mot · GB02Kr231 · 1988-01-21 00:00:00 — av m. fl. (fp) om radio och TV 1987/88 Kr231234 1 Från etermonopol till elektronisk mångfald Ännu kom praktiskt taget alla ljudradio- och TV-program som man lyssnade till och tittade på i vårt land från ett enda företag, nämligen . är situationen en helt annan. Närradion har med sina 108 stationer blivit ett självklart inslag i medieutbudet i alla landsändar och har en sändningstid som är nästan så stor som riksradions och lokalradions tillsammans. Flera hundra tusen svenskar kan via satellit och kabel se TV-program som sänds från andra länder. Till dominerades satellitutbudet av utländska företag. började betalkanalen , som delvis ägs av , att spridas i svenska kabelnät. Sedan nyårsafton sänder det svenskägda företaget via satellit reklamfinansierade program på svenska, norska och danska i en kanal som fått namnet och som riktar sig till tittare i de tre länderna. - så är det inte längre. En politik för etermedierna måste ta hänsyn till de speciella förhållanden som råder i flera olika medieformer, som den syftar till att förverkliga tre mål som tillsammans bör vara riktningsgivande i ett demokratiskt samhälle, nämligen yttrande- och informationsfrihet, mångfald och kvalitet. Det råder ingen självklar harmoni dem emellan - snarare en spänning som kan bli fruktbar om inget av målen generellt ges företräde framför de andra. En mediepolitik med den inriktningen skisseras i denna motion. 1979 inleddes på initiativ av den icke-socialistiska regeringen som tillträtt 1976 försök med närradio på 16 orter och med när-TV på 2. Sändningsrätten fördelades till lokala sammanslutningar av närradiokommittén, (numera av närradionämnden). Därmed fick organisationer utanför rätt att använda etermedierna på sina egna villkor. Antalet sändare har växt år för år. var 108 i drift. De användes av sammanlagt 2 100 föreningar. Ytterligare 27 sändare var planerade. Eftersom föreningarnas intresse är så stort kommer antalet att fortsätta öka. 1 1987/88.3 sami. Nr Kr231 -234 Närradions totala antal sändningstimmar uppgick till 149 000. Den siffran kan jämföras med att riksradion /86 sände och lokalradiostationerna . Närradiostationernas sändningstid var alltså nästan så stor som de båda ljudradiobolagens tillsammans. Det var, när närradion introducerades och ännu när försöksverksamheten övergick i permanenta sändningar, svårt att bedöma hur närradion skulle komma att utveckla sig och vilken reglering av verksamheten som skulle visa sig vara nödvändig. De erfarenheter som vunnits ger vid handen, att regleringen i en del avseenden kommit att bli mera omfattande och detaljerad än vad som kunnat motiveras med hänvisning till de praktiska behoven. Detta är en bedömning som gjorts såväl av de sändande organisationerna och deras samarbetsorgan, , som av närradionämnden. Nämnden har hos fäst uppmärksamheten på behovet av ändrade och framför allt förenklade regler. Syftet med en sådan förenkling är dels att de sändande organisationernas och närradioföreningarnas administrativa arbete skall kunna underlättas och i möjligaste mån reduceras, dels att tillsynsmyndigheten inte skall behöva syssla med uppgifter som inte fyller någon praktisk funktion. verksamhet finansieras fullt ut genom avgifter som de sändande organisationerna betalar. En förenkling av regelsystemet skulle möjliggöra ett förbilligande av tillsynsmyndighetens verksamhet och därmed av närradioverksamheten i dess helhet. Det är lätt att ge exempel på regler för närradioverksamheten som dels inte längre fyller någon praktisk funktion, dels i praktiken inte längre tillämpas. För att markera närradions mycket lokala karaktär fastställde från början att sändarnas räckvidd skulle begränsas till , dock att vissa undantag skulle kunna medges. Utvecklingen har blivit sådan, att det nu inte är långt till att undantagen blir regel. Från ett stort antal sändarorter har man begärt att närradiosändaren skall få större räckvidd, och det hör numera till undantagen att