mot · GB02Jo719 · 1988-01-14 00:00:00 — Staten bör genom bidrag och lån stimulera utveckling och tillämpning av ny teknik för återvinning och återanvändning. Sådana stimulanser är av stor betydelse på ett område som detta, där företagsekonomiska incitament för att satsa på ny teknik är obetydliga. Speciell uppmärksamhet bör ägnas åt det miljöfarliga avfallet och inte minst det problem som den omfattande deponeringen av miljöfarligt avfall vid i innebär. Det finns ingen fungerande återvinningsteknik för delar av det miljöfarliga avfallet bl. a. batterier som innehåller kvicksilver och kadmium. Arbetet med att få fram en fungerande återvinningsteknik måste påskyndas. Deponeringen av miljöfarligt avfall vid är så omfattande att ett säkerställandeprogram för det miljöfarliga avfallet bör tas fram. Uppmuntra konsumenten att ta ansvar för återvinning Det finns ett starkt miljöengagemang bland medborgarna som måste tas till vara. Det krävs en lång rad åtgärder som uppmuntrar konsumenten dels att hushålla med produkter och varor, dels att i slutledet sortera och särbehandla avfallet. Exempel på sådana åtgärder för en bättre avfallshantering är: Separering av avfallet i olika fraktioner redan i hushållen för att möjliggöra olika slutbehandlingstekniker. Om det är svårt att förse fastigheten med anordningar för en avfallsseparering bör strategiskt utplacerade eller inrättade uppsamlingsplatser (kan byggas ut till återvinningscentraler) anordnas för de avfallsslag som kan särbehandlas. Alternativt kan speciella hämtningar genomföras. Förebilder kan vara den särskilda pappersinsamling som sker i de flesta kommuner. Kommunerna bör ges stor frihet att utforma sina insamlingsrutiner. Förbättrad konsumentupplysning om en varas hantering som avfall. Förpackningarna bör förses med en påskrift som talar om för konsumenten hur varan och förpackningen bäst slutbehandlas som avfall. Med ett sådant system underlättar man för konsumenten att ta sitt miljöansvar. Ett system för miljömärkning av särskilt miljövänliga produkter av det slag som finns i bör införas. Genom en ökad användning av ekonomiska styrmedel, såsom förpackningsavgifter och pant, kan man skapa fler effektiva retursystem. Standardiserade förpackningar med pant bör införas för flera varugrupper. Ett av de besvärligaste ämnena vid sopförbränning är glas. Den höga förbränningstemperaturen är svår att uppnå och den svårplacerade slagg som lämnar sopförbränningsstationerna innehåller mycket glas. Svårigheterna med att hålla temperaturen i sopförbränningsugnarna ökar risken för dioxinbildning. I många kommuner bedrivs återvinning av glas genom utställda containrar, ofta i form av s. k. igloos. Detta system bör införas i alla kommuner. Verksamheten kräver även här en insats från konsumenterna genom att returglaset på ett eller annat sätt måste förpassas till de centralt placerade uppsamlingsbehållarna. Glasåtervinningen befinner sig fortfarande i ett inledande skede, men kommer säkerligen att öka med en förbättrad information. beslut om ett fungerande återglassystem måste genomföras. Vid sidan om utbyggnad av återglassystemet bör returglassystemet förbättras. Systembolagets ökande återtagning av returglas är ett exempel på förbättrad återanvändning av glasflaskor. Dock borde pant införas på Systembolagets hela sortiment. Inom bryggerinäringen pågår i samverkan med glasindustrin ett utvecklingsarbete att ta fram en mer lätthanterlig returflaska. Från såväl resurs- som miljösynpunkt är det angeläget att returglashanteringen förbättras. Aktiva insatser bör göras för att påskynda utvecklingen. I många kommuner bedrivs separat insamling av miljöfarliga batterier, främst de med kadmium- och kvicksilverhaltigt innehåll. Det är oftast mindre batterier, för kameror, radioapparater, bärbara kassettbandspelare, hörapparater och liknande. Batterierna ger upphov till betydande störningar i miljön om de tillförs förbrännings-, komposterings- eller deponeringsanläggningarna. De årliga utsläppen från batterierna beräknas till kvicksilver och kadmium. Det innebär att de bidrar med drygt hälften av samtliga kvicksilverutsläpp i landet. saknas ekonomiska incitament för konsumenten att lämna tillbaka batterierna. Därför måste ett pantsystem införas. Det kan exempelvis konstrueras enligt mönster från återvinning av aluminiumburken. Det är rimligt att handeln på detta sätt medverkar i insamlingsarbetet. Det är anmärkningsvärt att regeringen fortfarande inte framlagt något förslag i enlighet med beställning. Bilbatterier är en annan produkt där såväl miljöskäl som återvinningsskäl talar för ett