mot · GB02Jo60 · 1988-05-10 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Jo60 av och () med anledning av prop. 1987/88:165 om reglering av priserna på jordbruksprodukter, m. m. I proposition 1987/88:165 om prisreglering på jordbruksprodukter understryker föredraganden bl. a. vikten av att jordbruksproduktionen i norra med hänsyn till dess regionalpolitiska betydelse måste få ett särskilt prisstöd. Stödet är en kompensation till jordbruket i norra för att dess produktionskostnader är högre än motsvarande kostnader i . Prisregleringen av jordbruksprodukter måste emellertid sättas in i sitt regionalpolitiska sammanhang. Det framgår bl. a. av de frågor som tar upp i sin skrivelse till regeringen med förslag till jordbruksregleringen, vilken redovisas som bilaga till propositionen. Utvecklingen av näringslivet på landsbygden och i de mindre tätorterna i norra är också mycket oroande. Om inte den negativa utvecklingen bryts kommer stora delar av den norrländska landsbygden att bli en ödebygd. Utvecklingsinsatser för landsbygdsnäringarna i norra måste därför innefatta prisstödet och andra ekonomiska stödformer för jordbruksproduktionen i norra . Utveckla förutsättningarna för landsbygdsnäringarna i norra Det är mot denna bakgrund mycket angeläget att de samlade regionalpolitiska insatserna i norra utformas så att de enskilda företagarna och de som avser att bli företagare ser insatserna som stimulans och stöd för utveckling och initiativkraft. En förutsättning för att en näring, en bygd, en landsdel skall få en positiv utveckling och ta vara på såväl materiella som personella produktionsresurser är att det finns en framtidstro. För detta fordras att regler, planeringsvillkor m. m. läggs fast som ger förutsättningar för en långsiktig planering. Trots att de naturliga förutsättningarna för jordbruket är sämre i norra än i stora delar av landet i övrigt, har utvecklingen inom jordbruket i denna del av landet en mycket stor betydelse för övrigt näringsliv, samhällsservice, sysselsättning, infrastruktur, livsmedelsberedskap m. m. sa avseenden är jordbrukets betydelse långt större än vad som motsvaras av dess produktionsvolym. 1 glesbygderna är av de förvärvsarbetande beroende av lantbruket. Se nedanstående uppgifter från . Förvärvsarbetande (/vecka) i lantbruket andel i proc. I vissa kommuners glesbygd var förvärvsarbetande i lantbruket. I beslut om livsmedelspolitiken 1985 formulerades en särskild målsättning för jordbruket i norra . Utifrån Norrlandskommitténs och LMKs förslag beslöts att produktionen i norra bör bibehållas i nuvarande omfattning, dvs. Det underströks att det är viktigt att produktionen bibehålls och att jordbrukarna ges förutsättningar för detta. Jordbrukets stora betydelse för befolkningen, sysselsättning, service, miljö, försörjningsberedskap m. m. har anförts som skäl för en bibehållen produktion i norra och för de stödinsatser detta fordrar. Mot denna bakgrund har såväl 1984 som 1985 poängterat att stödet till jordbruket i norra är ett regionalpolitisk! Glesbygdsdelegationen framhöll i rapporten , resurs och möjligheter, DS I 1984:20, att jordbruket har en avgörande betydelse för glesbygden och dess utveckling. Vidare underströks kombinationsföretagens betydelse och behovet av att förbättra möjligheterna att bygga upp sådana företag. När frågan om uppräkning av prisstödet behandlades i anfördes att ytterligare överväganden bör göras i fråga om Norrlandsjordbrukets förutsättningar på . Det beslöts att ett åtgärdsprogram skulle utarbetas vari en helhetssyn skulle anläggas på Norrlandsfrågorna. Det anfördes också att man skulle beakta att det utanför stödområdena finns glesbygdsområden med liknande problem. Möjligheterna att samordna jordbruks-, och regional-, och arbetsmarknadspolitiska insatser skulle uppmärksammas. Det anfördes särskilt att hänsyn skulle tas till hela livsmedelssektorns betydelse från beredskapssynpunkt och som underlag för sysselsättning m. m. Vidare anfördes att kombinationssysselsättning