närradionämnden avslår sådana ansökningar. Ändring av nu gällande bestämmelser i detta avseende hör till de frågor som nämnden har aktualiserat hos . De sändande organisationerna har genom närradioföreningarna tagit ansvar för schemaläggningen av programmen på de olika sändarorterna. Detta fungerar genomgående bra. En betydande och betungande uppgift utan motsvarande praktiska funktion är däremot det förfarande som erfordras när en sändande organisation vill ändra sändningstid eller när två eller flera organisationer inbördes tillfälligt vill byta sändningstid. Det borde enligt vår mening vara möjligt att i högre grad än vad som är fallet anförtro handläggningen av sådana ärenden åt antingen de sändande organisationerna själva eller de lokala närradioföreningarna, och ändå tillgodose kravet på att man i varje särskilt fall skall kunna kontrollera vilken sammanslutning som sänt och som därmed är ansvarig för sändningen. Närradions karaktär av föreningsradio markeras av att kommersiell reklam inte får förekomma. Om den bestämmelsen skulle tas bort, skulle det sannolikt leda till att föreningar med anknytning till ekonomiska intressen finge väsentligt ökade resurser i förhållande till rent ideella sammanslutningar. Nuvarande regler, som innebär att varje förening själv får finansiera sin programverksamhet, bör därför bibehållas. Närradion har från början varit avsedd som ett medium för föreningslivet. Som sådant bör den också fungera . Den med apparatavgifter finansierade lokalradion har ett vidare syfte inom public service-verksamhetens ram. Genom att ett fjärde sändarnät nu håller på att tas i bruk, får lokalradion sin egen kanal. Det kommer att medföra ökad sändningstid och höjda ambitioner, när det gäller att följa med vad som händer i de olika stationernas täckningsområden. Det finns emellertid skäl att öppna ljudradions möjligheter också för andra intressenter än dem som har tillgång till mediet. Därigenom kan yttrandefriheten i etern vidgas, som lyssnarnas valfrihet ökar. Det finns exempel på det i många länder. I våra tre nordiska grannländer har termen närradio en annan betydelse än hos oss, genom att också andra än föreningar får sända program. Så finns i 39 fristående lokalradiostationer, varav alla utom fem finansieras med reklam. De har en något större publik än Yleisradios lokal- eller regionalstationer. Flera av de fristående stationerna ägs av tidningsföretag. Annonsintäkterna uppgick till 40 milj. FMK och väntades stiga till 60 milj. ger dock inte tillgången på frekvenser något större utrymme för att inrätta lokala radiostationer vid sidan om och närradion. Tillstånd bör dock ges att upprätta sådana i den mån den lokala tillgången på frekvenser medger. Dessa stationer bör få finansieras med reklam. kommer dock situationen att förändras genom att frekvenser som utnyttjas av militären blir tillgängliga för ett femte ljudradionät. Detta bör användas för fristående, reklamfinansierade lokalradiostationer. 3 TV via satellit och kabel började det brittiska företaget plc sända reklamfinansierade TV-program, avsedda att tas emot i kabelnät, via kommunikationssatelliten . Sändningarna sågs i bl. a. och . De hade kunnat ses också i , men i genomdrev socialdemokraterna med stöd av kommunisterna och , att inte skulle få tillhandahålla de avkodare som behövdes för att se programmen. I den socialdemokratiska motionen hette det bl. a.: Rent kommersiella programföretag som det aktuella brittiska skulle genom sändningar via denna typ av satelliter kunna nå ut till publiker i en hel världsdel. Orden visade sig vara profetiska. ställde de europeiska televerkens samarbetsorgan för satellitfrågor, Eutelsat, utrymme till förfo gande för sändningar till kabelnät via OTS efterföljare, ECS. Året därpå inleddes i vårt land en försöksverksamhet med mottagning och kabeldistribution av signaler från ECS. avlöstes detta försök av en lag som inom vida ramar tillåter vidaresändning via kabel av program som mottagits från