mot · GB02U406 · 1988-01-21 00:00:00 — av m. fl. (m) om en säkerhetspolitiskt förankrad nedrustningspolitik deltagande i den internationella politiken för rustningskontroll och nedrustning kommer genom utvecklingen på detta område att få allt större betydelse för vår egen säkerhetspolitiska situation. Det kommer, som försvarskommitté visat, att ställas allt större krav på att vårt deltagande i detta arbete bygger på ett väl utvecklat samspel mellan de försvarspolitiska och de utrikespolitiska delarna av säkerhetspolitiken. Som också regeringen framhåller i budgetpropositionen ställer utvecklingen i vårt närområde och det ökade strategiska intresset för vår del av världen stora krav på säkerhetspolitiskt inriktade analyser och ingående kunskaper, inte minst om utvecklingen i , för att ge underlag för beslut och svenskt agerande inom nedrustningspolitiken. I motionen kräver vi därför ett anslag för ett tvärinstitutionellt forskningsprojekt vid inom området Europeisk stabilitet och nedrustning. I motionen framförs också förslag till inriktning av det svenska förhandlingsarbetet vad gäller konvention mot kemiska vapen, arbetet för en bättre anslutning till icke-spridningsavtalet, arbetet på att åstadkomma ett fullständigt stopp för kärnvapenprov samt vad gäller s. k. negativa säkerhetsgarantier för kärnvapenfria stater. Anslaget till s. k. fredsrörelser föreslås utgå oförändrat jämfört med föregående budgetår. Projektanslaget för politiska och andra organisationers arbete med fredsupplysning föreslås, med tanke på att medel från ett nytt fredslotteri kommer att tillföras, minskas med två miljoner. För att stärka den säkerhetspolitiska forskningen, och för att ge vårt land en röst i den allt viktigare internationella dialogen mellan forskningsinstitut på det strategiska området, föreslås en succesiv utbyggnad av och budgetmedel för två nya forskartjänster vid detta. A. Nedrustningspolitikens förutsättningar Den ideologiska och politiska motsättningen mellan de öppna och demokratiska samhällena i Väst och de totalitära staterna i det av kontrollerade , är grunden för den globala militära spänning, som är det internationella nedrustningsarbetets stora utmaning. 1 1987/88. Den militära maktbalans, som byggts ur dessa motsättningar, präglar de Mot. säkerhetspolitiska förhållandena i vår omvärld liksom de överväganden som U406 svensk säkerhets- och nedrustningspolitik har att utgå ifrån. Stabilitet mellan nationer och allianser är inte bara en fråga om militär styrka och balans, även om det inte går att bortse från den betydelse den militära balansen har. Andra faktorer, inte minst politiska, måste vägas in. Kulturellt och ekonomiskt samarbete kan aldrig i sig upplösa de spänningar, som har sin rot i skilda politiska system. Men de kan, liksom kontakter mellan människor och folk, vara ett sådant stöd för frihetens och fredens idéer att de långsiktigt påverkar de faktorer, som är den militära spänningens grund. En fred som bygger på förtryck av hela länder eller folk kan aldrig ge säkerhet mot våld eller bli bestående. Därför måste strävan att minska de vapenarsenaler, som är ett hot mot vår globala överlevnad, gå hand i hand med strävan till en utveckling, som bygger på respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna och alla folks rätt till frihet. Majoriteten av jordens befolkning lever under förtryck och ofrihet. Oändligt många lever under mer eller mindre varaktiga krigsförhållanden. Det ständigt levande väpnade våldet är i många länder ett avgörande hot inte bara mot människors trygghet utan också mot utveckling och framåtskridande. Vare sig konflikter och krig har sin grund i den globala spänningen mellan Öst och Väst eller har sitt ursprung i motsättningar mellan religioner, kulturer, etniska grupper eller politiska åsiktsriktningar bottnar det väpnade våldet i tron på att man med militära medel kan vinna det man inte kan uppnå med politiska medel. Arbetet för nedrustning måste därför bedrivas så att möjligheten att med militära medel vinna det, som inte kan uppnås politiskt, blir så liten som möjligt. måste tron på de politiska medlen bli så stor som möjligt. En viktig insikt är att varaktig fred inte kan grundas på förtryck och ofrihet för nationer eller individer. Många av de krig, som utkämpas, har sin grund i en frihetssträvan, som inget förtryck i längden kan förkväva. riksdag har 1983 efter en motion från moderata samlingspartiet fastslagit följande: Självfallet finns det ett samband mellan förtryck och orättvisor å den ena sidan och rustningar och krigsrisk å den andra. Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i alla länder är också ett arbete, som ökar förutsättningarna för en varaktig fred. Det finns således även av detta skäl anledning för att fortsatt aktivt verka för mänskliga rättigheter och alla folks frihet. Detta arbete bör bedrivas i alla därtill ägnade fora. (UU 1983/84:1) Enligt moderata samlingspartiets uppfattning sammanfattar detta väl vår syn på det oupplösliga samband, som finns mellan en varaktig fred och strävan efter frihet och oberoende. C. Säkerhetspolitiska utgångspunkter Mot. Den svenska säkerhetspolitiken syftar ytterst till att bevara vårt lands frihet och oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål är att i former, som vi själva väljer, trygga en nationell handlingsfrihet. Denna ska göra det möjligt att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat avseende efter våra egna värderingar. I samband därmed ska vi utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. I dessa ordalag har riksdag under en följd av år uttryckt målsättningen för svensk säkerhetspolitik. Säkerhetspolitikens grund är försvarspolitiken. Säkerhetspolitiken utformas i ett samspel mellan försvars- och utrikespolitiken och dess linje är alliansfrihet syftande till neutralitet i krig. försvarskommitté visade i sin analys av svensk säkerhetspolitik inför 90-talet att det nordeuropiska och nordatlantiska området fått ökad strategisk betydelse och att detta, tillsammans med motsättningar mellan stormaktsblocken och på grund av den militärtekniska utvecklingen, lett till att läge blivit mera utsatt i samband med kriser och väpnade konflikter i vår omvärld. I sina ställningstaganden till svensk nedrustningspolitik konstaterar försvarskommittén i sitt slutbetänkande, att vi här liksom i säkerhetspolitiken i övrigt har att utgå från att den internationella säkerhetspolitiska miljön domineras av supermakterna och deras allianser, av kärnvapnens existens och av kopplingen mellan kärnvapnen och kärnvapenstrategierna och de konventionella vapnen. Man fastslog också att frågor rörande de konventionella styrkeförhållandena och stabiliteten i bör ägnas ökad uppmärksamhet i den svenska nedrustningspolitiken. Med dagens utveckling kommer den internationella rustningskontrolloch nedrustningspolitiken sannolikt att få allt större direkt betydelse för vår egen säkerhetspolitiska situation och för de militärstrategiska förutsättningarna för vår säkerhet. Det kommer att ställas allt större krav på att vårt deltagande i denna bygger på ett väl utvecklat samspel mellan de försvars- och de utrikespolitiska delarna av säkerhetspolitiken. har traditionellt spelat en aktiv roll i de olika multinationella förhandlingar, som ägnas rustningskontroll och nedrustning. Vår alliansfria ställning är därvid ofta en tillgång. Vårt intresse av en fredlig värld är en självklarhet och vi kan inte uppfattas som ett hot mot någon. Alla realistiska och väl avvägda nedrustningsinitiativ bör ligga i svenskt intresse. Men vi har speciellt intresse av åtgärder, som kan öka stabiliteten och minska krigsrisken i de delar av världen, som har direkt betydelse för vår egen nationella säkerhet. 