mot · GB02A465 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :A465 av () om regionalpolitiken En effektiv regionalpolitik förutsätter både en satsning på nya generella metoder och ökade satsningar på selektiva åtgärder. Sänkning av socialavgifterna i stödområdena, differentiering av bensinskatten, återbäring på elskatten till de vattenkraftsproducerande länen och ökad satsning på småföretagsamheten förespråkas i motionen. En decentralisering av offentlig verksamhet och satsning på de regionala högskolorna är också viktiga delar av en fungerande regionalpolitik. Dessutom yrkas på en förstärkning av de s. k. länsanslagen. anser vidare att kommunerna borde utarbeta kommunala aktivitetsprogram. Dessa program skall innehålla en kartläggning av kommunens resurser och förutsättningar. Utifrån den geografiska och kulturella miljön samt näringslivsstrukturen skall program utarbetas kring vad kommunen skulle vilja utveckla. Det kan gälla inom områden som utbildning, näringsliv, offentlig verksamhet, turism, fritid etc. Vikten av goda telekommunikationer för datatrafik samt enhetstaxa för datakommunikationstjänster betonas i motionen. Kds kräver också att och andra statliga verk skall underordnas de regionalpolitiska målen. En jordbrukspolitik som underlättar för små brukningsenheter skulle bidra till en bättre regional balans. En förutsättning för att skapa och bibehålla arbetstillfällen är goda och moderna kommunikationer. På grund av den omfattande utflyttning som glesbygd och industrikommuner drabbats av krävs nu inte enbart att utflyttningen stoppas. Inflyttning till avflyttningsbygder måste stimuleras. En rad förslag föreslås i detta syfte. Kds anser också att skall fastställa mål som riktmärke för vilket befolkningstal som anses vara nödvändigt för att regional balans skall uppnås. Den stora folkomflyttning som pågått i vårt land har skapat utomordentligt stora regionalpolitiska problem. Den stora flyttlassvågen som inleddes accelererade . Resultatet blev övergivna gårdar, sned befolkningssammansättning och minskat underlag för kommersiell och offentlig service. Dessutom har vi under 1970- och 1980-talen skördat sociala problem av den koncentrationspolitik som fördes. Efter att 1960-talsvågen ebbat ut har flyttlassen åter A465 börjat rulla i en allt snabbare takt från glesbygdsområden, bruksorter och gamla industrikommuner mot storstadsområden. Det är främst / , men också regioner som , , /och som tagit emot flyttlassen. SCB, , visar att har skogslänen minskat med 21 630 personer. I sydöstra , och län har befolkningen minskat med 5 098 personer och i de s. k. Bergslagskommunerna har befolkningsmängden sjunkit med 18 230 personer. har ökat med 48 733 personer! fortsatte att växa med 12 658 personer. En viss minskning av inflyttningen från övriga delar av kan noteras jämfört med . Bostadsbristen är troligen en avgörande förklaring till detta. kommun har ökat med 8 727 personer och har ökat med 11 618 personer. var det i första hand glesbygdskommunerna som drabbades av utflyttningen. I viss mån fortsätter denna utveckling, inte minst från ytterområden till kommunens tätort och till länets centralort. Situationen är dock så allvarlig att även en mindre utflyttning från byar och mindre samhällen får katastrofala följder på underlaget för offentlig service och kommersiell verksamhet. Den stora flyttlassvågen har dock gått från industrikommuner till storstadsregionerna. Statsrådsberedningens framtidsgrupp uttryckte framtidsutsikterna för sedan för olika regioner på följande sätt: Den samlade bilden av 90-talets ekonomiska geografi är rätt entydig. StockholmUppsala-området, mellan och , , och sannolikt också har mycket goda möjligheter att skapa en positiv utveckling. Jämfört med 60-talet är det nya att traditionella industriområden nu har en negativ utveckling. Industriorter och mellanstora städer - särskilt i Bergslagen och sydöstra - kan få betydande problem, medan glesbygdskommunerna fortfarande har ett mindre inflyttningsöverskott. Det