annat omhändertagande än . Tyvärr är det bara ca 2/3 av bilbatterierna som blir föremål för återvinning. Övriga hamnar på soptippen, i komposteringsanläggningar eller i förbränningsanläggningar. En pant skulle vara ett verksamt medel för att återföra fler batterier till återvinning och därmed både skona miljön och minska behovet av importerat bly. Hårdare krav vid förbränning och deponering Möjligheterna att reducera avfall har i korthet berörts ovan. Möjligheterna att minska avfallets farlighet kan antas vara mindre. Avfallshanteraren kommer ofta i ett hopplöst underläge. När han väl inrättat sin hantering till avfallets sammansättning dyker nya och mer svårbehandlade avfall upp på marknaden. Detsamma gäller för återvinningsindustrin. När den väl byggt upp en kapacitet kanske just det materialet försvinner och ersätts av ett annat som inte går att behandla och därmed återvinna på samma sätt. Ett sådant exempel är kompositmaterialen. Det finns dock möjlighet att i extrema fall tillgripa förbud. Folkpartiregeringen begagnade sig av den möjligheten när man införde det s. k. kadmiumförbudet, som innebär att kadmium i vissa typer av varor, t. ex. färger och som stabilisator i plast, förbjöds. Strävan bör vara att få bort användningen av farliga och långlivade ämnen. Därmed skulle hanteringen av produkter bli lättare och förbränning samt deponering skulle bli mindre farlig. Problemen vid deponering av avfall är som vi tidigare konstaterat främst knutna till förorening av mark och grund- och ytvatten. Luftförorening kan i viss mån ske vid gasavgång från upplaget och vid bränder. Av de ämnen som kan spridas från en deponi är tungmetallerna och de svårnedbrytbara organiska ämnena de som inger farhågor. Sedan miljöskyddslagens tillkomst 1969 har dock situationen vid våra deponier förbättrats. är de flesta stora nyanlagda deponierna försedda med uppsamlingssystem för lakvatten och med överledningssystem av lakvattnet till reningsverk. Men trots förbättringarna är situationen inte tillfredsställande. Ytterligare åtgärder måste vidtas för att förbättra deponeringstekniken. Miljökraven bör skärpas ytterligare. Tillsynen måste förbättras. Förhållandena vid äldre och nedlagda deponier måste också uppmärksammas. Många gamla, icke utnyttjade soptippar utgör allvarliga föroreningskällor. I dessa fall bör den inventering som genomförs av , följas av konkreta skyddsåtgärder. Ansvaret för dessa bör ligga på den tidigare huvudmannen. I de flesta fall handlar det om en kommun eller industri. Möjligheterna att utvinna metangas ur avfallsupplagen bör tas till vara. Den utan tvekan mest kontroversiella behandlingsmetoden för avfall är förbränning. Problemen med förbränning av avfall är förknippade med utsläpp av stoft, sura ämnen, metaller och organiska ämnen. Mot bakgrund av att föroreningarna sprids i luften och därigenom kan påverka stora områden är det viktigt att utsläppen renas effektivt. Kraven måste därför skärpas. Stoftutsläppen måste begränsas ytterligare, inte minst mot bakgrund av att flertalet metaller är associerade med stoftpartiklarna. Utsläppen av försurande ämnen måste renas effektivare än vad som sker vid många anläggningar. Lokalt kan utsläppen vara en faktor av betydelse för försurningssituationen. Förbränningsanläggningarna bör därför som regel vara försedda med reningsutrustning för sura gaser. De lättflyktiga metallerna såsom kvicksilver måste elimineras till största delen före förbränningen. En stor källa till kvicksilverutsläpp är batterier. Genom ekonomiska styrmedel såsom pant och miljöavgifter bör staten stimulera marknaden så att retursystem uppstår och konsumtionen styrs över till mindre miljöfarliga batterityper. Störst oro inger förekomsten av stabila klorerade organiska ämnen, såsom dioxiner, i rökgaserna. Forskningen på detta område bör intensifieras. Miljökraven vid sopförbränning bör ställas mycket högt. Minst måste de s. k. ENA-kraven (från och utredning Energi ur avfall ) uppfyllas. forskningen ger nya erfarenheter får vi också bättre underlag att bedöma nödvändigheten av och möjligheterna att skärpa kraven på dioxinutsläpp ytterligare. I avvaktan på att möjligheterna att klara högt ställda miljökrav prövas bl. a. vad gäller dioxinutsläppen bör inga sopförbränningsanläggningar tillåtas . Hantering av miljöfarligt avfall Hanteringen av det miljöfarliga avfallet bör förbättras. Hur långt recirkulation och resurssnålhet än drivs, uppstår i allmänhet någon form av avfall vid industriell verksamhet. är detta avfall miljöfarligt och måste tas om hand efter speciella aktsamhetsregler. Även i annan