1* 1987/88. Även i det nedrustningspolitiska arbetet måste vi av resursskäl prioritera Mot. Våra möjligheter att som liten alliansfri nation påverka för- U406 loppen är också begränsade. Det kan anses självklart, att vi ska fortsätta arbeta på väl inarbetade områden där vi genom erfarenhet och kompetens kunnat påverka viktiga frågor, såsom i kemivapenförhandlingarna inom FN:s nedrustningsdelegation. När vi ska ge oss in på nya områden bör de egna säkerhetspolitiska värderingarna väga tungt. försvarskommitté studerade på regeringens uppdrag hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor bättre ska kunna samordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken. Detta kan enligt kommittén ske bland annat genom att överväga vilka tänkbara rustningskontrollåtgärder, som är särskilt betydelsefulla för säkerhet och hur de påverkar vårt totalförsvar. menade, att genom en koppling mellan nedrustningspolitiken och det etablerade studiesystemet för totalförsvarets planering, skulle man kunna identifiera framtida säkerhetspolitiska påfrestningar och peka ut områden för svenska nedrustningspolitiska initiativ. Man säger också: En systematisk säkerhetspolitisk beredning av möjliga nedrustningspolitiska initiativ och en grundlig analys av möjliga säkerhetspolitiska konsekvenser av tänkbara förhandlingsresultat torde ytterligare öka våra möjligheter att på det nedrustningspolitiska området aktivt främja svensk säkerhet och föra en nedrustningspolitik, som tar sikte på vad som kan vara uppnåligt i vår säkerhetspolitiska miljö och på det som kan vara av särskild vikt för vår säkerhet. Svenska insatser i det internationella arbetet för nedrustning har kunnat bygga på ett avancerat försvarstekniskt kunnande. Detta i förening med vår alliansfria politik har också gjort att vi har kunnat erbjuda kunskap och aktivt deltagande i verksamhet syftande till att bygga upp kontrollsystem för nedrustningsavtal. Detta är en inriktning inom nedrustningsarbetet, som passar vår säkerhetspolitiska profil och våra egna säkerhetspolitiska intressen. Svenska förhandlings- och expertinsatser har på viktiga områden, som de multilaterala kemivapenförhandlingarna och i provstoppsfrågan, skaffat oss en ställning och ett inflytande över viktiga nedrustningsfrågor, som inte får äventyras. Detta har kunnat ske med hjälp av den plattform, som alliansfriheten och en betydande försvarspolitisk sakkunskap givit oss. Mycket tyder dock på att nedrustningsförhandlingar av stort intresse för oss alltmera kommer att föras bilateralt mellan supermakterna eller förläggas till alliansförhandlingar, dit vi inte utan vidare har tillträde. Det kommer därför att finnas ytterligare ett skäl för en koncentration av nedrustningsarbetet till områden med speciellt intresse för och vår egen säkerhet. Vi bör i det internationella arbetet kunna skaffa oss en be- 4 tydande trovärdighet som experter på och som legitima intressenter just i Mot. frågor, som uppenbart har stor betydelse för och speciellt det nord- U406 Det bör ge oss ökad möjlighet att med tyngd hävda det svenska intresset av acceptabel insyn i och möjlighet att påverka förhandlingar, om vi kan visa väl underbyggt och kunnigt engagemang i frågor, som har betydelse för stabiliteten i vårt närområde. Förhandlingar om nedrustning i kommer med någon form av anknytning till ESK att föras mellan militärallianserna. Speciell upmärksamhet bör alltfort ägnas frågan hur och de övriga alliansfria och neutrala staterna på ett godtagbart sätt ska kunna få, inte bara fortlöpande och tillräcklig information om, utan också möjlighet att framföra sina synpunkter i dessa förhandlingar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Under medverkan av flera myndigheter gjordes under en väl sammanhållen analysverksamhet. Detta arbete hade stor betydelse för de svenska möjligheterna att påverka förhandlingsarbetet och resultatet av denna viktiga del av ESK-processen. gav också värdefulla erfarenheter. Här tog man i ett samarbetsprojekt mellan flera myndigheter fram ett såvitt möjligt på egna svenska analyser byggt material avseende militärstrategiska, militäroperativa och militärtekniska förhållanden i . Detta har givit en nyanserad bild av styrkerelationerna