som huvudsakligen var glesbygds- och inre Norrlandsproblem ser nu ut att kunna bli de medelstora städernas och 'halva problem. En annan viktig skillnad är att de inomregionala problemen nu har fått en ökad betydelse. Förutom den katastrof denna utveckling innebär för utflyttningsbygderna skapas stora problem i storstäderna. Miljöförstörelse, trängsel, bostadsbrist och sociala problem drabbar och andra koncentrationsorter. De kommuner som drabbats hårt av utflyttning är kommuner som också har en hög arbetslöshet. De tio kommuner som hade högst arbetslöshet 1985 återfinns samtliga i de s. k. skogslänen och sju av dessa är Norrbottenskommuner. Av de tio kommuner som hade den längsta arbetslösheten var sju Stockholmskommuner. Den samhällsekonomiska utvecklingen tyder på ökad regional obalans. Utbildade och initiativrika ungdomar lämnar glesbygden och de gamla industrikommunerna eftersom framtidsbranscherna koncentreras till universitetsorterna och storstäderna. Trots att den växande datateknologin är mycket lämpad för decentralise- Mot. ring har näringslivet snarare ytterligare koncentrerats. Utvecklingen visar hur viktigt det är med kunskaps- och teknikspridning och med regionalpolitiska styrmedel. En regionalpolitik byggd på en kristdemokratisk samhällssyn kännetecknas av en rättvis fördelning av välfärden i socialt, ekonomiskt och kulturellt avseende. Alla människor oavsett var de bor i landet skall ha tillgång till arbete, service och en god miljö. Regionalpolitiken måste mer än bedömas utifrån dess sociala följder. Samhället måste aktivt verka för ett decentraliserat och differentierat näringsliv. Därmed minskas riskerna för en ensidig näringslivsstruktur, och följden blir mindre känslighet för konjunktursvängningar. Målsättningen skall vara att varje kommun blir ett fungerande samhälle där människor kan få sina behov tillgodosedda. Ambitionen i regionalpolitiken får inte stanna vid att försöka bromsa utflyttningen från skogslänen, eller bibehålla nuvarande befolkningsstruktur. Målet måste vara att stimulera bosättning i glesbygd. Utvecklingen har gått så långt att exempelvis skogslänen behöver öka sin befolkning med flera 10 000-tals personer för att komma i balans och uppnå en rimlig befolkningsstruktur. Bosättning i hela landet krävs också ur beredskaps- och försvarssynpunkt. bör därför sätta upp befolkningsmål som riktmärke för vilket befolkningsunderlag som anses vara nödvändigt för att regional balans skall uppnås. Det är viktigt att regionalpolitiska aspekter läggs på alla politiska beslut och på all samhällsplanering. Detta synsätt börjar glädjande nog göra sig gällande. I 1988/budgetförslag skriver industriminister att erfarenheterna från senare år visar bl. a. på nödvändigheten av att i ökad grad väga in regionalpolitiska hänsyn i sektorpolitiken på olika områden De regionalpolitiska målen nås genom en kombination av olika åtgärder: utbyggnad av samhällsfunktioner, näringslivsinsatser, regionalpolitisk! stöd, väl utbyggda och fungerande kommunikationer och särskilda glesbygdsåtgärder. Regeringens regionalpolitik har varit otillräcklig och alltför koncentrerad till selektiva åtgärder. Befolkningsutvecklingen och arbetslöshetssituationen i olika regioner av vårt land är konkreta uttryck för detta. I ivern att haka på den internationella konjunkturuppgång som kom 1982/83 och i strävan att få ned budgetunderskottet har regionalpolitiken misskötts. Detta har, förutom utflyttning och arbetslöshet, lett till höga kostnader för samhället i form av flyttningsbidrag, socialbidrag, arbetsmarknadspolitiska insatser och sociala problem. Dessutom har näringslivets koncentration till och andra heta regioner drivit upp löner och hyreskostnader, vilket späder på inflationen. Kds hävdar att en effektiv regionalpolitik förutsätter en satsning på både nya generella metoder och ökade satsningar på selektiva åtgärder. Ett nytt företagsvänligare klimat där speciellt småföretagsamheten ges gynnsamma villkor är nödvändigt. Regionalpolitiken