ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02K604 · 1988-01-13 00:00:00 — av i (m) om val av kommunstyrelse 1987/88 K604- 606 Enligt kommunallagen börjar den i allmänna val nyvalda fullmäktigeförsamlingen sitt första tjänstgöringsår valåret. Vid val, som i en kommun inneburit majoritetsskifte medför detta vissa praktiska problem i det avseendet att den gamla majoriteten sitter kvar i alla styrelser och nämnder till valåret. Härigenom uppstår ett politiskt vakuum som verkar hämmande och i vissa fall förlamande på beslutsprocessen i styrelser och nämnder, i viss mån även inom förvaltningarna, fram till . I väljes, enligt en specialregel i kommunallagen, den nya kommunstyrelsen redan vid fullmäktiges första sammanträde. Därmed får kommunen vid ett maktskifte en regering med den nya majoriteten än övriga kommuner i landet. Detta underlättar självklart beslutsprocessen i så motto att den nya majoriteten i kommunstyrelsen lägger sina förslag till den nya fullmäktigeförsamlingen. Därmed elimineras i viss mån problemet med olika majoriteter i en nyvald kommunstyrelse och den majoritet som finns kvar i styrelser och nämnder till december månads utgång valåret. I nuvarande läge kan i övriga kommuner en kommunstyrelse fram till effektivt hindra att för den blivande nya majoriteten angelägna frågor och förslag föreläggs den nya fullmäktigeförsamlingen. Därutöver är det angeläget att den nya kommunstyrelsens intentioner, förslag och anvisning till olika kommunala förvaltningar kan effektueras så fort som möjligt. Enligt min mening bör sådan ändring av kommunallagen ske, att kommuner, som så önskar, ges möjlighet att låta den nya fullmäktigeförsamlingen vid sitt första sammanträde även välja ny kommunstyrelse. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar om en sådan ändring i kommunallagen att nyvald kommunfullmäktigeförsamling äger rätt att vid sitt första sammanträde under tjänstgöringsåret även välja kommunstyrelse.
mot · GB02K606 · 1988-01-22 00:00:00 — 1987/88 :K606 av () om kommunalt partistöd Sedan lagen om kommunalt partistöd fastställdes av (SFS 1969:596) har den behållits oförändrad. partistödsutredning hade i uppgift att granska frågan men avstod från att lägga några genomgripande förslag som påverkade själva konstruktionen. Lagen om kommunalt partistöd medger att kommuner får utbetala bidrag till partier som är representerade i resp. beslutande församlingar. Bidraget skall vara proportionellt mot antalet erhållna mandat. beslöt 1972 vad gäller det statliga stödet till politiska partier, dels att stöd kan utgå även om parti saknar representation i om man erhållit visst röststöd (2,), dels att varje representerat parti skulle erhålla grundstöd, vars huvudsakliga del inte är mandatbaserat (utom för partier med mindre än 14 mandat i ). Denna konstruktion, vars nivåer man dock kan diskutera, visar på att alla partier har vissa grundkostnader oavsett mandatantal. Det är också klart att även kommunala och landstingskommunala partier har vissa grundkostnader oavsett mandatantal. Det borde därför vara en rimlig åtgärd att kommuner och landsting medges rätt att utbetala sådana grundbidrag utöver mandatstödet till de representerade partierna. Dessutom kan man konstatera att i synnerhet i vissa kommuner finns stort behov av att betala partistöd även till orepresenterade partier. I valkretsindelade kommuner kan det vara oerhört svårt att uppnå representation, t. ex. i , där röstkravet ligger kring för att uppnå representation. I sådan kommun borde vara befogat att även utbetala stöd till politiska partier utan representation i den beslutande församlingen. Det borde kunna gälla partier som uppnått av rösterna i föregående val inom kommun resp. landsting. Ett sådant stöd kan fördelas efter antalet erhållna röster eller enligt en grundbidragsmodell. Kommunerna och landstingen bör få laglig rätt att införa sådant partistöd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av lagen om kommunalt partistöd så att grundbidrag för representerade partier samt partistöd till orepresenterade partier får utbetalas.