kommunikationssatelliter. Enligt uppgift från kabelnämnden uppgick antalet bostäder som kunde nås av satellitsändningar i de 199 nät som fått nämndens tillstånd att distribuera sådana sändningar till 276 000. Det motsvarar drygt 630 000 personer. Enligt en tittarmätning som gjordes av för publik- och programforskning (SR/PUB) sade sig dock av de tillfrågade, motsvarande ca 350 000 personer eller drygt 150 000 hushåll, kunna se satellitprogram på sina TV-apparater. Skillnaden mellan kabelnämndens och SR/PUB:s siffror torde framför allt bero på dels att fler hushåll hunnit kopplas in , dels att inte alla kablade hushåll har TV-apparater som kan ta emot satellitsignaler, dels att en del lägenheter i berörda områden står tomma. Det behövs inte tillstånd att vidareutsända program över kabelanläggningar med mindre än 100 anslutna hushåll, s. k. parabolöar. Det finns ingen statistik över hur många de är, men bedömare inom branschen tror att antalet anslutna hushåll än så länge är mindre än 10 000. En orsak till att marknaden för smånät inte kommit i gång på allvar är att kostnadseffektiva mottagaranläggningar blivit tillgängliga först . En sådan anläggning med kapacitet för fyra kanaler kostar . De vanligast förekommande satellitkanalerna i kabelnäten var enligt kabelnämndens statistik de brittiska och Superchannel, franskspråkiga med program från franska, belgiska och schweiziska TV-företag, sovjetiska Horizont samt amerikanska World Net och (). och Superchannel har de högsta tittarsiffrorna av de nämnda kanalerna. betalkanal , som från sänder långfilmer dygnet runt, hade enligt egna uppgifter /88 ca 35 000 abonnenter i . Filmerna är textade på fem olika språk, däribland svenska och finska, enligt en teknik som ger kabeloperatören möjlighet att välja vilket språk som skall gå ut över nätet. Även enskilda som har TV-apparater med text-TV kan själva välja språk. Antalet hushåll med kabel-TV ökar år . räknade 1982 med en potential för lönsamma kabelnät på högst 2,3 miljoner hushåll. Den verkliga anslutningsgraden blir naturligtvis mindre. Prognoserna pendlar mellan 600 000 och 1,8 miljoner hushåll . Även om man håller sig till de mera försiktiga förutsägelserna - vilket är klokt - får man räkna med att mellan två och tre miljoner svenskar vid början av nästa årtionde kan se utländsk TV i sina hem. Även antalet satellitförmedlade TV-kanaler kommer att öka. Det senaste tillskottet är den inledningsvis nämnda , ägd av det svenska investmentbolaget genom dotterbolaget . Den sänds via satellitsystemet 5 men skall överföras till den luxemburgska , när den kommit i omloppsbana. Intelsatsystemet består av kommunikationssatelliter, som har jämförelsevis låg sändareffekt men stort täckningsområde. blir en s. k.mellaneffektsatellit, med större sändarstyrka än de nuvarande kommunikationssatelliterna. hävdar i ett avgivet betänkande, Vidaresändning av satellitprogram i kabelnät (SOU 1987:63), att det är svårt att avgöra om sändningar från mellaneffektsatelliter är rundradiosändningar eller ej. Om de betraktas som rundradio, får de enligt nu gällande lag fritt distribueras i kabelnät. I annat fall gäller kabellagen, som ger kabelnämnden rätt att förbjuda vidaresändning av en programkanal bl. a. om det i den och i betydande omfattning har förekommit sådan kommersiell reklam som måste anses riktad särskilt till svenska konsumenter (SFS 1985:1056, 24 §). Med utgångspunkt från av regeringen utfärdade direktiv har radiorättsutredningen föreslagit att den fria vidaresändningsrätten för utländska satellitprogram skall begränsas till sändningar från de nationella nordiska radio- och TV-företagen. Förslaget har sin udd riktad mot ScanSat och . Det har dock en långt större räckvidd. kommer både och att ta i bruk s. k. direktsändande satelliter, DBS, med ännu större effekt än . Något senare tillkommer en brittisk direktsatellit. Det råder allmän enighet, också internationellt, om att DBS-sändningar är rundradio. Om radiorättsutredningens förslag genomförs, kommer det att krävas tillstånd av via nät med mer än 100 anslutna hushåll distribuera dessa rundradioprogram. De regeringsdirektiv som ligger till grund för utredningsförslaget är uttryck för en förmyndarmentalitet som rimmar illa med principerna om yttrande- och informationsfrihet, mångfald och kvalitet. Därtill kommer att det är tveksamt om lagändringar av detta slag är förenliga med grundlagen. Enligt budgetpropositionen ämnar regeringen lägga fram en proposition med utgångspunkt från utredningens förslag. Om så sker kommer vi att bestämt yrka avslag. 