måste också inriktas på att bygga upp attraktiva konkurrenskraftiga och kunskapsrika stödjepunkter runt om i Mot. Orter som drar till sig företag och kunnande som i annat fall skulle A465 stanna i storstäderna eller hamna utomlands. Dessa stödjepunkter skall i sin tur bidra till att främja näringslivet i regionen genom kunskaps- och teknikspridning. Ett exempel på en viktig regionalpolitisk satsning i denna anda var etablerandet av i . Men om stödjepunkter som positivt skall kunna bidra till näringslivet i regionen omkring krävs ett positivt klimat för företagsamhet. Arbetsmarknadssituationen i inland är ett exempel på att kommuner och företag inte i tillräcklig omfattning lyckats utnyttja de positiva impulserna från . För att uppnå regional balans är det viktigt att småföretagandet får en gynnsam situation. Därför krävs ökat stöd och ökad omtanke från samhällets sida i form av byråkratiska förenklingar, skatte- och avgiftssänkningar, ökad småföretagarutbildning och en ny anda i närings- och regionalpolitiken. Regioner med stor andel småföretag har visat sig klara perioder av konjunkturavmattning bättre ärt andra regioner. Det är viktigt att de regionala utvecklingsfondernas företagsservice och administration erhåller tillräckliga resurser för att kunna stödja och underlätta nyföretagande och småföretagande runt om i landet. I en separat motion utvecklas kds syn på småföretagsamheten. Ytterligare 10 milj. kr. föreslås utgå till stöd för småföretagens exportansträngningar. För att skapa en ny anda i närings- och regionalpolitiken krävs att de kollektiva löntagarfonderna avskaffas. Därmed kan grunden läggas för ökat politiskt samförstånd och samarbete i näringspolitiken. Löntagarfonderna leder till att resurser tas från småföretag, genom höjningen av arbetsgivaravgifterna, och investeras i börsnoterade storföretag i koncentrationsområdena. Yrkanden angående löntagarfonderna framförs i separat motion. Under den högkonjunktur vi upplevt har de nya arbetstillfällena skapats i storstadsregionerna. Tillväxten inom datateknikbranschen har i huvudsak koncentrerats till bl. a. beroende på tillgången till utbildad arbetskraft och goda kommunikationer samt närheten till service och andra företag inom näraliggande branscher. Eftersom datatekniken går att lokalisera till hela landet och inte påverkas av avstånd på samma sätt som den tyngre industrin måste en politik bedrivas som möjliggör spridning av datateknisk verksamhet. En annan faktor som bidragit till utvecklingen är att utbyggnaden av kapaciteten för datakommunikation via telenätet koncentrerades till storstadsområdena. I arbetsmarknadsutskottets betänkande 1986/87:13, s. 30 skriver utskottet: den pågående utbyggnaden av telekommunikationsnäten så att Mot. också de regionalpolitisk prioriterade regionerna skall få tillgång till A465 överföringssystem på data på samma villkor som landet i övrigt. Denna skrivning pekar på den koncentrationspolitik som i praktiken pågått. Först när storstadsregionerna och de överhettade områdena fått sitt kan resurser börja föras över till andra regioner. Med ett sådant synsätt kommer alltid utflyttningsbygder och glesbygdslän i andra hand. Kds har tidigare påtalat vikten av att , i det här fallet, underställs regionalpolitiska hänsyn. Samma krav måste ställas på övriga statliga verk och myndigheter. Då olika former av investeringar genomförs får inte bara ett strikt företagsekonomiskt synsätt råda. Allra minst på så viktiga områden som ny teknik och grundläggande offentlig service. Kds anser att taxorna för teletrafiken måste utjämnas så att de i mindre utsträckning påverkas av avstånden än vad fallet är . Det är därför positivt med den minskning av kostnaderna för telefonsamtal på längre avstånd som genomfört. Det är dock märkligt att denna regionalpolitiskt positiva förändring kommit till stånd först då konkurrenssituationen förändrats på teleområdet. Denna har tvingat att upphöra med de tidigare överpriserna. Kds anser att en enhetstaxa för