ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02A607 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A607 om grupplivförsäkring för homosexuella sambor I ett par avgöranden i statens grupplivnämnd har man vägrat utbetala s. k. grundbelopp till den efterlevande parten i ett homosexuellt förhållande. Detta trots att det i 17 § i reglementet angående statens grupplivförsäkring kan utbetalas försäkringsbelopp om arbetstagaren efterlämnar make, barn , eller sådan med arbetstagaren vid tiden för dödsfallet under äktenskapsliknande förhållanden sammanboende ogift person, för vilken grupplivnämnden efter prövning enligt sista stycket beslutat att försäkringsbelopp skall utgå. har uppenbarligen tolkat detta stadgande som att det avser ogift man och ogift kvinna. Därmed har man frångått ordalydelsen av bestämmelsen, och sålunda beslutat att homosexuella sammanboende inte skall omfattas av reglementet. Argumenten för besluten har varit att nämnden följt stadgad praxis på det statliga området, och praxis på arbetsmarknadens område vid tillämpning av tjänstegrupplivförsäkring. I det första fallet är ju en sådan praxis endast följden av nämndens egna beslut, i det andra fallet beträffande t. ex. grupplivförsäkringar för LO-kollektivet, har man uppenbarligen inte observerat att homo- och heterosexuella sambor numera jämställs. Det är självfallet mycket stötande att ett av regeringen fastställt reglemente står i strid med de mål som antagit för att undanröja diskriminering av homosexuella. Ett argument mot att åtgärda detta missförhållande har varit att detta reglemente faller inom det avtalsreglerade området, och därför inte kan regleras genom ett politiskt beslut. Enligt uppgift är detta dock en förändring som planerats och ännu inte genomförts. Förberedelser lär pågå för en övergång till en försäkring som grundas på avtal mellan arbetsmarknadens parter. finns därmed möjligheter att fatta ett politiskt beslut för att undanröja denna stötande diskriminering. Självfallet är det upprörande att ett av regeringen fastställt reglemente står i strid mot de mål som antagit för att motverka diskriminering av homosexuella. Inte minst tar de som drabbas av ett sådant beslut saken mycket hårt. Kanske inte i första hand för att den rättmätiga ersättningen uteblir, utan framför allt för att man upplever sin kärlek som mindre värd ur statsmakternas synvinkel. I ett av de fall där ersättning nekats hade samboendet varat . Nog borde det ligga i samhällets intresse att på alla sätt stödja varaktiga förhållande mellan homosexuella. Någon större Mot. samhällsekonomisk belastning torde det inte heller bli frågan om. Respekt för två människors uppriktiga känslor för varandra, och en strävan att verka för jämställdhet för homosexuella borde vara riktmärken för regeringens handlande. Mot den bakgrunden hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förändring av 17 § i reglementet för statens grupplivförsäkring.
mot · GB02A609 · 1988-01-24 00:00:00 — av () om traktamentsbestämmelserna De av staten tillämpade traktamentsbestämmelserna vid tjänsteresor är normerande för hela arbetsmarknaden. De statliga traktamentsbestämmelserna justeras regelbundet för att kompensera för den fortgående penningvärdeförsämringen. Ett belopp i bestämmelserna har emellertid hållits oförändrat , nämligen de . som utgår som nattraktamente om särskilt kvitto inte kan företes. Resultatet har blivit att den anställde, vare sig det gäller offentlig eller privat tjänst, som regel väljer dyrare nattlogi i stället för att utnyttja billigare alternativ. Detta driver onödigtvis upp kostnaderna för tjänsteresor. Både för staten, kommunerna och enskilda företag skulle det vara till fördel om de anställdas prismedvetenhet vid tjänsteresor skulle öka. Ett sätt vore att justera 55 kronorsbeloppet med hänsyn till penningvärdeförsämringen. Formellt fastställs de statliga traktamentsbeloppen genom förhandlingar mellan och arbetstagarparterna. har dock möjligheter att lägga synpunkter. Även om den nu berörda frågan kan tyckas bagatellartad kan effekterna bli betydande på grund av det stora antalet tjänsteresor som görs i vårt land. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de statliga nattraktamentena.
