mot · GB02T306 · 1988-01-14 00:00:00 — Motion till 1987/88 :T306 av och () om vägskyltar på landsbygden pågår skall leva. Den vill verka för en levande landsbygd med fler bosatta utanför tätorter och med mer service och fler arbetstillfällen där människor bor. Men om folk inte hittar fram i bygderna, så kommer många att fortsätta att betrakta den spridda landsbygdsbebyggelsen som ett problem i stället för en tillgång. Det är helt otillfredsställande att det så ofta saknas skyltar som talar om var service finns och vad gårdarna och de små byarna heter. Generösare riktlinjer, klarare ansvarsfördelning och lägre kostnader måste komma till stånd när det gäller olika slags skyltning. Skyltningen måste vara till för dem som bor ute i bygderna eller har ärenden eller uppdrag dit och inte främst för trafikanter på väg mellan de stora tätorterna. Det måste finnas ett genomtänkt system för skyltning ute på rena landsbygden ett alternativ till skyltningen med gatunamn och husnummer. En rimlig ambitionsnivå borde kunna vara att alla de gårds- och byanamn som finns på lantmäteriets topografiska kartor också kan återfinnas i verkligheten. Skyltningen av gårdsnamn har också något med bygdegemenskapen att göra. Bonden är den viktigaste företagaren på den rena landsbygden och bör väl ha samma rätt som en företagare i tätorten att få sätta upp en skylt för att tala om vem han eller hon är och vad företaget heter. Avsaknaden av skyltar på landsbygden har också en allvarlig aspekt och kan få svåra konsekvenser. Utryckningsfordon måste snabbt komma fram och då gäller det att kunna hitta rätt när det t. ex. gäller brandkår, ambulans, läkare, veterinär m. fl. Det kan också gälla distriktssköterskor och de som tjänstgör i hemsjukvården osv. Låt oss med ett exempel illustrera hur viktigt det är med en tillfredsställande skyltning. En sköterska som arbetar i hemsjukvården och vars arbetstid är förlagd till nätterna klarar naturligtvis oftast om hon/han är gammal i tjänsten att hitta rätt till de gamla och sjuka för att t. ex. vända dem i deras sängar eller hjälpa dem på olika sätt. Men ofta kan problem uppstå om t. ex. sköterskan är ersättare för någon annan sköterska och inte tidigare besökt den hjälpbehövande eller om sköterskan måste rycka ut efter ett larm, när någon behöver snabb hjälp. Då är det inte lätt att hitta rätt, när det inte finns någon att fråga eller kanske efter en muntlig osäker vägbeskrivning. När det gäller uppsättning av skyltar, tycks det fortfarande råda skiftan- Mot. Reglerna är krångliga och tillståndsgivningen mycket by- T306 1 vissa län tillämpas t. ex. ett poängsystem. Kommer den tillståndssökande inte upp till ett visst antal poäng får t. ex. inte en gårdsskylt sättas upp. I en del fall får man inte själv sätta upp vägskylten även om man fått den godkänd. Naturligtvis måste vissa krav ställas på skyltning vid vägar. Men de lagar som styr denna tillståndsverksamhet måste tillämpas så att sunda förnuftet kan få råda. Tyvärr finns en mängd exempel på att så ofta inte sker. Kostnaderna för att få en skylt uppsatt är också orimligt höga. I län t. ex. kostar det att få en vägskylt uppsatt. För kan man själv i en järnhandel köpa en liknande skylt. Skall vi få en levande landsbygd är det viktigt att problemen med väg-, orts- och gårdsskyltar löses. är det klart otillfredsställande. Från kommunikations- och servicesynpunkt är det viktigt att vi får enhetliga och enkla regler när det gäller uppsättning av vägmärken och skyltar på den svenska landsbygden. bör få i uppdrag att se över bestämmelser och riktlinjer för att underlätta skyltning på landsbygden. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en förenkling av bestämmelserna för uppsättande av ortnamnsmärken, gårdsskyltar och andra vägvisningsmärken på landsbygden. () ()