datakommunikationstjänster bör tillämpas i hela landet. En grundläggande förutsättning för ett med regional balans är väl utbyggda och fungerande kommunikationer. Trafikpolitiken måste bättre än vad som skett samordnas med regionalpolitiken. Det är inte tänkbart att industrier och företag skall lokalisera sig långt från flygfält och i bygder som saknar såväl goda järnvägs- som landsvägsförbindelser. Företagslokalisering och tillgång till arbete och service kräver moderna kommunikationer. Det är en oansvarig regionalpolitik att lägga ner järnvägslinjer, om man menar något med talet om levande landsbygd och möjlighet att bo kvar i glesbygd. Eftersom en betydande del av basinvesteringarna redan är genomförda för järnvägstrafiken borde SJ nyttjas aktivt och progressivt i regionalpolitiken. Samhället måste vara berett att också i fortsättningen stödja järnvägslinjer som inte är strikt företagsekonomiskt lönsamma. Ansvaret för järnvägsrälsen skall ligga på staten. , , länstrafikbolagen, privata företag etc., bör ges möjlighet att via avgifter nyttja rälsen. En förutsättning är dock att avgifterna för att nyttja rälsen utformas med regionalpolitiska hänsyn och med statligt stöd som skapar goda konkurrensvillkor för järnvägstrafik jämfört med fordonstrafik och flyg. Det är dessutom nödvändigt att olika transportmedel samordnas. FJär finns betydande möjligheter till förbättringar och effektiviseringar. För att klara framtidens gods- och persontransporter, och de krav som snabbtågen ställer på järnvägsbanorna, krävs att järnvägssystemet förbättras och byggs ut. och stambanan måste rustas upp. En förlängning av ostkustbanan från till bör ske . Goda flygkommunikationer är synnerligen viktiga för näringslivet i Norrlandslänen, och sydöstra . Därför måste inrikesflyget 9 Matarflyget bör utvecklas för att underlätta industrilokalisering i Mot. glesbygd, och helikopterflyget bör beredas ökade möjligheter att ge service. Ett generöst transportstöd bör finnas för både varu- och persontransporter. I en motion med anledning av den trafikpolitiska proposition (1987/88:50) som regeringen överlämnat till utvecklas kds trafikpolitik närmare. försvann ca 170 000 jordbruk. Detta har i stor utsträckning ryckt undan förutsättningarna för boendet på landsbygden. Det är därför angeläget att bevara de små jordbruken i glesbygden. Den nya jordförvärvslagen måste möjliggöra mindre brukningsenheter och biologiskekologisk odling. Familjeföretagen bör fortsätta att vara basen i det svenska jordbruket. Möjligheten att förvärva jord för deltidsjordbruk måste underlättas. Därmed skulle en levande landsbygd och bosättning i hela landet underlättas. Kds anser att en större del av stödet till jordbruket skall utgå i form av arealersättning. Därutöver föreslås ett arealbidrag /ha ängs- och hagmark som hålls öppen och inte tillförs kemikalier. Detta stöd torde få den största betydelsen för mindre brukningsenheter. Det nuvarande prisstödet för animalieproduktion i norra , det s. k. Norrlandsstödet, har byggts ut. Detta är mycket positivt. Man bör också överväga att göra även andra sysselsättningssvaga områden i med sämre jordar till stödområden. Det statliga prisstödets storlek bör i princip motsvara den för området i fråga större produktionskostnaden. finns knappast några alternativ till mjölkproduktion för de flesta gårdar i norra och i andra områden av vårt land där bara ett fåtal grödor kan odlas. Ett avskaffande av mjölksubventionerna skulle säkerligen innebära en minskning av mjölkkonsumtionen vilket skulle drabba jordbruk i särskilt hårt. a. den anledningen ställer kds det bestämda kravet att ett slopande av mjölksubventioner endast kan accepteras om de förenas med en sänkt matmoms. Regionalpolitiska utredningen (SOU 1984:74) förordar i sitt betänkande en sänkning av socialavgifterna för att öka företagens konkurrenskraft i stödområde A. Detta förkastades dock av regeringen i proposition 1984/ Kds delar den principiella syn regionalpolitiska utredningen hade om behovet