mot · GB02A610 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A610 av () om bilersättningen i de fyra nordligaste länen har i bilersättningsbelopp utöver det för landet generella för och utgått ett extra belopp på per kilometer och för och extra per kilometer. Därutöver utgår för medresande en ersättning på per kilometer. Dessa belopp är i dagens penningvärde i det närmaste skrattretande. Vem kan transportera en fullvuxen person en mil för , när bensinpriset ligger på och en bil kostar ? De speciella bilersättningsbeloppen bör ånyo återfå den relation till bensinpriset som de ursprungligen hade. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bilersättning i de fyra nordligaste länen.
mot · GB02A611 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A611 I proposition 1987/88:100 bilaga 15 behandlas i C6, C 7, och C8 (s. 48-50) budgetfrågorna för (). De siffror som redovisas är förbryllande. Det föreslås nämligen att SIPU skall få . som bidrag till myndighetsuppgifter /89. framgår det att omslutningen beräknas uppgå till . Under /87 var omslutningen . Överskottet uppgick till . I procent var lönsamheten inte ens . Om man väger in bidraget på drygt 7 milj. kr. blir man än mer undrande över de lönsamhetsprinciper som gäller för denna verksamhet. För ett utbildningsföretag (konsultföretag) inom den enskilda sektorn är det normalt så att den marknadsmässiga lönsamheten skall vara av nettointäktrena. Hälften brukar avsättas för utvecklingskostnader. Resultatet blir således . Det är nödvändigt att SIPU:s verksamhet och lönsamhetsprinciper blir föremål för särskild översyn. Denna bör kunna genomföras av . bör sägas att SIPU:s utbildnings- och personalutvecklingsverksamhet i många avseenden kan vara tillfredsställande. Dock är intet så bra att det inte kan bli bättre. Konkurrens på lika villkor inom detta område kan säkerligen medverka härtill. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att SIPU:s verksamhet utreds och granskas av .
mot · GB02A612 · 1988-01-26 00:00:00 — av m. fl. om samordning av den statliga personalutbildningen Insikten om personalutbildningens betydelse har ökat. För myndigheter och företag är personalutbildningen en lönsam investering, nödvändig i ett föränderligt arbetsliv. För den anställdes utveckling är personalutbildning viktig. Personalutbildning gagnar både arbetsgivare och anställda. För att göra personalutbildningen mer åtkomlig för alla personalkategorier behöver olika typer av hinder undanröjas. Dessa hinder kan ha många orsaker men ett är ofta gemensamt och det är att utbildningen i många fall bedrivs långt bort från arbetsplatsen och hemorten. Tyvärr har det uppstått en ordning där företag och myndigheter förlägger en stor del av sin personalutbildning till kursgårdar i , dvs. till orter i närheten av sina huvudkontor. I den statliga förvaltningen finns en benägenhet att endast betrakta den egna myndigheten som rekryteringsbas för personalutbildning. Möjligheten till samarbete och samverkan med andra förvaltningsenheter i den nära omgivningen beaktas inte. Eftersom rekryteringen till utbildningen då måste ske från ett avsevärt större geografiskt underlag får många deltagare lång väg till utbildningen. Många som skulle vilja delta kan då inte. De som deltar får långa resor och myndigheten får höga rese- och inkvarteringskostnader. Genom att i sådana utbildningar kanske endast träffa kollegor i den egna verksamheten förstärks ett snävt sektorstänkande. En bättre samverkan mellan olika myndigheter på länsnivå och på lokal nivå skulle kunna medverka till att bryta detta sektorstänkande. Ur sysselsättningssynpunkt