrin Index 1980 = 100, nationell valuta 76 78 80 82 84 86 Anm.: avser de viktigaste konkurrentländerna till . De är sammanvägda enligt vaije lands betydelse som konkurrent till på världsmarknaden. Timlönerna är deflaterade med konsumentprisindex. Källor: , , samt . 1** 1987/88. Även löneökningstakten har som framgått av diagram 2, s. 7 efter deval- Mot. veringen 1982 vida överstigit omvärldens. Med tanke på att regeringen i Fi28 varje finansplan poängterat just betydelsen av att dämpa lönekostnadsökningen till den som rått i omvärlden är detta ett anmärkningsvärt misslyckande för den ekonomiska politiken. Budgetunderskottet har reducerats kraftigt. En stor del beror emellertid på extraordinära åtgärder. Avlyft av bostadslånen och investeringar motsvarar ca Ytterligare avlyft sker nu för investeringar och studielånen, tillsammans på ca . På grund av den internationella högkonjunkturen och devalveringarna har utgifterna för arbetsmarknadspolitik och industristöd kunnat reduceras med ca . Till dessa åtgärder kommer engångsåtgärder på inkomstsidan i form av ändringar i kassahållning, snabbare skatteinbetalningar m. m. vilket motsvarar ca . Förbättringen av statsskuldsräntorna svarar för ytterligare en del. Om man summerar de extraordinära posterna finner man att de motsvarar av BNP, eller knappt hälften av den totala förbättringen. Förändringen av statsskuldsräntorna svarar för ytterligare . Återstoden, av BNP, består till övervägande del av skattehöjningar. Bytesbalansens saldo är fortfarande negativt trots oavbruten högkonjunktur. Endast 1984 och 1986 var det positivt. 1986 var orsaken helt och hållet oljeprissänkningen. Bytesbalansens absoluta nivå är i sig inte avgörande för bedömningen av hur sund en nationell ekonomi är, men det faktum att bytesbalansunderskottet är på väg i fel riktning ger skäl till oro. Denna oro delas uppenbarligen av finansministern. När, om inte då oljepriserna är låga och hjulen rullar för fullt i industrin, skall egentligen ha överskott i bytesbalansen? Underskottet i bytesbalansen är ett uttryck för ett otillräckligt sparande i ekonomin. En höjning av sparandet i hushållssektorn är ett viktigt mål för ekonomiska politik. Det finns flera skäl till det. Dels konsumerar de svenska hushållen över sina tillgångar, dvs. lånefinansierar sin konsumtion. En mätbar effekt av det är att sparkvoten ligger på minus . Dels är ett ökat hushållssparande nödvändigt om vi långsiktigt skall komma till rätta med bytesbalansunderskottet utan att sparandeöverskottet i den konsoliderade offentliga sektorn, och därmed skattetrycket, växer. Den svenska ekonomin 1988 I finansplanen beskrev finansministern läget så att sex års socialdemokratisk ekonomisk politik - framgångsrik enligt den egna be- Mot. skrivningen - hade fört den svenska ekonomin till en kritisk punkt. För Fi28 att utvecklingen från denna skulle gå åt rätt håll krävdes att lönekostnadsökningarna begränsades till . Vi tvingas nu konstatera, liksom finansministern i den reviderade finansplanen, att lönekostnaderna snarare ökar med 6 å . Enligt andra bedömningar kommer det inte att stanna ens vid det. Marschen går alltså från finansministerns kritiska utgångspunkt åt fel håll. Det faktum att den kortsiktiga utvecklingen trots det rent av tycks bli något bättre än vad som förutsågs beror helt och hållet på att den internationella konjunkturen utvecklas bättre. Det innebär att de underliggande obalanserna döljs ytterligare någon tid. Eller som planeringschefen på , , skriver i Affärsvärlden nr 19/1988: Rensar man för de utifrån kommande, positiva effekterna innehåller således bilden av konkurrenskraften och bytesbalansen flera dystra inslag. Flera av dessa obalanser har beskrivits i föregående avsnitt, t. ex. att tillväxten huvudsakligen är konsumtionsledd, att utrikeshandeln efter 1984 givit ett negativt bidrag till BNP och att hushållens sparande är negativt