verksamhet uppstår miljöfarligt avfall. Detta måste oskadliggöras och här fyller en viktig funktion. Utan skulle troligen mycket miljöfarligt avfall hanteras på ett icke godtagbart sätt. Förbättringar är dock angelägna, o Kraven på utsläppsbegränsningar från SAKABis centrala anläggning i bör skärpas, särskilt när det gäller organiska ämnen (dioxiner m. o verksamhet bör utvidgas från ren destruktion till att omfatta även återvinning, i egen regi eller i samarbete med andra företag. Det är angeläget att inte utnyttjar sitt monopol för att konkurrera ut andra företag på insamlings- och transportsidan, o Mycket av det miljöfarliga avfallet utgörs av spillolja som till betydande delar förbränns, ofta på ett från miljöskyddssynpunkt oacceptabelt sätt. Endast en mindre del blir till ny smörjolja. För att öka återvinningen bör tillsynen förbättras och ekonomiska styrmedel prövas, o Export av miljöfarligt avfall för återvinning samt för destruktion bör tillåtas till utländska anläggningar som uppfyller svenska miljökrav. Miljötekniken är ett område där konkurrensen inte bör begränsas. Avsaknaden av frihandel på detta område hindrar nya metoder att utvecklas. Förutsättningen för export måste dock vara att de mottagande företagen uppfyller svenska miljökrav och att avfallet inte förbränns eller deponeras till havs. Det finns stora brister i den kunskap vi har om kemiska ämnens hälsooch miljöfarlighet. i ett världsperspektiv anses det finnas ca 70 000 olika kemiska ämnen. Av de ämnen som finns i , i praktiskt bruk mindre än 20 000, står, enligt uppgifter från , ungefär 1 000 för den helt dominerande användningen kvantitativt sett. Dessa ämnen står för av förbrukningen. Det kan konstateras att också många av dessa 1 000 ämnen är otillräckligt undersökta i fråga om hälso- och miljörisker. Även om många av dem använts utan uppenbara olägenheter, används ett stort antal kemiska ämnen i stor omfattning i vårt land utan att vi känner till deras hälso- och miljörisker. De uppfyller inte ens tillnärmelsevis vad lagen om kemiska produkter stadgar om tillfredsställande utredning av vilka hälso- eller miljöskador som produkterna kan orsaka (6 §). Kemikalieinspektionen har prioriterat förhandsgranskning av bekämpningsmedel och granskning av befintliga sådana. Detta arbete måste forceras och utökas till att omfatta också andra kemikalier. För att så skall kunna ske måste kemikalieinspektionen förstärkas. En förutsättning för en tillfredsställande granskning av kemiska ämnen och produkter är internationellt samarbete. Kemikaliemarknaden är utpräglat internationell. Av de kemiska produkter som används i är tre fjärdedelar importerade. Det finns inom såväl myndigheter som industrier i relativt blygsamma resurser för forskning och utredning om kemiska ämnens och produkters farlighet. Förutsättningen för att bygga upp den kunskap som saknas beträffande hälso- och miljörisker är internationellt samarbete, även om en förstärkning av kemikalieinspektionen kommer till stånd. Detta hindrar inte att vi i också måste ta vårt ansvar. måste ta ansvar för utforskning av några ämnens och produkters egenskaper och i internationella sammanhang ställa krav på att andra länder tar sitt ansvar. Målet måste vara att alla högfrekventa ämnen och produkter skall vara tillfredsställande undersökta . En internationell samordning innebär bl. a. att kemikalieinspektionen använder sina resurser på bästa sätt och drar nytta av utländska erfarenheter. Det finns ingen anledning att i upprepa vad som gjorts i väldokumenterade utländska studier. Förbud mot tennhaltiga båtbottenfärger är ett exempel på en åtgärd som inte borde ha krävt ytterligare inhemska studier. Även restriktioner mot formaldehyd är ett exempel där de berörda myndigheterna borde ha kunnat gå snabbare fram. Av största vikt är att myndigheterna får resurser att också vägleda industrin och konsumenterna bort från onödigt farliga kemikalier. Här kan också ideella organisationer göra viktiga insatser. Där likvärdiga eller i huvudsak likvärdiga kemikalier finns, måste vi lära oss att välja de minst farliga. Skadliga kemikalier som kan ersättas av mindre skadliga måste givetvis utmönstras. Det är också viktigt att myndigheterna genom att upprätta materialbalanser lär sig följa kemikalieflödet genom samhället. Det är ett effektivt sätt att identifiera de verkliga problemen. Kemikalieinspektionen och bör få i uppdrag att upprätta sådana för de farligaste och mest använda ämnena. Sorn framhåller i sin anslagsframställan har anslagen till miljövård sjunkit i fast penningvärde mellan budgetåren 1976/77 och 