4 i den nya mediemiljön Det nya programutbudet har satt tydliga spår i publikens tittarvanor. Mätningar visar att man ägnar mer tid åt TV i hem som har kabel-TV än folk gör i allmänhet. Det gäller alla åldrar utom de allra äldsta. Allra tydligast är dock skillnaden bland ungdomarna. För kabelområdenas 9-14-åringar är tittartiden längre än för deras jämnåriga i totalbefolkningen. 15-24-åringarna är i allmänhet den grupp som tittar minst på TV. I kabelområdena ökar de sin TV-konsumtion kraftigt och redovisar på sina håll längre tittartid än deras jämnåriga i hela riket. har även i kabelområdena den största TV-publiken. Omkring två tredjedelar av tittartiden ägnas Kanal och . Det betyder dock att utländska kanaler tillsammans har ungefär en tredjedel av tittartiden, utslaget på hela befolkningen i området. Också i det avseendet skiljer sig barn och ungdom från genomsnittet. Bland dem gör svensk TV stora 924-åringarna i de kabelområden där man gjort mätningar ägnar av sin tittartid åt utländska kanaler. Den situation som här skisserats innebär att svensk radio och television utsätts för en internationell konkurrens som saknar motstycke i etermediernas tidigare historia i vårt land. Den kommer inte att minska utan tvärtom skärpas allteftersom tiden går. Däri ligger i och för sig ingenting negativt. Det är ett uttryck bland många för att vi lever i ett världssamhälle. Just därför är det angeläget att möta den nya situationen positivt och offensivt genom att stärka svensk radio och television, medier som är av stor betydelse för att bevara och utveckla vårt språk och vår kulturella identitet. Också kommer att spela en central roll som förmedlare av underhållning och kultur, information och utbildning. Liksom övriga partier anslöt vi oss vid till föredragande statsrådets uppfattning att det i den nya mediesituationen behövs en garant för den programverksamhet som står i allmänhetens tjänst (prop. 1985/86:99, s. 25). I vår motion om kulturpolitiken framhåller vi att barnens kulturvanor lägger grunden till framtidens kulturmönster. Det gäller också tittarvanorna. Eftersom satellitkanalerna inte är underkastade de kvalitetskrav som ställs på , är det angeläget att svensk TV erbjuder barn och ungdom program av god kvalitet som väl kan hävda sig i konkurrensen med utbudet från andra länder. Vi vill i detta sammanhang också framhålla vikten av att främst barn och ungdom men också vuxna tränas till medvetna och kritiska lyssnare och tittare. Här bör bl. a. Utbildningsradion kunna göra viktiga insatser i samarbete med skola, folkbildning och föreningsliv. För att kunna fylla sina uppgifter behöver både mänsklig kreativitet och ekonomiska resurser. Vi anser att även i fortsättningen skall finansieras med mottagaravgifter och accepterar regeringens förslag att höja mottagaravgiften med . för att reducera underskottet i rundradiofonden. Det är viktigt att alla programbolagen inom ständigt strävar efter att höja programkvaliteten. Verksamheten måste bedrivas med största möjliga effektivitet genom att alla tillfällen till rationaliseringar tas till vara. I likhet med Utbildningsradion bör de övriga programbolagen utnyttja de möjligheter som finns att på marknadens villkor sälja producent- och tekniktjänster. Varken kreativitet eller pengar kan dock återge koncernen samma dominerande ställning som den hade ännu . måste finna sin roll i en situation som präglas av konkurrens om tittare och lyssnare. Det är därför värdefullt att man inom koncernen tagit initiativ till en utredning som syftar till att klarare definiera företagets uppgifter i dagens och framtidens mediesamhälle. 