med jordbruk och/eller skogsbruk som bas skulle 1987/88 Jo60 övervägas och att frågor om produktionsinriktning och alternativa produk- Mot. ter skulle prövas mot bakgrund av bl. a. de klimatologiska betingelserna. presenterade regeringen ett förslag till ett treårigt åtgärdsprogram. anslog 100 milj. kr. har ytterligare 80 milj. kr. 1 sammanhanget bör noteras att det regionala rationaliseringsstödet har skurits ned kraftigt . Det kan konstateras att det beslutade åtgärdsprogrammet dels saknar den långsiktighet som fordras för att ge långsiktiga planeringsförutsättningar dels saknar den helhetssyn på Norrlandsfrågorna som efterlystes av jordbruksutskottet. Ytterligare åtgärder fordras för att vända den negativa utvecklingen och den pessimism som breder ut sig inom området. Mot bakgrund av de areella näringarnas betydelse i området måste utvecklingsinsatserna i första hand syfta till att stärka förutsättningarna för de traditionella familjelantbruken och de verksamheter som kan komplettera dessa eller i övrigt har anknytning till de areella näringarna. De areella näringarna kännetecknas bl. a. av en stor andel långvariga och icke flyttbara produktionsresurser. En stor del av dessa utgörs av investering i mark och byggnader. En bibehållen produktion i enlighet med produktionsmål för norra gör det nödvändigt att produktionsresurserna ersätts i takt med förslitning och teknisk utveckling. För att erforderliga investeringar skall komma till stånd fordras bl. a. utbildning, rådgivning, lämpliga stödformer, utvecklingsarbete vad gäller byggnads- och produktionsteknik. Mot bakgrund av investeringarnas långsiktighet fordras även långsiktighet i produktionsvillkor och planeringsförutsättningarna i övrigt. Samhället har huvudansvaret för dessa frågor och bör i praktisk handling leva upp till detta ansvar. Jordbruket har med dagens villkor begränsade utvecklingsmöjligheter inom de traditionella produktionsgrenarna. Därför är utvecklingen av jordbruksföretagen och jordbrukarfamiljernas ekonomiska och sociala villkor starkt beroende av att det ges förutsättningar för en lönsamhet i denna produktion. Vidare är det av betydelse, i vilken utsträckning jordbruksföretagen kan kompletteras med andra sysselsättningar och hur annat näringsliv i bygden utvecklas. Lönsamhet i jordbruket och ett uppfyllt produktionsmål är en grundförutsättning för att man skall få avsedda effekter av satsningar på kompletterande verksamheter. Det är också väsentligt i vilken utsträckning de servicenäringar som jordbruket är beroende av utvecklas och i vilken mån det finns en arbetsmarknad utanför jordbruket så att hela familjen har förutsättningar att få sysselsättning i bygden. Hur dessa omvärldsfaktorer utvecklas påverkar i hög grad i vilken utsträckning man kan ta till vara de produktionsresurser och de sysselsättningsmöjligheter som finns vid de enskilda lantbruksföretagen. Blir den service eller den försörjning med produktionsmedel som jordbruket är beroende av alltför bristfällig eller kostsam inverkar detta direkt på företagen. Kan inte lantbrukarfamiljerna få tillräcklig kompletterande sysselsättning utanför jordbruket, när detta behövs, måste de ofta upphöra med jordbruket och flytta dit där försörjningsmöjligheter utanför lantbru ket är särskilt stora runt generationsskifte då både den Mot. avgående och tillträdande generationen behöver sysselsättning på orten. Prisregleringssystemet måste ses som en del av de totala insatserna för att stödja landsbygdsnäringarna och måste kombineras med andra utvecklingsinsatser. Vi vill här ta upp vissa åtgärder som är nödvändiga för en positiv utveckling av jordbruket i norra utöver vad behandlas i kommittémotion ang. prisstöd m. m. i anledning av proposition 1987/88:165. Det nuvarande prisstödet bör justeras med hänsyn till kostnadsutvecklingen. I övrigt bör stödnivåer och andra justeringsbehov ses över . Vissa smärre justeringar bör dock nu göras i de nuvarande reglerna. Stödet till smågrisproduktionen utgår