mot · GB02K607 · 1988-01-22 00:00:00 — om återinförande av begreppet stad i kommunallagen Genom lag av (SFS 1969:780) med anledning av införande av enhetlig kommunbeteckning m. m. avskaffades begreppen stad och med utgången av . är landet indelat i kommuner och landstingskommuner. Utvecklingen mot enhetlig kommunallagstiftning hade inte behövt ta så drastiska former. Det borde vi ha lärt av det betydligt smidigare tillvägagångssättet i och . Av tidigare 44 kjöpsteder (städer) och 20 ladesteder (köpingar) i fortsatte 47 stycken efter genomförda kommunsammanläggningar som bykommuner. 1 kommunallag (nr 953) av , 1 kap. 1 §, sägs visserligen att är indelat i kommuner, vilka äger självstyrelse men § 3 lyder: Av kommunerna är de städer, som har grundats såsom städer eller som enligt 152 § blir städer. Och 149 § medgiver att i stad får benämning av kommunala organ och tjänsteinnehavare samt i andra benämningar såsom förled brukas ordet stads- i stället för orden kommun- eller kommunal-. Enligt 152 §, samma lag, blir stad om inte beslutats och meddelats att köpingen förblir kommun. Nämnas kan även att 14 § i kommunallag reglerar formerna för godkännande och fastställelse av kommunvapen. Motsvarande förankring saknas i den svenska kommunallagen. Kommunheraldiken regleras endast i kungörelsen om registrering av svenskt kommunalt vapen (SFS 1973:686). Enligt min uppfattning bör sålunda ett tillägg göras till kommunallagen av ungefärligen följande innehåll: Av kommunerna är de städer som vid tillkomsten av lagen 1969:780 var städer eller köpingar samt inte därefter sammanlagts med annan kommun, därest regeringen inte annorledes beslutar (tillägg till 1 §). Kommun och landstingskommun får själva vårda sina angelägenheter vad även gäller kommunvapen (§ 4). Vid benämning av kommunala organ och tjänsteinnehavare samt i andra benämningar där såsom förled brukas ordet stads-, om kommunen enligt 1 § är stad (§ 5). 1 1987/88. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om återinförande av begreppet stad i kommunallagstiftningen.
mot · GB02K608 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88 :K608 om ändring av jävsreglerna i kommunallagen Enligt kommunallagen (1977:179) gäller att förtroendevalda och tjänstemän är obehöriga att delta i handläggning av ärende som personligen berör honom själv eller hans make, föräldrar, barn eller syskon eller annan honom närstående. Detta står i kontrast mot vad som gäller vid annan myndighetsutövning, där åtskilligt mera inskränkta bestämmelser gäller, av lydelse motsvarande 4:13 eller förvaltningslagen 4 §. Således kan man t. ex. vara behörig att fatta ett kommunalt beslut, trots att man varit en sökande om byggnadslov behjälplig och tagit betalt för detta, eller om man kan vänta sig synnerlig nytta eller skada beroende av sakens utgång. Att man på detta sätt inte velat tillgripa sedvanliga jävsbestämmelser för kommunernas myndighetsutövning har en mycket rimlig förklaring. Med de små kommuner vi förr hade var det oundvikligt attt alla kände varandra och att vänskapsband och fiendskap alltid kunde föreligga, med hög sannolikhet. Vidare var det så svårt att få tag i lämpliga personer för förtroendeuppdragen, att man till och med hade särskilda bestämmelser för att tvinga människor att åta sig sådana uppdrag, visserligen tidsbegränsat. Med de stora sammanslagna kommuner vi har gäller detta inte mera. Anledning saknas därför att längre göra något undantag för kommunerna, när det gäller jäv. Vidare handhar kommunerna långt större andel av människornas angelägenheter och har större ekonomisk betydelse, varför faran av en bristande opartiskhet på motsvarande sätt ökat. Det finns därför inte någon anledning längre, varför man skulle ställa lägre krav på kommunernas handläggning av sin förvaltning, än när det gäller annan förvaltning. Samma jävsregler bör gälla. Ur lagteknisk synpunkt torde det lämpligaste sättet att genomföra en lagändring vara att genom ändring i kommunallagen 2 kap. 13 § och 3 kap. 9 § införa en hänvisning till förvaltningslagen (1971:290) 4 §. Själva formuleringen av ny lagtext torde utan vidare kunna betros vederbörligt utskott. 1 * 1987/88. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om ändring av kommunallagens bestämmelser om jäv i enlighet med intentionerna i motionen.