mellan de militära blocken i , av dynamiken i tänkbara militära handlingsmöjligheter samt av på olika områden existerande kvantitativa och strukturella obalanser mellan dem. är en god utgångspunkt för ett större och mera djupgående arbete med framåtsyftande inriktning. Visst forskningsarbete inriktat mot området förtroendeskapande åtgärder pågår. Detta är ett annat exempel på värdefullt arbete inriktat på att ta fram underlag för politiska ställningstaganden och för själva förhandlingsarbetet. bedrivs också i samarbete mellan FOA (), UD och Statens rymddelegation ett utredningsarbete inriktad på möjligheterna att bedriva satellitövervakning. Arbetet befinner sig ännu på forskningsstadiet. Om det ska utvecklas till praktiskt användbar övervaknings- eller underrättelseverksamhet behöver avsevärda resurser tillföras. Det är sannolikt att en sådan utbyggnad även skulle kunna tillgodogöras det nedrustningspolitiska arbetet, t. ex. i form av deltagande i internationellt samarbete på verifikationsområdet. Grundläggande forsknings- och analysverksamhet på rustningskontrollområdet genomförs vanligen inom FOA eller av FOA i samarbete med andra myndigheter. En bred överblick av ett område, som kvalificerad analys av delområden görs, fordrar en tvärinstitutionell samverkan. FOA har tidigare genomfört breda analyser med säkerhetspolitisk framåtsyftande inriktning t. ex. av problemområdet ubåtsskydd. Betydelse av en sådan säkerhetspolitisk beredning av framtida nedrust- 5 ningspolitiska initiativ, som försvarskommittén förordat, understryks av re- Mot. geringen i årets budgetproposition sålunda: Utvecklingen i vårt närområde U406 och det ökade strategiska intresset för vår del av världen ställer betydande krav på säkerhetspolitiskt inriktade analyser som underlag för beslut och Det är också ett starkt svenskt intresse att ha ingående kunskaper om de ledande stormakternas politik och om utvecklingen i Moderata samlingspartiet kan helt instämma i denna bedömning. Nedrustningspolitiken är en viktig del av säkerhetspolitiken och stor omsorg bör, som regeringen också anger, fästas vid att göra säkerhetspolitiskt inriktade analyser som underlag för det svenska agerandet. De ökade kraven bör dock leda till att också ökade resurser för sådana analysers genomförande avdelas. Vi hemställer därför att anslaget F5. Forskningsverksamhet för rustningsbegränsning och nedrustning tillförs , avsedda för ett tvärinstitutionellt forskningsprojekt vid FOA av området Europeisk stabilitet och nedrustning. En sådan rubrik bör kunna rymma de olika komponenter av strategisk analys, studium av styrkeförhållanden, möjliga förändringar av dessa, av teknisk utveckling och av militära och säkerhetspolitiska doktriner samt av förhållandena mellan dessa och militära styrkestrukturer. Det gäller också våra egna förhållanden och deras relation till omvärlden i olika tänkbara alternativa utvecklingsmodeller. Förhandlingar mellan supermakterna: har ett betydelsefullt genombrott skett i förhandlingarna mellan supermakterna. Det vid toppmötet i mellan supermaktsledarna ingångna avtalet om skrotning av landbaserade medeldistansmissiler tillgodoser inte bara de krav, som framfördes i Nato:s s. k. nolloption . Genom att även vissa robotar med kortare räckvidd än de, som avsågs i den ursprungliga nolloptionen blivit inkluderade, går det längre. Det tillgodoser därmed också betydligt vidare krav än de den europeiska fredsrörelsen vågade ställa. Även om avtalet innebär avlägsnande av endast en mindre del av de totala kärnvapenarsenalerna kan det få stor betydelse. Det är det första avtal, som verkligen innebär en nedrustning av befintliga kärnvapen. Det innebär också att lämnat den tidigare koppling som gjorts mellan kraven på stopp för det amerikanska strategiska försvarsinitiativet SDI å ena sidan och nedrustning på kärnvapenområdet å den andra. Det innebär dessutom att och enats om ett kvalificerat verifiaktionssystem för att kontrollera avtalets efterlevnad. Detta