av sänkta kostnader för näringslivet i stödområdena. har sänkta socialavgifter . Utöver den allmänna nedsättningen utgår ett särskilt bidrag till att täcka kostnader för socialavgifter med /år för varje helårsarbetande som ett företag ökar sin personalstyrka med netto. som samtliga kommuner i erhållit sänkta arbetsgivaravgifter är de oförändrade i övriga stödområdeskommuner. kommun i exempelvis, som tillhör stödområde A, får därmed en sämre konkurrenssituation mot kommun i Mot. Dessutom innebär nuvarande system att den inomregionala obalansen i A465 förstärks eftersom kustkommunerna får samma fördelar som inlandskommunerna. Kds anser att arbetsgivaravgiften skall sänkas i samtliga kommuner i stödområde A och därefter successivt höjas i stödområdena B och C för att nå upp till den ursprungliga nivån utanför stödområdena. Lämpligen borde även det särskilda bidraget för socialavgifter för varje helårsarbetande som ett företag netto ökar sin personalstyrka med, differentieras på ett liknande sätt som socialavgifterna. Ovanstående förändring innebär dels en omfördelning av socialavgiftsreduceringen från de större kustkommunerna i till de mindre inlandskommunerna i och , dels en utökning av det område som skall erhålla sänkta socialavgifter. Nedsättningen bör avse all verksamhet utom den offentliga. Ersättning för nedsättning av socialavgifter, ca 250 milj. kr., anslås utöver regeringens ram för att finansiera ovanstående differentiering av de sociala avgifterna. Kristdemokratiska samhällspartiet anser det vara nödvändigt med nya regionalpolitiska åtgärder. Åtgärder som skapar ett generellt gott klimat för boende och näringslivsverksamhet i glesbygd och utflyttningskommuner. Ett av grundfelen i den förda regionalpolitiken har varit att man satt krisstämpel på näringslivet i glesbygderna i stället för att ge dessa regioner förutsättningar att utnyttja de resurser som de faktiskt har. Trots att det finns stora tillgångar på naturresurser i län som , , och är arbetslösheten hög i dessa län. Staten satsar därför stora belopp i regionalpolitisk! Det naturliga borde vara att resursrika län själva fick möjlighet att klara sina arbetsmarknadsproblem genom den avkastning utnyttjande av resp. läns naturtillgångar ger. Kds föreslår därför att en återbäring av elskatten med /kWh införs. Denna återbäring skulle vara en värdefull stimulans för de vattenkraftsproducerande länen. Landshövding i har för övrigt i en utredning uttalat sitt stöd för denna tanke, som omfattats av kds. Frågan övervägs av den regionalpolitiska kommitté som regeringen tillsatte . Skatteåterbäringen på elkraft bör användas för att investera i alternativa inhemska energikällor, och kunna bidra till att sysselsättningsskapande och näringslivsbefrämjande åtgärder i allmänhet vidtas. För del skulle återbäringen ge 110 milj. kr./år. För och för del skulle återbäringen bli runt 160 milj. kr./år vardera. Lämpligen kan utvecklingsfonderna administrera denna skatteåterbäring. Yrkande om detta framförs i en särskild motion. I en särskild motion föreslås att bensinskatten blir förslagsvis /liter lägre i stödområde A, /liter i stödområde B och /liter i stödområde C, jämfört med övriga delar av landet. Därmed skulle glesbygdsbefolkningen bättre kompenseras för de längre avstånd som råder än vad nuvarande bilskattedifferentiering innebär. Detta krav ökar i aktualitet sedan regeringen föreslagit en bensinskattehöjning på /liter. Eftersom sänkningen av bilskatten enbart riktar sig till privatpersoner medför en binsinskattesänkning också en kompensation till näringslivet i glesbygden för högre transportkostnader. Kds föreslår, vilket också framförs i en särskild motion, att beloppet för skattefria inkomster av bär- och svampplockning höjs från nuvarande . Detta för att ge befolkningen i skogslänen bättre möjligheter till extra inkomster som naturresurser därmed i större utsträckning tas till vara. Bär- och svampplockning kan för människor i glesbygden innebära ett nödvändigt ekonomiskt tillskott