förstärker också den nuvarande ordningen den regionala obalansen genom att undandra utbildningsanordnare i respektive län och hemkommuner möjliga arbetstillfällen i samband med personalutbildning. Regeringen har uppmärksammat de här påtalade problemen och uppdragit åt samtliga länsstyrelser utom att samordna personalutbildningen i myndigheter på regional och lokal nivå. Detta initiativ är en väsentlig insats både för personalpolitiken och för regionalpolitiken. Det är nu angeläget att regeringen går vidare och intensifierar detta arbete. Det finns stora effektivitetsvinster att hämta i sådan samordnad statlig personalutbildning. Med hänvisning till det anförda hemställs A61 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en samordnad statlig personalutbildning. () ()
mot · GB02A613 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A613 av m. fl. om statens bidrag till Stiftelsen I budgetpropositionen föreslås ett anslag på 289 milj. kr. Kostnaderna överstiger detta belopp, men de myndigheter som är anslutna till Statshälsan bidrar i någon mån till finansieringen. Beloppet är f. n. per anställd vilket motsvarar av kostnaden. Resten betalas således med skattemedel. Enligt vår uppfattning finns det starka skäl att lägga över en betydligt större del på de anslutna myndigheterna. Vi menar att ett sådant större finansieringsansvar för företagshälsovården och förebyggande åtgärder inom arbetsmiljön skulle skapa incitament att på egen hand och i ökad grad själv ta ansvar för de problem som finns inom arbetsmiljön hos respektive myndighet. Ett eget bidrag på i första hand hälften förefaller oss inte orimligt. Det finns också skäl att överväga om kostnadsansvaret i sin helhet skall överföras på myndigheterna. Vi anser att regeringen bör återkomma till med förslag om ökat eget finansieringsansvar för kostnaderna för företagshälsovården. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om ökat finansieringsansvar hos myndigheterna för kostnaderna för företagshälsovården enligt vad som anförts i motionen. () de () ()
mot · GB02A617 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A617 av m. fl. om upphävande av lagen om byggnadstillstånd Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:T346 hemställs att upphäver lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd m. m. () () () () inger (m) ()
mot · GB02A618 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A618 av m. fl. om anslaget till vissa trygghetsåtgärder för lärare Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:N336 hemställs att beslutar minska anslag C 5 Vissa trygghetsåtgärder för lärare med 2,7 milj. kr. () () ()
mot · GB02A619 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88:A619 om högre lön för tjänst som kräver tvåspråkighet Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Kr331 hemställs att begär förslag från regeringen om språktillägg till lönen för tjänster inom den offentliga sektorn där tvåspråkighet anses ha meritvärde.
mot · GB02A701 · 1988-01-11 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A701 om viss ändring i lagen om offentlig anställning I vårt land kan en officer som begått det kanske nesligaste brott vår rättsordning känner, nämligen landsförräderi, fortsätta att uppbära lön från den krigsmakt han velat utlämna. Den som förrått sitt land, han har Ej ätt, ej stam, ej son, ej far. (, Fänrik sägner) Hur är detta möjligt? Jo, enligt 11 kap. 5 § lagen om offentlig anställning () gäller en preskriptionstid på en månad för avskedande eller med lagtextens ord Avskedande får ej grundas enbart på omständighet, som myndigheten känt före