kan allmänt betyda ett genombrott också på verifikationsområdet. Avtalet är också ett framsteg för principen att ett nedrustningsavtal inte behöver vara strikt symmetriskt i fråga om antalet stridsspetsar eller vapenbärare. Man har också tagit hänsyn till strukturella olikheter i de båda supermakternas Detta kan få betydelse vid hantering av de besvärliga frågorna 6 om nedrustning av de konventionella styrkorna, där kvantitativa obalanser Mot. 1987/88 till förmån råder. Det förefaller sannolikt att SDI-programmet haft betydelse för återupptagandet av de strategiska förhandlingarna mellan supermakterna och för det ändrade klimat, som synes råda i dessa. Den nya beredvillighet från sida som visats att genomföra nedskärningar av offensiva system och tillmötesgå långtgående krav på verifikation av överenskommelsen, synes ha sin grund i strävan efter ett avtal, som hindrar att gå vidare med sitt strategiska försvarsinitiativ. Experter från Väst tycks mena, att SDI aldrig kan bli det heltäckande försvar mot strategiska kärnvapen som den uppgivna avsikten är. Men det är möjligt att det från sovjetiskt håll upplevs som tillräckligt hotande för att allvarligt störa den strategiska balansen. Att , med sina stora ekonomiska problem och behov av satsningar på ABM-system (försvarssystem mot ballistiska strategiska missiler), är troligt. Det är också möjligt att man fruktar det allmänna teknologiska försprång, som de enorma forskningssatsningarna i SDI kan innebära. Om INF-överenskommelsen verkligen ska bli en vändpunkt måste avlägsnandet av de landbaserade medeldistansvapnen följas av framsteg inom andra områden. Den ovillkorliga koppling mellan och kärnvapennedrustning i allmänhet, som i samband med Reykjavikmötet syntes göra, synes genom att ha övergivits. I de strategiska förhandlingar, som under tidspress genomförs, förefaller sambandet vara svårare att frångå. Där är det viktigt att supermakterna kan enas om hur , och särskilt dess artikel V, där det stadgas om utveckling, testning och utplacering av försvarsssystem mot rymdbaserade missiler, ska tolkas. Tyvärr synes det föreligga oenighet i efterhand, om vad som verkligen överenskommits vid toppmötet i då det gäller fortsatta efterlevnad. Supermakterna förfogar över sjö- och luftburna system med samma räckvidder som de nu bortförhandlade missilerna, liksom över de strategiska arsenaler, för vilka man i nästa steg lovat reduktioner. I de senare ingår luftburna kryssningsmissiler. Man har också diskuterat sjöbaserade kryssningsmissiler, icke ointressanta i vårt säkerhetspolitiska närområde. De förutsätts begränsas men ej beröras av de begränsningsalternativ, som är aktuella inom START-förhandlingarna. Ett genombrott angående de konventionella styrkorna, analys av och eventuell förhandling om de militära styrkeresursernas anpassning till officiella säkerhetspolitiska doktriner samt ytterligare framsteg vad gäller förtroendeskapande åtgärder av det slag, som förhandlas inom ESK, torde vara en förutsättning för framsteg vad gäller de s. k. slagfältskärnvapnen. Regeringen förordar i propositionen, utan att närmare ange på vilket sätt eller i vilka fora det ska genomföras, ett svenskt stöd för den gamla tanken om en korridor fri från slagfältskärnvapen i . Sedan medeldistansvapnen avlägsnats, och med de förhandlingsutsikter som är aktuella mellan supermakterna, ter sig en smal korridor fri från slagfältskärnvapen som en otillräcklig och felaktigt strukturerad målsätt- Mot. 1987/88 ning. Mera övergripande lösningar har redan diskuterats mellan supermak- U406 tema. Ett svårt tekniskt och förhandlingspolitiskt problem är att avgränsa slagfältskärnvapen från vapen med dubbel kapacitet, dvs. även användbara för konventionella stridsspetsar. Lösningen av denna problematik kan komma att bli avgörande, bland annat för i vilket forum eventuella förhandlingar om dessa vapen ska drivas. Det är dock knappast troligt att det kommer att bli i något av de multilaterala fora, där deltar