för att över huvud taget kunna bo kvar. Från anslaget Regionala utvecklingsinsatser betalas utgifter för av länsstyrelserna beslutade lokaliserings- och investeringsbidrag, för företagsutveckling, för glesbygdsstöd i form av stöd till företag, kommersiell service, intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser (IKS) och samhällelig service samt för regional projektverksamhet. Från anslaget betalas också utgifter för teknik och kunskapsspridning i regionalpolitisk! prioriterade regioner samt för centrala konsult- och utredningsinsatser. Från anslaget lämnas också bidrag till utvecklingsfonderna i stödområdeslänen. Länsstyrelsernas anslag möjliggör stöd som visat sig vara effektivt. Länsstyrelserna är också organ med god kännedom om sitt läns problem och förutsättningar som de har en välbehövlig överblick över länets totala situation vilket gör dem lämpliga att kanalisera en stor del av det regionalpolitiska stödet. De samlade äskandena från länsstyrelserna visar ett behov på sammanlagt 739,95 milj. kr. för Regionala utvecklingsinsatser. äskar dessutom en höjning av medel till centrala konsult- och utredningsinsatser från 10 till 15 milj. kr. Industriministern föreslår i- sitt budgetförslag oförändrade anslag jämfört med /88, nämligen 688 milj. kr. för /89. Ökade resurser måste tillföras länsstyrelserna. Kds anser att 100 milj. kr. mer än vad regeringen föreslår bör anslås till länsstyrelserna för Regionala utvecklingsinsatser för att stimulera investeringar och lokaliseringar i sysselsättningssvaga områden. Två regioner som har stora arbetsmarknadsproblem är Bergslagen samt norra inland. Båda områdena brottas med stora Bergslagen har drabbats av nedläggningar och Mot. nedskärningar av stora basindustrier, vilka ofta varit den dominerande A465 arbetsgivaren i de relativt små bruksorterna. I norra har ett svårt arbetsmarknadsläge förvärrats genom att kommer att skära ned sin gruvverksamhet och minska sin personalstyrka. Hela Stekenjokks samhälle i hotas av nedläggning då gruvan upphör. Även drabbas, främst smältverket i Skellefteåhamn. Den nuvarande situationen i dessa regioner med hög arbetslöshet och utflyttning riskerar att förvärras om inte särskilda insatser görs från samhällets sida för att stimulera utveckling och nyföretagande. Regeringen har vidtagit omfattande åtgärder för att stödja olika konkreta projekt. Det är dock angeläget att dessa områden prioriteras vid fördelningen av anslagen till länsstyrelserna. Därmed får länsstyrelserna ökade möjligheter att utifrån en helhetssyn på problemen stödja utvecklingen. fördes en intensiv debatt om utlokalisering av statliga verk och myndigheter från . En del utlokaliseringar gjordes också. Erfarenheterna av dessa åtgärder var blandade. upplevs i de flesta fall de utlokaliseringar som gjordes som naturliga och nödvändiga. För att undvika att utlokaliseringar och omorganisationer, innebärande att vissa enheter flyttas från , skall skapa onödiga problem eller ske utan en grundlig förberedelse och planering, vore det önskvärt med en utredning som presenterade en översikt och plan för hur en fortsatt utlokalisering av statliga verk och myndigheter kan gå till. I en särskild motion framställs yrkande om detta. Det är dessutom mycket viktigt att nya statliga verk och myndigheter förläggs ut i landet och inte koncentreras till . Lokaliseringen av , kemikalieinspektionen, centrala kansli m. fl. till visar att regeringen inte lägger tillräckligt stor vikt vid behovet av decentralisering. Det är också viktigt att utvidgning av befintliga verk och myndigheter i möjligaste mån utlokaliseras. Det är dessutom mycket angeläget att funktioner på statlig och regional nivå decentraliseras ut på läns- och lokal nivå. beslut om lokalisering och decentralisering av verksamhet utanför måste fullföljas. De små högskolornas roll i sina resp. regioner är mycket viktig. Dels för att höja utbildningsnivån i regionen, dels för att sprida kunskap och vara ett stöd för det lokala näringslivet.