5 Ett fristående TV-företag Att satsa enbart på i en situation när svenska TV-tittare nås av ett stort och växande antal programkanaler av utländskt ursprung vore en felaktig strategi. Det behövs variation också i det svenska TV-utbudet. Den kan bäst åstadkommas genom att en tredje kanal, fristående från , ges sändningsrätt. Enligt uppgifter från förfogar över tillräckligt med frekvenser för två rikstäckande TV-nät, förmedlade över markbaserade (eller terrestra) sändare, utöver de två nät som är i bruk. Därutöver finns frekvensutrymme för ett inte närmare specificerat antal lokala stationer. Det är alltså fullt möjligt att nu inrätta ett rikstäckande nät för en tredje terrester med möjlighet till regionala sändningar, som man gör ett antal försök med eterburen lokal-TV, och ändå ha kvar möjligheten att etablera ett fjärde rikstäckande TV-nät, om det skulle befinnas önskvärt att göra det. Det tredje nätets sändare kan monteras på de som utnyttjas för . För en täckning av samma omfattning som behövs 55 regionala sändare och ca 500 slavstationer. De första sändarna kan tas i bruk efter beslut. Under första driftåret kan 17 stationer som når av befolkning tas i bruk. kan täckningsgraden bli . Möjligen kan tidsramen pressas något. Det går naturligtvis också att låta utbyggnaden ske i långsammare takt. Det kan också hända att det inte är kommersiellt motiverat med en utbyggnad av fullt samma omfattning som har. På räknar man med att av befolkningen kan nås om nätet begränsas till att omfatta 36 av de större stationerna. För ett rikstäckande nät beräknar kostnaderna för leasing av sändare, drift, andel i hyra av sändarmaster, frekvensavgifter m. m. till ca 150 milj. kr. För att inte den nuvarande ljudradions och televisionens resurser skall urholkas måste det nya TV-företaget finansieras på annat sätt än med mottagaravgifter. Reklam framstår då som huvudalternativ. Det går inte att med säkerhet beräkna storleken av de annonsintäkter som en reklamfinansierad TV-kanal skulle kunna få. I betänkandet Effekter av TV-reklam (Ds U 1986:2) refereras en rad räkneexempel. Om t. ex. TV-reklam i skulle få samma andel av den totala annonseringen i A-medier som den har i genomsnitt i de länder i där TV-reklam förekommer, dvs. , skulle intäkterna här uppgå till 950 milj. kr. Andra räkneexempel ger lägre, resp. högre siffror. Av remissinstanserna ansåg , , och det sannolikt att intäkter av reklam varaktigt kan finansiera ett kvalitetsutbud i en TV-kanal. räknade i en skrivelse till regeringen med att TV-reklam kan inbringa mellan 800 miljoner och . I detta sammanhang kan erinras om att intäkterna av TV-reklam i - som har ungefär hälften så stort tittarunderlag som - steg från 434 milj. FMK till 480 milj. (netto efter avdrag av byråprovision). En tredje finsk TV-kanal, Kolmostelevisio, som huvudsakligen skall finansieras med reklam håller nu på att byggas ut. Det mesta tyder på att en ny TV-kanal också i kan finansieras med reklam. För annonsörerna torde en kanal som sänds via marksändare - och som därmed direkt kan nå alla hushåll inom täckningsområdet - vara mer attraktiv än en satellitkanal som endast når dem som är anslutna till kabelnät eller skaffat sig egen parabolantenn. kanske kan bli en kompletterande inkomstkälla för den nya kanalen. Så är tänkt för finska Kolmostelevisio. Andra tänkbara inkomstkällor, som - ehuru marginellt - kan komplettera annonsintäkterna, är försäljning av program till andra TV-bolag och överföring mot avgift av kodade sändningar, innehållande t. ex. interna utbildnings- och informationsprogram, till särskilda grupper av mottagare. Den nya kanalen får dock inte främst ses som ett reklammedium. Den skall vara ett alternativ och ett komplement till när det gäller att med svenska satsningar möta det internationella medieutbudet. De avvägningar