som förhandlande part. En liten alliansfri stats förmåga att påverka supermaktsförhandlingarna är ringa. Men det är naturligt att svenska företrädare ändå i olika sammanhang framför våra synpunkter på utvecklingen även inom de områden, där förhandlingarna huvudsakligen bedrivs bilateralt mellan supermakterna. Vårt eventuella inflytande ligger då i den sakliga tyngd våra argument kan ha. Som moderata samlingspartiet tidigare påpekat, har tyvärr svenskt engagemang på kärnvapenområdet i några fall, t. ex. i det s. k. frysinitiativet, inneburit en snävare begränsning och ett mindre konkret perspektiv än det som supermakterna haft förhandlat utifrån. Genom framstegen i deras förhandlingar är nu det komplicerade och begränsade frysinitiativet obsolet. Det synes också under den gångna generalförsamlingen ha tonats ned av regeringen. Störst inflytande kan ha i de multilaterala förhandlingar där vi deltar som fullvärdig part. En av dessa, där bland annat viktiga kärnvapenfrågor avhandlas, är FN:s nedrustningsdelegation, CD (conference on Disarmament) i . Försök att åstadkomma ett fullständigt kämvapenprovstopp står på CD:s dagordning. Betydande svenska insatser har gjorts och görs fortfarande i detta sammanhang. Ett fullständigt förslag till avtalstext med tekniska annex om detaljutformning av t. ex. verifikationsmekanismer har lagt fram. Det pågår också ett frivilligt arbete med övervakning av det existerande partiella provstoppsavtalet. medverkar i samarbete med , och i detta. Moderata samlingspartiet konstaterar med tillfredställelse att regeringen i budgetpropositionen föreslår anslag för modernisering av den seismologiska anläggningen i och för uppbyggnad av en internationell datacentral vid FOA, båda viktiga förutsättningar för deltagandet i denna verksamhet. har det förefallit som om man, inte minst genom svensk medverkan varit nära att komma överens om ett mandat för reala förhandlingar om ett fullständigt provstopp. dock stått klart, att supermakterna vill koncentrera sitt intresse för prov- Mot. 1987/88 stoppsförhandlingar till de bilaterala kontakterna dem emellan. Från svensk sida bör dock arbetet fortgå på att få tillstånd en multilateral real förhandling inom CD. Den svenska förhandlingsdelegationen, som har mycket stor erfarenhet av just denna fråga, bör ha stor frihet att i anslutning till utvecklingen, också beträffande vad som händer i de bilaterala supermaktsförhandlingarna, utforma metoderna för att åstadkomma detta. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett av de viktigaste avtal som existerar på kärnvapenområdet är , ingånget 1970. I detta förbinder sig länder, som inte förfogar över kärnvapen att avstå från att tillverka eller inhandla sådana. Kärnvapenmakterna åläggs att avstå från spridning av kärnvapen och kärnvapenteknologi till nya länder samt att själva minska sina kärnvapenarsenaler. Det internationella atomenergiorganet kontrollerar att avtalet efterlevs. De länder som ansluter sig till avtalet måste tillåta inspektion av sina anläggningar inom kärnteknikområdet, t. ex. kärnkraftverk. Kärnvapenmakterna är enligt avtalet undantagna från denna kontroll. , och , liksom även , som står utanför avtalet, har ändå erbjudit sig att ställa delar av sina civila kärnenergiprogram under kontroll. granskningskonferens slog enigt fast, att avtalet är väsentligt för internationell fred och säkerhet. Man ställde sig bakom dess huvudsyften, som är att främja icke-spridning av kärnvapen till nya länder, upphöra med kärnvapenkapprustningen samt genomföra nedrustning och dessutom främja samarbete mellan staterna på den fredliga kärnkraftens område. Med undantag av och uttalade konferensen också krav på snara förhandlingar om fullständigt provstopp. Supermakterna kan genom sägas ha beträtt en väg, som kan leda till ett uppfyllande från deras sida av en del av avtalet, stipulerad nedrustning av kärnvapenarsenalerna. Viktigt är fortfarande också att verka för att fler stater ansluter sig till avtalet.