1986/87. På en rad områden finns nu stora behov som behöver tillgodoses. föreslår följande förändringar av anslagen. På anslaget för övervakning av miljöförändringar bör 10 milj. kr. tillföras för utredningar och inventeringar främst på naturvårdsområdet. På anslaget för miljövårdsforskning bör 10 milj. kr. tillföras för forskning kring läckage och övergödning i jordbruket. Medlen bör tas från anslaget för skogs- och jordbrukets forskningsråd på huvudtitel och där belasta skogsbruksforskningen. Det är enligt vår mening inte tillfredsställande att medlen från avgiften på handelsgödsel i så hög grad finansierar skogsforskning. På anslaget för särskilda projekt på miljövårdens område bör tillföras 5 milj. kr. för insatser för hotade kusthav som , 5 milj. kr. ytterligare för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet och 7 milj. kr. ytterligare för kemikalieinspektionens arbete med bekämpningsmedel. Anslaget för mark för naturvård bör fördubblas från nuvarande 40 till 80 milj. kr. Vidare bör anslagen för vård av naturreservat höjas med 12,7 milj. kr. till 60 milj. kr. och för hotade arter med 1 milj. kr. till 3 milj. kr. - i bägge fallen i enlighet med anslagsframställan. hade i sin anslagsframställan begärt att anslaget för ny miljöskyddsteknik skulle återinföras. hämtas dessa medel ur bränslemiljöfonden. För att förstärka dessa angelägna insatser bör besluta att skall disponera 40 milj. kr. ur bränslemiljöfonden för ny miljöskyddsteknik. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ökad aktivitet inom ramen för ECE:s konvention om gränsöverskridande långväga luftföroreningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en internationell luftvårdsfond, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om initiativ till en särskild , 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kraftfullare svenska insatser vad gäller internationellt samarbete om våra kusthav, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt samarbete bland Östersjöstaterna i syfte att minska utsläppen av klorerade substanser och giftiga tungmetaller, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att talan bör väckas mot och vid i för dessa länders föroreningar av andra länders territorier, 7. att hos regeringen begär förslag till handlingsprogram för minskning av koldioxidutsläppen, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tekniskt och ekonomiskt samarbete med på miljöskyddsområdet, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts som svenska initiativ för att få förklarad som internationell nationalpark, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en 85-procentig minskning av användningen av fullständigt halogenerade klorfluorkarboner (freoner) och ett totalstopp , 11. att beslutar förbjuda freon inom nya verksamhetsområden, 12. att hos regeringen begär förslag till införande av en miljöavgift på freonanvändning, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett naturresurs- och miljödepartement, 14. att hos regeringen begär att instruktion ändras i enlighet med vad som anförs i motionen, [att beslutar att ansvaret för uppsikten över hushållningen med naturresurser enligt NRL skall överföras till naturvårdsverket1], 15. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i miljöskyddslagen att kommunerna ges rätt att överta hela tillsynsansvaret om de så önskar, 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om roll gentemot de kommuner som har övertagit tillsynsansvaret, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av länsstyrelsernas instruktion och arbetsordningar1], 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en bättre samordning mellan de myndigheter som ingår i den centrala miljöorganisationen, 18. att beslutar bevilja kemikalieinspektionen fyra nya tjänster, 19. att hos regeringen begär förslag till miljöavgift på utsläpp av svaveldioxid, 20. att hos regeringen begär förslag till miljöavgift på utsläpp i luft av kväveoxider från förbränningsanläggningar och industriprocesser och organiska lösningsmedel, 21. att hos regeringen begär förslag till miljöavgift på kväveföreningar och klorerade ligninrester i vatten, 22. att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att utforma ett system med obligatoriska miljökonsekvensanalyser, [att hos regeringen begär ett förslag till utvidgad rättshjälp i civila miljömål i enlighet med vad som anförts i motionen2], 23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ny konstruktion av prövnings- och tillsynsavgiften, 24. att hos regeringen begär förslag om avskaffande av vinningsrekvisitet i miljöskyddslagens 52 § och ändrade grunder för beräkning av miljöskyddsavgift i enlighet med vad som anförts i motionen, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljöskyddsprövning av vägar3], 25. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljörevisorer, 26. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt för ideella organisationer att överklaga beslut enligt miljöskyddslagen, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en obligatorisk miljöskadeförsäkring4], 27. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpta mål för svaveldioxid- och kväveoxidutsläppen, 28. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skärpta krav för utsläpp vid kolförbränning, 29. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en halvering av industrins svaveldioxidutsläpp , 30. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sänkt svavelhalt i tjock eldningsolja till , 31. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sänkt svavelhalt i tunn eldningsolja till , 32. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om gränsvärden för utsläpp vid förbränning av biobränsle i större anläggningar, 33. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ekonomiska stimulanser för att stödja en övergång till bättre avgasrening i den befintliga bilparken, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kontroll av avgasutsläpp vid den obligatoriska kontrollbesiktningen3], [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en skärpt fartkontroll på vägarna3], 34. att hos regeringen begär en plan för övergång till de s. k. Kalifornienkraven för avgasutsläpp från dieselfordon, 35. att hos regeringen begär att får i uppdrag att tillsammans med länsmyndigheterna i utarbeta ett handlingsprogram mot luftföroreningarna i regionen i enlighet med vad som anförts i motionen, 36. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samarbete med för att minska luftföroreningarna i , 37. att hos regeringen begär att berörda myndigheter får i uppdrag att påbörja arbetet med en marin atlas, 38. att hos regeringen begär ett förslag om totalförbud mot PCB, 39. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utsläppen av dioxin, 40. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om som föroreningskänsligt område med särskilda restriktioner för alla skadliga utsläpp, 41. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om övergång till kalk som fällningskemikalie i kommunala avloppsreningsverk, 42. att hos regeringen begär förslag om handlingsprogram bl. a. för minskat kväveläckage för hela , 43. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utsläppen från massaindustrierna, 44. att hos regeringen begär förslag om höjning av gödselmedelsavgiften, 45. att hos regeringen begär förslag om ytterligare reservat i enlighet med vad som anförts i motionen, 46. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kraftfulla åtgärder för sälstammarna i , 47. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bevarande av de genetiska resurserna, 48. att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att utarbeta förslag till ny naturvårdslag i enlighet med vad som anförts i motionen, 49. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en bättre samordning av lagstiftningen på miljövårdsområdet, 50. att hos regeringen begär en plan för skydd av fjällvärden, [att beslutar om sådan ändring i lagen om hushållning med naturresurser m. m. att mineralutvinning inte skall kunna komma till stånd i områden som åtnjuter särskilt skydd mot exploateringsföretag1]. 51. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Sjaunjaområdet, 52. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Taavavuomaområdet, 53. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Rogenområdet, 54. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i i enlighet med vad som anförts i motionen, 55. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om , 56. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett förstärkt skydd för värdefulla fjällnära barrskogar, 57. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skydd av våtmarkerna, 58. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett uthållighets- och miljömål i jordbrukspolitiken med samma tyngd som övriga mål, 59. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om grundliga miljökonsekvensanalyser vid införande av nya starkt omvandlande brukningsmetoder och främmande trädslag, 60. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att av den produktiva skogsmarken nedanför de fjällnära barrskogarna skall undantas från vanligt skogsbruk,