mot · GB02K504 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88 :K504 om rätt för tjänsteman att vägra fatta beslut vid uppenbart orimliga konsekvenser av lagtillämpning Det finns ett flertal exempel då lagregler fått en sådan utformning att enskilda drabbats på ett sätt som knappast varit i överensstämmelse med lagstiftarens syfte med lagstiftningen. I ett rättssamhälle borde det därför finnas lagtillämpningsspärrar inbyggda som ger klara signaler i dessa fall. Det ökande antalet nya lagar gör lagstiftningen svåröverskådlig för både lagstiftare, tjänstemän och allmänhet. Lagbestämmelser kan motverka eller samverka med varandra på ett av lagstiftaren icke förutsett sätt, vilket kan leda till absurda konsekvenser för enskilda personer. Inom den offentliga förvaltningen händer då och då att en tjänsteman upptäcker konsekvenser av en lag som uppenbarligen inte kan vara åsyftade av lagstiftaren. Många tjänstemän reagerar då i enlighet med ett äldre tjänstemannaideal - man fattar beslut enligt lagens lydelse, oavsett konsekvenserna. I tidningar och massmedia ser vi då och då intervjuer med tjänstemän, som säger: Visst har detta beslut fått tråkiga följder, men jag har bara som en god tjänsteman följt lagen. Man hänvisar till politiker som beslutat om lagen. Politikerna i nämnder och styrelser skyller i sin tur ofta på tjänstemännen och menar att dessa kan ha fattat ett annat beslut. Det skulle behövas någon form av återkoppling mellan de verkställande tjänstemännen på fältet och de politiker som deltar i lagstiftningen. Ett sätt att uppnå detta kan vara att förändra tjänstemannaidealet. En god tjänsteman blir då i stället den som upptäcker stolligheter i lagstiftningen och för sin upptäckt vidare. Givetvis finns det många tjänstemän och myndigheter som redan nu handlar på detta sätt. Men en lagfäst ändring av tjänstemannens rätt att fatta beslut kunde göra återkopplingen effektivare. På arbetsmiljölagstiftningens område finns en bestämmelse som gör det möjligt för skyddsombud att direkt stoppa en miljöfarlig verksamhet. En likartad lagstiftning kunde införas för alla tjänstemän i den offentliga verksamheten. Dock skulle den vara formulerad så att verksamheten vid en myndighet inte direkt kunde saboteras av en enskild tjänsteman. En tänkbar generalklausul för sunt förnuft inom den offentliga förvaltningen kunde ha ungefär detta innehåll: Om en tjänsteman i sin tjänsteutövning upptäcker konsekvenser av en lag, stadga, förordning etc. som uppenbarligen inte kan vara åsyftade av lagstiftaren eller den som utfärdat bestämmelsen, så skall tjänstemannen inte få fatta det tilltänkta beslutet utan att ha frågat sin närmaste chef. Tjänstemannen måste alltså tänka igenom vad lagstiftaren eller den som Mot. utfärdat den aktuella bestämmelsen har haft för syfte. Det gäller alltså inte K504 vad tjänstemannen själv anser vara förnuftigt oberoende av lagen, utan tjänstemannen måste jämföra tillämpningen med lagstiftarens tanke om lagens önskvärda effekter. Tjänstemannen kan alltså behöva gå till propositioner och andra förarbeten till lagen. Den fråga tjänstemannen ställer sin närmsta chef om icke förutsedda konsekvenser av en lag skall antecknas i myndighetens diarium och blir alltså offentlig handling. När detta är gjort, kan chefen beordra den underlydande att trots betänkligheterna fatta beslutet. Eller också anser även chefen att tillämpning av lagen får icke avsedda konsekvenser. Han eller hon frågar då i sin tur närmast högre chef. På så sätt hamnar frågan slutligen i en politiskt tillsatt nämnd eller styrelse. Politikerna har då fått vetskap om lagens konsekvenser och kan verka för en ändring av lagen eller bestämmelsen. En lag som uppmuntrar tjänstemän att upptäcka Pomperipossaeffekter i lagtillämpningen kan dessutom medverka till en mer kreativ anda inom myndigheterna. Den goda tjänstemannen är inte den som oreflekterat följer lagen utan den som ibland vägrar fatta beslut, därför att lagen måste ändras! Det finns på arbetsmarknaden något som kallas tolkningsföreträde vad avser slutna avtal. Det borde på samma sätt på den offentliga sidan gå att införa något liknande så att den enskilde inte drabbas av konsekvenser som uppenbart står i strid med eller avviker från lagstiftarens syfte med lag. Med anledning av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om en lag som ger offentliga tjänstemän rätt att vägra att fatta beslut, då konsekvenserna av en lagtillämpning uppenbart strider mot lagstiftarens intentioner.