och sjunker ytterligare. Vi ser ett samband mellan de ständiga skattehöjningarna och det sjunkande hushållssparande!. Regeringen skriver själv att det är möjligt att kompensera ett försämrat hushållssparande med en uppgång i det offentliga sparandet, som åstadkoms med ett höjt skatteuttag. Underskottet i bytesbalansen är måhända inte akut. Den nuvarande prognosen tyder på i underskott, vilket motsvarar av BNP. Men utvecklingen går åt fel håll. var underskottet , vilket kan jämföras med ett överskott på . Försämringen uppgår således till . Vidare är investeringsutvecklingen vid en första anblick ganska god. Industrins investeringar har ökat under en följd av år. Ökningen har emellertid skett från en mycket låg nivå. Trots detta är det uppenbart att kapaciteten i den konkurrensutsatta sektorn är alltför liten för att upprätthålla balans i de utrikes betalningarna vid den efterfrågenivå som råder vid full sysselsättning. Priser och löner stiger snabbare än i våra viktigaste konkurrentländer. Tendenser till överhettning syns i allt större delar av ekonomin. En ökning av den privata konsumtionen som år överstiger den totala tillväxten är i längden ohållbar. Ovanstående analys av det ekonomiska läget är inte ny. Den har gjorts i snart sagt varje ekonomiskt dokument som regeringen presenterat . Det faktum att samma problembeskrivning återkommer bevisar klart och tydligt att regeringen inte har lyckats bemästra problemen. Indirekt erkänner regeringen därmed att den fört en felaktig ekonomisk politik. Ett exempel illustrerar detta. ville lägga förslag om sänkta marginalskatter och återinfört inflationsskydd för 9 att något förbättra förutsättningarna avtalsrörelse. Vi fick inte Mot. föra fram detta förslag socialdemokraterna ansåg inte att det var nödvän- Fi28 digt eller önskvärt med marginalskattesänkningar inför avtalsrörelsen. aviserar regeringen förslag om sänkta marginalskatter just som en åtgärd för att underlätta avtalsrörelse. Därigenom erkänner socialdemokraterna att de gjorde fel och således indirekt att de har ett stort ansvar för utfallet av årets avtalsrörelse. Ett annat exempel gäller arbetsgivaravgifterna. I budgetpropositionen 1987 föreslogs en rejäl höjning av dessa, som man konstaterade att detta skulle försvåra avtalsförhandlingarna. Efter en del hattande fram och tillbaka återtogs höjningen i den uttalade avsikten att underlätta avtalsrörelsen. återkommer så regeringen med förslag om en ny höjning. Och detta trots att det om möjligt är ännu mer angeläget att dämpa lönekostnadsökningen och trots att man upprepade gånger har poängterat det olämpliga i att reducera det utrymme arbetsmarknadens parter har att förhandla om genom att inteckna en del av utrymmet i förväg. Än mer anmärkningsvärt är att intäkterna från denna felaktiga skattehöjning skall användas på ett likaledes felaktigt sätt. De går nämligen till stimulans av den privata konsumtionen, trots att regeringen sida upp och sida ner poängterar vikten av att begränsa denna. Den uthålliga högkonjunkturen innebär att flera branscher och regioner lider brist på kvalificerad arbetskraft. Bristen på arbetskraft är i många fall ett reellt tillväxthinder. De ungdomskullar som kommer ut på arbetsmarknaden under 1990talet är avsevärt mindre än inflödet . De är dessutom mindre än den förväntade avtappningen från arbetsmarknaden i form av pensioneringar. har framfört förslag som skulle bidra till ett större arbetskraftsutbud. Dit hör framför allt marginalskattesänkningar som såväl i (efter den marginalskattereform som genomfördes 19821985) som utomlands visat sig bidra till ett större utbud av arbetskraft. För vissa företag är den enda chansen att finna den specialutbildade arbetskraft de behöver att söka den utomlands. När arbetskraft trots intensiva ansträngningar inte står att finna på den svenska arbetsmarknaden anser vi att rekrytering utomlands bör medges.