prövningen. Lagstadgandet är för övrigt helt i överensstämmelse med 18 § andra stycket lagen om anställningsskydd (LAS). Till yttermera visso skall avskedandet föregås av underrättelse samt varsel till och överläggning med lokal arbetstagarorganisation. Försummar arbetsgivaren att iaktta denna tidsfrist, kan avskedande icke äga rum. I det av mig åsyftade fallet hade arbetsgivaren råkat förbise denna tidsfrist. Regeln är utan undantag. Att en landsförrädare skall kunna ha kvar sin officersbefattning och därmed fortsätta att uppbära lön är direkt utmanande för den allmänna rättskänslan. Det angivna stadgandet i 11 kap. 5 § måste därför oundgängligen förses med det tillägget att preskriptionsregeln åtminstone icke är tillämplig då arbetstagaren begått ett allvarligt brott, förslagsvis brott för vilket ej är stadgat lindrigare straff än fängelse (jfr 24 kap. 1 § tredje stycket ). Det får ankomma på utskottet att närmare utforma lagtexten. Den landsförrädare som avses med det nu beskrivna fallet är en annan än den som utnyttjade exempellöst generösa möjligheter att avvika sannolikt österut under permission! Att rättsläget är så här befängt är ytterst att tillskriva det oförnuftiga beslutet att avskaffa tjänsteansvaret och att ersätta detta med ett regelsystem som hämtats från den privata arbetsrättens område. En annan oefterrättlig konsekvens av reformen är att prövningen av fråga om avskedande även av ordinarie domare jämlikt 16 kap. 1 § i sista hand tillkommer arbetsdomstolen med dess från arbetsmarknaden hämtade intresseledamöter där yrkesdomarna dessutom förordnas för en period av i sänder. Se närmare motion 1986/87:A702. 1987/88 A701-706 1 1987/88. På föranledande av motioner från bland andra mig (1984/85:2976) har Mot. 1987/glädjande nog fattat principbeslut om att riva A701 upp beslut och att återinföra den äldre ordningen i dess huvuddrag. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar förse 11 kap. 5 § lagen om offentlig anställning med det tillägget att den i lagrummet intagna preskriptionsregeln icke skall gälla då arbetstagaren begått brott, för vilket ej är stadgat lindrigare straff än fängelse .
mot · GB02A702 · 1988-01-12 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A702 om förbud mot blockad av vissa företag har vårt land fått uppleva flera oacceptabla exempel på fackliga konflikter. Det har gällt interna familjegräl inom LO-familjen, vilka drabbat tredje man i första hand men också skadat samhället generellt. Andra uppmärksammade konflikter har gällt dem, som riktats mot småföretag. En av dem ägde rum på . Tre olika fackförbund försökte tvinga en sommarföretagare till kollektivavtal. Berörd personal hade inte begärt detta. Detta är ett exempel, bland flera, på oacceptabla aktioner mot en företagare, som trots att han betalar skatter och sociala avgifter i enlighet med lagen utsätts för fackligt tvång. Emellertid kan dylikt agerande skada inte bara den enskilde företagaren och de anställda utan också nationen och också den samlade fackföreningsrörelsen. Ytterligare inslag av fackliga aktioner av nämnt slag motverkar och hämmar allt arbete för ett ökat företagande i vårt land och speciellt på vår landsbygd. LO själv tycks ha tappat kontrollen i vissa konflikter och blottat en påfallande vanmakt. En- och fåmansföretagare bör därför ges ett lagligt skydd genom förbud mot blockader av enmansföretag eller mot företag, där de anställda inte vill ha kollektivavtal. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan lagstiftning, att förbud mot blockader av enmansföretag eller mot företag, där de anställda inte vill ha kollektivavtal, införs.