i form av ett årligt bidrag per modersugga. Bidrag utgår för högst 60 suggor per företag. Den övre gränsen har varit oförändrad sedan stödet infördes. För övriga animalier med undantag av mjölkgetter finns ingen motsvarande begränsning av stödet per företag. Arbetsbehovet i en smågrisbesättning med 60 suggor kan med hjälp av s. k. typologidata beräknas till 1 eller ett normalt årsverk. Arbetsbehovet för 60 suggor är ungefär lika stort som för 23 kor. I de fall båda makarna i brukarfamiljen är heltidsverksamma i jordbruket krävs ofta större besättningar för att de skall få ett tillräckligt sysselsättnings- och inkomstunderlag. har det uppstått en akut brist på smågrisar i norra . Detta har lett till att många slaktsvinsproducenter som byggt upp sina företag med hjälp av statligt stöd tvingats att stå med tomma stallar eller att ha betydande underbeläggning. 1 samband med beslutet om åtgärdspaketet för norra uttalade att man skall prioritera åtgärder som ger ökad sysselsättning. Från denna utgångspunkt borde det vara naturligt att ge smågrisproduktionen sådana villkor att man lokalt inom området kan tillgodose behovet av smågrisar. En självförsörjning av smågrisar inom området har även andra fördelar. Från djurskydds- och hälsosynpunkt är det en fördel om de långa transporterna av smågrisar från Syd- och kan undvikas. Det kan vidare noteras att flera av de befintliga smågrisproducenterna i området skulle kunna förbättra hälsoläget i den befintliga produktionen om anläggningarna kunde kompletteras med ett svinsuggestall. Mot bakgrund av ovanstående föreslås att reglerna för Norrlandsstödet för smågrisproduktionen ändras så att stöd kan utgå för fler än 60 suggor. Utgångspunkten bör vara att stöd skall utgå för besättningsstorlekar med ett arbetsbehov på två årsverkan cirka 120 suggor. I anslutning till denna ändring finns det skäl att även överväga begränsningsreglerna för stödet till getproduktionen. Detta bör ges regeringen till känna. Stöd till potatisodlingen utgår i samtliga norrlandslän men däremot inte i och . T. o. m. 1985 utgick ett högre stöd i än i övriga län. I samband med översynen av prisstödet 1986 gjordes av Mot. a. tidsskäl ingen analys av områdesindelningen för stödet ill potatisod- J06O Det gjordes dock den ändringen att fr. o. m. tillämpas den högre stödnivån även i inland. Förutsättningarna för potatisodling i stora delar av och är inte bättre än i de områden som erhåller stöd till potatisodlingen. 1 sammanhanget bör erinras om att de högre produktionskostnaderna i norra som ligger till grund för prisstödet för mjölk och kött till största delen beror på förutsättningarna för växtodlingen. Potatisodlingen är en arbetsintensiv gröda. Den har därför stor betydelse för sysselsättningen vid berörda företag. Odlingen minskar i såväl som och det finns inte några alternativa grödor som kan kompensera detta bortfall. a. av dessa skäl är det angeläget att utvidga stödområdet för potatis. En analys över möjligheterna att samordna stödområdena för potatis med områdesindelningen för övriga produkter bör göras i samband med den kommande treårsöversynen, dvs. Det är dock angeläget att i avvaktan härpå redan från låta de delar av och som tillhör stödområdena 1, 2 och 3 för mjölk ingå i stödområde 2 för potatis. Detta bör ges regeringen till känna. Huvuddelen av kostnadsskillnaderna mellan mellersta och norra härör från växtodlingen och beror till största delen på att avkastningen är lägre i norr. Insatser som förbättrar avkastningen i växtodlingen är därför särskilt angelägna. Förbättring av markförhållandena och växtmaterialet är de främsta åtgärderna för att långsiktigt begränsa kostnadsskillnaderna mellan mellersta och norra . Förslag om förbättrat stöd vid investeringar i markanläggningar har aktualiserats . 