som måste göras mellan kraven på yttrande- och informationsfrihet, mångfald och kvalitet får konsekvenser också för Kanal . Erfarenheterna från andra länder av reklamfinansierade kanaler vid sidan av traditionella public service-företag är skiftande. I har den kommersiella televisionen i mycket blygsam omfattning bidragit till att främja det egna landets kultur. Detsamma kan åtminstone sägas om de privata franska TV-kanalerna. I har däremot kombinationen av det licensfinansierade BBC och de reklamfinansierade ITV-bolagen och skapat en stimulerande tävlan som gett landet vad många betraktar som världens bästa TV. Den avgörande skillnaden mellan å ena sidan och och å den andra är att britterna ställt kvalitetskrav på både den licensfinansierade och den reklamfinansierade televisionen - och dessutom sett till att kraven uppfyllts. Detsamma måste ske i om en ny, från fristående TV-kanal, skall fylla sin uppgift. 5.3 Lagar och avtal Enligt 5 § radiolagen (SFS 1986:1209) krävs tillstånd av regeringen för att här i landet få sända radioprogram i rundradiosändning. I 6 § stadgas att rätten att sända radioprogram skall utövas opartiskt och sakligt och att det skall råda vidsträckt yttrande- och informationsfrihet i ljudradion och televisionen. I programverksamheten skall det demokratiska statsskickets grundidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet hävdas. Härutöver anges vissa föreskrifter som får tas in i avtal mellan staten och programföretagen och utgöra villkor för sändningsrätten, bl. a. skyldighet att sända beriktigande och genmäle samt förbud mot kommersiell reklam. I 7 § sägs att radionämnden skall granska om programföretag har utövat sin sändningsrätt i enlighet med 5 och 6 §§ och avtalet med staten. Enligt 8 § får myndigheterna inte i förväg granska radiosändningar eller förbjuda en sändning på grund av dess innehåll. Radioansvarighetslagen (SFS 1966:756) stadgar att det för varje program skall finnas en programutgivare, som är ansvarig för yttrandefrihetsbrott i programmet. Mål om yttrandefrihetsbrott handläggs på samma sätt som tryckfrihetsmål. Av ovanstående genomgång av radiolagen framgår att den inte behöver ändras för att en från fristående reklamfinansierad kanal skall komma till stånd. Regeringen bestämmer enligt 5 § vilka företag som skall få sändningsrätt. De villkor som anges i 6 § utgör inte hinder för att ge företag utanför sändningsrätt men anger vilka krav som skall ställas på dem. Eftersom frekvenserna för etersändningar är en allmän nyttighet är det rimligt att programverksamheten också i den nya kanalen skall präglas av opartiskhet och saklighet och slå vakt om grundläggande demokratiska idéer. Också den bör ge vidast möjliga yttrande- och informationsfrihet. Något förbud mot reklam finns inte i radiolagen. Inte heller lägger bestämmelserna om radionämnden något hinder i vägen för att ge ett nytt programföretag sändningsrätt. Det är rimligt att samma myndighet vakar över efterlevnaden av alla de sändningstillstånd som har beviljats med stöd av radiolagen. Censurförbudet är ett skydd för integriteten också i det nya TV-företagets programverksamhet. Även radioansvarighetslagen kan och bör tillämpas på den nya kanalen. De närmare villkoren för Radio-bolagens programverksamhet regleras genom avtal mellan staten och dels moderbolaget, dels de fyra programbolagen. I avtalet med moderbolaget sägs att företaget ansvarar för att verksamheten kan bedrivas självständigt i förhållande till staten, olika intresseorganisationer och andra maktgrupper i samhället. Enligt avtalet med () skall programverksamheten bedrivas med beaktande av televisionens centrala ställning i samhället, dess betydelse för den fria åsiktsbildningen och kulturens utveckling. Programmen skall ge kunskaper och upplevelser, förmedla erfarenheter och skänka god underhållning. Genom kvalitet, tillgänglighet och mångsidighet skall de tillgodose skiftande behov och intressen - i görlig mån också när det gäller mindre grupper.