mot · GB02A707 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A707 av och () om särskild tilläggspension Mot. De många människornas engagemang är en grundförutsättning för en levande demokrati. Det är därför viktigt att människor stimuleras till aktiv medverkan i samhälls- och föreningsliv. Alla måste också ges likartade förutsättningar att delta i detta arbete. Så är emellertid inte alltid fallet. Det förekommer inte alltför sällan, att de som deltar i politiskt arbete går miste om vissa förmåner. Vi skall i detta sammanhang påvisa en orättvisa som måste rättas till. STP har regler som slår mot den som har politiska uppdrag som tar tid från det ordinarie arbetet. Då minskar årsinkomsten från den ordinarie arbetsgivaren och därmed beräkningspoängen för STP. För att belysa vad som sker ges här ett exempel. Om en anställd från arbetsgivaren har i inkomst och i ersättning för förlorad arbetsförtjänst i samband med politiskt förtroendeuppdrag, totalt . i årsinkomst, så ger endast de . STP omfattar inte alla yrkesgrupper. STP-systemet finns t. ex. inte inom stat och kommun. Enligt vår mening kan det inte vara rimligt att de som åtar sig uppdrag i kommuner och landsting skall, som i det påvisade fallet, gå miste om ekonomiska förmåner. Ett system som hängs på och kompletterar STP-systemet bör därför övervägas med betalning från kommuner eller annan berörd uppdragsgivare för de delar av inkomsten som ersätts av kommun eller annan. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kompletteringsmöjligheter till STP-systemet. () ()
mot · GB02A709 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:A709 av och () om semesterersättning vid ofrivillig arbetslöshet Den nu gällande semesterlagen (1977:480) började tillämpas från . Den väsentligaste nyheten i lagstiftningen var en förlängning av semestern . Betydelsefullt var även en ökad möjlighet att intjäna semester vid viss s. k. privilegierad frånvaro. Detta gäller främst sjukdom, arbetsskada och föräldraledighet. En typ av frånvaro som icke blev semesterlönegrundande genom den nya lagstiftningen var arbetslöshet. Det måste anses otillfredsställande att de som ofrivilligt drabbats av arbetslöshet avstängs från rätten till semesterersättning och därmed till möjligheten att få den rekreation och det miljöbyte som semestern innebär. Därför bör det övervägas att ändra lagstiftningen så att också arbetslöshet kan bli semestergrundande. Vid en lösning av finansieringsfrågorna finner vi det ändamålsenligt att gripa års semesterkommittés förslag om att inrätta en riskfond för ändamålet. Frågan om en riskfond (semesterlönefond) innefattas i direktiven till semesterkommitté. Dessa direktiv innefattar däremot ingen direkt hänvisning till en vidgning av ramen för den semesterlönegrundande frånvaron till att omfatta även arbetslöshet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att semesterkommitté får tilläggsdirektiv om att utreda frågan om semesterersättning till den som ofrivilligt drabbas av arbetslöshet.
mot · GB02A710 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88:A710 av och () om fackets roll vid arbetsmarknadspolitiska åtgärder Arbetsmarknadspolitiken präglas alltmer av en strävan att nedbringa arbetslöshetstiderna för de arbetssökande. Detta är bra. Få situationer kan vara så förödande för en människa som arbetslöshet och då särskilt om arbetslösheten blir långvarig. Arbetslöshet är emellertid inte enbart på heltid, en allt större del av de arbetslösa utgörs av deltidsmarkerande. Särskilt påtagligt är detta inom servicenäringarna, där också andelen arbetslösa i A-kassorna överstiger genomsnittet för samtliga arbetslösa. Låt handeln exemplifiera en bransch med denna situation. Serviceverksamhet bedrivs ofta i små företag. Strävanden att genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder ge arbetslösa arbete kan ibland medföra att anställda, som i ett tidigare skede fått neddragen arbetstid, vid en utökning av arbetstiden i företaget ej får sin borttagna tid åter, utan går i stället åt för att skapa ett sysselsättningstillfälle i form av arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Följden blir att samhället i det fallet får betala dels arbetslöshetsunderstöd till den anställde med reducerad tid, dels en stor del av lönen för det arbete som den temporärt anställde utför på de timmar den deltidsmarkerande berövats. Det är uppenbart att det här beskrivna har sin grund i en intressekonflikt mellan två grupper av arbetslösa, en