1980 föreslog lantbruksstyrelsen att bidrag till huvudavlopp skull utgå och bidrag till täckdikning av kostnaden. En hög stimulans till markavvattning är motiverad med hänsyn till dels de långsiktiga kostnadseffekterna, dels den komplicerade ägarstrukturen med stor andel arrenderad mark, dels den nuvarande låga lönsamheten i jordbruket, dels jordbrukarnas höga skuldsättning. Bidrog till huvudavlopp bör därför utgå och bidrag till täckdikning och andra markanläggningar av kostnaden. Enhetliga regler bör gälla i hela området. Detta bör ges regeringen till känna. Stöd till särskilt skuldtyngda jordbruksföretag Prisstödet till jordbruket i norra baseras på beräkningar över skillnaderna i produktionskostnader mellan norra och . I dessa beräkningar beaktas inte skillnader i kapitalbehov och skuldsättning. Skuldsättningen i det norrländska jordbruket är högre än i övriga delar av landet. Detta torde till största delen vara en följd av den politik för företagsuppbyggnad sorn bedrivits från samhällets sida och låg lönsamhet Mot. 1987/88 till följd av otillräckliga prisstöd. Någon kompensation för de merkostnader som den högre skuldsättningen medför ges inte genom det nuvarande prisstödet. Av propositionen framgår att jordbruksnämnden föreslagit att vissa högt skuldsatta jordbrukare skulle få gynnsammare villkor för återbetalning av ränte- och etableringsstöd. En förbättring av den generella lönsamheten är enligt vår mening den väsentligaste åtgärden för att motverka att fler lantbrukare hamnar i ekonomiska svårigheter. Dessutom behövs åtgärder som anpassar kapitalkostnaderna vid företag med hög skuldsättning till en nivå som stör i rimliga förhållande till deras lönsamhet. Detta bör ges regeringen till känna. En förutsättning för långsiktigt bestående produktion är att en tillräcklig nyrekrytering sker till jordbruket. har åldersfördelningen inom jordbruket varit sned med en markant överrepresentation för äldre brukare. Denna situation har allvarligt förvärrats genom att nyrekryteringen och generationsskiften har minskat mycket kraftigt. Läget är så allvarligt att inte ens alla de företag som under den senaste årtiondena byggts upp med särskilt rationaliseringsstöd får någon ny brukare att ta över även sådana fastigheter med förhållandevis bra produktionsresurser till ett pris som motsvarar återstående skuld på investeringarna. I många bygder kommer det inte att finnas kvar något aktivt jordbruk när nuvarande brukare faller för åldersstrecket. Stimulans till generationsskifte kan betecknas som en ödesfråga för stora delar av stödområdet. Det är därför mycket angeläget med åtgärder för att underlätta generationsskiften och nyrekrytering. Jordbruket är mycket kapitalintensivt. Investeringarna i mark och byggnader är mycket långsiktiga. Dessutom är behovet av driftskapital stort jämfört med småföretag inom andra näringar. Djurens tillväxthastighet och en årlig begränsad växtodlingssäsong avgör i hög grad riskkapitalets omsättningshastighet. Kapitalförsörjningen är en nyckelfråga i samband med generationsskiften. Stort kapitalbehov och låg lönsamhet i jordbruket är ofta ett effektift hinder för att genomföra generationsväxlingar vid lämplig tid och lämplig omfattning. Otillräckligt med eget kapital vid nuvarande finansieringsvillkor leder till att nyetablerade jordbrukare ställs i en mycket besvärlig ekonomisk situation som i sin tur ofta leder till sociala och andra problem. Nuvarande skatteregler och pensionsvillkor för såväl ålderspensionärer som för dem som av t. ex. hälsoskäl vill trappa ned arbetsinsatsen något tidigare försvårar möjligheterna att genomföra generationsskifte vid för den nya brukaren lämplig tidpunkt. Dessa regler torde ha stor betydelse både för överlåtelser inom familjen och för utbudet av fastigheter på öppna marknaden. Den nya jordförvärvslagen har också medfört ytterligare svårigheter för Mot. 1987/88 dem som vilie etablera sig som jordbrukare och skaffa sig ett tillräckligt J06O försörjningsunderlag. Den presumtiva jordbrukarfamiljens beslut om att etablera sig som jordbrukare påverkas förutom av de ekonomiska villkoren även av arbetsförhållandena och de sociala villkoren i vörigt. Möjligheter till ledighet, social service, trygghet inför sjukdom och olycksfall, är faktorer som är av avgörande betydelse för unga familjers beslut om verksamhet och bosättning på landsbygden. I utvecklinginsatserna för jordbruket i norra bör således ingå åtgärder som underlättar generationskifte och nyetablering. Dessa insatser bör bl. a. inriktas på att underlätta kapitalförsörjningen för nystartade öka lönsamheten i produktionen prioritera boende och brukande av jordbruk framför passivt ägande förbättra skatte- och pensionsvillkoren för den som av ålders- eller hälsoskäl överlåter fastigheten till nya brukare. Detta bör ges regeringen till känna. För att bibehålla lantbruket krävs en kompletterande projektverksamhet för att omsätta t. ex. nya forskningsrön eller tekniska innovationer och nya produktionsformer i praktisk drift. Det är naturligt att många av de satsningar som fordras för att komplettera lantbruket med nya verksamheter är riskfyllda. Finansiering av sådana satsningar är därför förenade med särskilda problem. Det finns inget av invända mot de förslag som redovisas i departementspromemorian. Investeringar i verksamheter med stort risktagande bör underlättas ytterligare genom att särskilda finansieringsmöjligheter i form av t. ex. utvecklingslån införs. Dessa bör ha karaktären av villkorslån och vara ränte- och amorteringsfria. Därtill krävs projektmedel för att lösa marknadsföringsfrågor och organisation för att tillvarata nya produktionsgrenar. Detta bör ges regeringen till känna. Om inte det norrländska jordbruket utvecklas i samma takt som jordbruket i övrigta delar av landet kommer skillnaderna i produktionskostnader mellan norra och övriga delar av att öka kraftigare än annars. Det är därför särskilt angeläget att åtgärder vidtas för att långsiktigt reducera kostnadsskillnaderna. Detta torde vara den åtgärd som långsiktigt har störst betydelse för det norrländska jordbrukets konkurrenskraft. Därför fordras det ytterligare insatser för forskning och utvecklingsarbete rörande det norrländska jordbruket. Avkastningsmässigt är mjölkproduktionen i jämförbar med övriga landet. Inom växtodlingen har däremot produktionen inte förbätt rats i samma takt i norr. Detf inns även en lång rad andra områden där en Mot. liten förbättring snabbt kan ge god ekonomisk utdelning. För att det skall J06O vara möjligt att utveckla det norrländska jordbruket med binäringar i minst samma takt som i övriga delar av landet, fordras att tillräckliga och långsiktiga resurser ställs till förfogande för forskning, utveckling och försöksverksamhet. Tillgängliga medel inom dessa områden är otillräckliga. Det bör betonas att finansieringen måste vara mycket långsiktig och utformas så att möjligheter ges till kompletterande stöd från regionala och lokala organ, stiftelser m. m. Det torde inte vara möjligt att rekrytera och behålla kvalificerad personal för forskning och utvecklingsarbete om inte en större långsiktighet än kan ställas i utsikt. Ett minimikrav bör vara att ett medel anslås för ett femårsprogram vars fortsättning övervägs . Medlen bör bl, a. användas för en upprustning av resurserna vid Röbäcksdalen, som bör ombildas till en självständig institution inom SLU så att den blir en aktiv, kreativ motor för utvecklingen av det norrländska jordbruket. I ett första skede är det särskilt angeläget med en ordentlig upprustning av resurserna för växtförädling. Härvid bör man även söka etablera närmare samarbete med motsvarande institutioner i och . Detta bör ges regeringen till känna. Nästan samtliga lantbruk i norra bedriver både jord- och skogsbruk. Någon företags- och produktionsrådgivning i egentlig mening finns inte för skogsbruket. Det är därför angeläget att den nuvarande rådgivningen kompletteras i dessa avseenden. För att lägga en grund för en bättre helhetssyn på de areella näringarna bör skogsvårdsstyrelsernas och lantbruksnämndernas verksamheter samordnas. Rådgivningen är av stor betydelse för att föra ut nya erfarenheter till de enskilda producenterna. I