konflikt som det går att lösa. Den svenska fackföreningsrörelsen kan inte beskrivas som annat än ansvarsfull i frågor rörande arbetsmarknadspolitik. Därför vore det en bättre situation än dagens, om det till varje ansökan om arbetsmarknadspolitisk åtgärd var obligatoriskt med yttrande från berörd facklig organisation, att det fordras ett yttrande från facket för att en ansökan om beredskapsarbete, rekryteringsstöd etc. skall behandlas. Ett sådant system har tidigare funnits och fungerat väl, varför ett återinförande vore välbetänkt. Med hänvisning till det anförda hemställs A710 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fackets roll vid beslut om arbetsmarknadspolitiska åtgärder. () ()
mot · GB02A711 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:A711 av m. fl. om rätt till ledighet från anställning för arbete i Flera undersökningar har visat på att ett hinder för föreningsengagemang i verksamhet inom område bl. a. är att de flesta föreningsmedlemmar inte kan delta i verksamheten . Det gäller särskilt för föreningsdrivna daghem där kravet om arbetsplikt ofta omöjliggör för stora grupper att välja och delta i den kooperativa formen. Ett ökat föreningsansvar med engagerade föräldrar tillför enligt vår mening en väl fungerande barnomsorg ytterligare kvaliteter. Demokratiskt inflytande och social gemenskap innebär att personalen tillförs viktiga komplement. Ett ökat föreningsengagemang på barnomsorgens område är enligt vår mening en väg att förverkliga målen om delaktighet i den offentliga verksamheten, som personalen stöttas i sin yrkesutövning. Bildandet av är ett tecken på det ökande intresset för föräldrakooperativa daghem. finns över 200 föräldradrivna daghem i landet. Flera föräldrar skulle kunna erbjudas den kooperativa samverkansformen som lösningen för sina barnomsorgsbehov om det finns en rätt till ledighet från anställning för arbete i föräldrakooperativa daghem. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arbetstagares rätt till högst tio dagars ledighet per barn och år för att bidra med egen arbetsinsats i föräldrakooperativa daghem. () () () ()
mot · GB02A713 · 1988-01-19 00:00:00 — av m. fl. (s) om regionala fackliga förtroendemän 1987/88 A713-722 Lagen 1974 om fackliga förtroendemäns ställning på arbetsplatser m. m. tillkom som ett uttryck för att det var och är ett viktigt samhällsintresse att säkerställa fackliga företrädares möjligheter att fullgöra de olika arbetsuppgifter som läggs på dem. Problemet med fackligt arbete på de mindre arbetsplatserna har uppmärksammats . Departementschefen uttalade i propositionen 1974:88 att det var en angelägen fråga att problemet med facklig verksamhet på småarbetsplatser löstes. En väsentlig del av lösningen låg i att skapa formella och reella förutsättningar för fackligt arbete. Han ansåg rent tekniskt att tillträdesrätt för utomstående som finansierades genom någon form av avgifter, vilka skulle tas ut på löneunderlaget, var en naturlig modell. Eftersom frågan inte var tillräckligt utredd, avstyrktes lagstiftning . De farhågor som uttalades har besannats. Det har inte varit möjligt för organisationerna att hålla en likvärdig bevakning av de fackliga intressena på de mindre arbetsplatserna. Nya arbetsrättskommitténs förslag 1977 till en ny förtroendemannalag innehöll regler om regionala fackliga förtroendemän. Förslaget innehöll två viktiga moment som är nödvändiga för denna reform. Dels gav förslaget den regionala fackliga förtroendemannen rätt till tillträde på arbetsplatser och en rätt till ledighet från den egna arbetsplatsen för att utföra uppdraget, dels fanns en lösning av finansieringen. NARK:s förslag har mottagits med stort intresse från fackligt håll. LO-kongresserna 1981 och 1986 har uttalat sitt stöd för frågan om regionala fackliga förtroendemän. Undertecknade har upprepade gånger aktualiserat förhållandena för fackligt arbete på de mindre arbetsplatserna. bereds frågan i den särskilda arbetsgruppen inom . Dess arbete bör påskyndas. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om regional facklig förtroendeman. 1 198 7/88. Nr A 713- 722 1987/88 A713
mot · GB02A714 · 1988-01-13 00:00:00 — Motion till 1987/88:A714 om ledigheten för småbarnsföräldrar, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:So613 hemställs att hos regeringen begär förslag till utökning av rätten till tjänstledighet för småbarnsföräldrar och förändring av meritvärdering för vård av egna barn i enlighet med vad som anförts i motionen.