detta sammanhang bör en utvidgad lokalrådgivning och möjligheterna att decentralisera rådgivningen till lokalkontor särskilt uppmärksammas. För att kontinuerligt samla, sammanställa och föra ut ny kunskap om de särskilda frågor som berör kombinerade företag bör en särskild tjänst som statskonsulent för kombinerade företag inrättas vid Röbäcksdalen. Det är angeläget att de som arbetar med utbildning och rådgivning i norra har en adekvat utbildning i de frågor som är av speciell karaktär för området. En särskild fortbildning bör därför ordnas i Norrlandsjordbruk för lantmästare och agronomer m. fl. som skall verka som lärare, rådgivare eller som skall ha andra uppgifter med anknytning till det norrländska jordbruket. Denna utbildning bör lämpligen knytas till Röbäcksdalen. Behovet att i ökad utsträckning bygga upp och vidareutveckla kombinerade företag i glesbygderna bör uppmärksammas i utbildningen. bruksutbildningen bör kompletteras så att den ger nödvändiga baskunskaper för brukare av kombinerade företag. Lantbruksskolornas medverkan i den löpande fortbildningen bör utvecklas så att deras fysiska resurser kan utnyttjas effektivt för att främja utvecklingen av lantbruket och dess kompletterande binäringar. Det är därför av största vikt att skolorna tillförs särskilda ekonomiska och personella resurser för detta ändamål. Om lantbruksskolorna ges ökade möjligheter att förmedla kunskap om nya produkter såväl i grundutbildningen som i fortbildningen kan dessa skolor utvecklas till lokala utvecklingscentra för landsbbygden. Detta bör ges regeringen till känna. Det finns en rad förhållanden som antingen försvårar eller omöjliggör för lantbrukare att delta i arbetsmarknadsutbildning på samma villkor som övriga yrkesutövare. Det är härvid angeläget att en noggrann kartläggning görs av de svårigheter och hinder som föreligger. De arbetsmarknadspolitiska insatserna bör därefter anpassas så att lantbrukarnas verkliga behov av sådana insatser tillgodoses. kan inte medel som anslagits för arbetsmarknadspolitiska åtgärder överföras till stöd för satsningar på kompletterande verksamheter vid lantbruksföretag. Detta bör bli möjligt i de fall behovet av arbetsmarknadspolitiska insatser minskar genom den nya kompletterande verksamheten. Vid prövning av stöd till lantbrukarfamiljer är det angeläget att det anläggs en helhetssyn där hänsyn tas till bl. a. företagarfamiljens behov av kompletterande inkomster och sysselsättning, stödets betydelse för den aktuella kompletterande verksamheten, stödets betydelse för andra verksamheter i området samt behovet av andra stöd t. ex. arbetsmarkandspolitiska insatser i de fall den aktuella åtgärden inte kommer till stånd. Bedömningar bör härvid göras av både kortsiktiga och långsiktiga effekter. Det bör understrykas att en förutsättning för att de som satsar på att förstärka sina lantbruk med kompletterande verksamhet skall lyckas är att de har tillräckliga kunskaper om den nya produktionen och hur produkterna skall marknadsföras. Förstärkning av dessa kunskaper bör så långt som möjligt ges inom arbetsmarknadsutbildningens ram. Utbildningen bör så långt möjligt anpassas individuellt utifrån den nya verksamhetens och brukarens behov. Härvid bör deltids- och korrespondensstudier inte utgöra något hinder för stöd. Det är vidare angeläget att arbetsmarknadsmyndigheterna bygger upp speciell kompetens för att handlägga sådana ärenden och för att föra ut information om denna typ av utbildning. En stor del av lantbrukarna kommer inte att ha möjlighet att delta i utbildningen i anslutning till start av nya företag, generationsskifte eller inför start av nya kompletterande verksamhetsgrenar om inte genomförandet av utbildningen tar hänsyn till lantbrukarnas speciella situation. Resurser bör därför anvisas för att bygga upp en för dessa ändamål anpassad 13 1987/88 J06O Detta kan förslagsvis ske genom ett samarbete mellan statens Mot. skola för vuxna, den föreslagna statskonsulenten i kombinerat lantbruk, J06O