mot · GB02K609 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88 :K609 om arbetsfördelningen mellan domkapitel och stift i den nya stiftsorganisationen Arbetet med ny organisation för på lokal- och stiftsplanet har föregåtts av ett mycket brett samråd. I detta samråd har organ på olika nivåer spelat en framträdande roll. Denna bredd i arbetet har gjort att de förslag som läggs fram i regeringens proposition 1987/88:31 Ny organisation på lokal- och stiftsplanet i m. m. har en stark förankring inom kyrkan själv. De förslag som läggs fram är omfattande och kommer att få stor betydelse för . Samstämmigheten i huvudfrågorna är värdefull. 1 den skrivelse som överlämnat till konstitutions- och kulturutskott markeras tillfredsställelsen med det sätt på vilket regeringen under arbetets gång fört en dialog med organ. Mot denna bakgrund är det angeläget att eftersträva att enigheten i huvudfrågorna bibehålls genom hela beslutsprocessen. Regeringen frångår på ett antal punkter de förslag som kyrkomötet lade fram vid sin behandling av frågan. I flertalet fall leder detta knappast till några problem. Det rör sig då om frågor av praktisk karaktär där regeringen och riksdag måste göra avvägningar där kyrkomötets ställningstaganden prövas mot andra hänsynstaganden. Då det emellertid gäller uppgiftsfördelningen mellan stiftsstyrelsen och bör enligt vår mening kyrkomötets ställningstaganden leda till en förändring av regeringens förslag i propositionen. Kyrkomötet har begärt att också frågor som gäller tjänstgöringsföreskrifter för präster, beslut i fråga om disciplinansvar m. m. samt förordnande av pastorsadjunkter skall ligga kvar på . I denna fråga finns knappast anledning för riksdag och regering att hävda att andra skäl, t. ex. praktiska eller konstitutionella, har en sådan tyngd att de tar över kyrkomötets bedömning. Vi vill hänvisa till vad anfört i sin skrivelse till konstitutions- och kulturutskotten: Vad gäller ansvarsfördelningen mellan stiftsstyrelsen och vill centralstyrelsen fästa utskottens uppmärksamhet på vad som under kyrkomötesbehandlingen framfördes av kyrkolagsutskottet och kyrkomötets läronämnd. Såväl kyrkolagsutskottet som läronämnden framhål ler att det bör ankomma på att meddela tjänstgöringsföreskrifter för prästerna, utfärda tjänstgöringsbetyg, besluta i frågor om disci plinansvar m. m. för präster samt förordna pastorsadjunkter. ställde sig bakom denna bedömning. Centralstyrelsen vill betona det både K.609 naturliga och nödvändiga i att ett så entydigt ställningstagande från kyrkomötets sida i en fråga av läromässig natur ges stor betydelse vid prövning av regeringens förslag. Vi delar den bedömningen. Ett hänsynstagande till vad kyrkomötet sagt i denna fråga kan också ses som ett fullföljande från sida av intentionerna kyrkomötesreform. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att frågor som gäller tjänstgöringsföreskrifter för präster, beslut i fråga om disciplinansvar m. m. samt förordnande av pastorsadjunkter skall ligga kvar på .
mot · GB02K610 · 1988-01-20 00:00:00 — Motion till 1987/88:K610 av () om regleringar av länsindelningen Frågan om lämplig länsindelning och därmed normalt sammanfallande indelning i landstingsområden har aktualiserats . länsindelningsutredning (SOU 1961:40), länsindelningsutredning (SOU 1967:23) och länsberedning (SOU 1974:84) ledde dock ej till några resultat i detta avseende. Några förutsättningar för mer genomgripande länsindelningsreformer torde ej föreligga. Detta hindrar inte att mer begränsade justeringar kan vara påkallade. Så har t. ex. regeringen behandlat en framställan från med begäran att ändra läns- och landstingsindelningen. Regeringen lämnade begäran utan åtgärd. I och har förts en diskussion om lämpligheten av att överföra från till (och eventuellt låta den bli en del av kommun). Tanken har på sina håll mottagits positivt. med skilda slag av service ligger mycket närmare än för älvkarlebyborna. Kontakter med sjukhus, gymnasieskolor, kulturinstitutioner etc. etableras naturligt med . Andra är mer negativa och hänvisar till att samarbete kan ske även över läns- och landstingsgränser. Det avgörande i ett fall som detta måste dock vara vad kommuninnevånarna själva anser. Om den politiska ledningen önskar efterhöra detta kan en folkomröstning genomföras. Men om den politiska majoriteten är negativ till förändringar kan den förhindra att folkmeningen kommer till uttryck. Även i andra sammanhang kan en motsättning föreligga mellan vad människor anser och vad den politiska ledningen vill höra. Det är därför viktigt att möjligheterna till rådgivande kommunala folkomröstningar stärks. De skall kunna genomföras efter initiativ av en minoritet i kommunfullmäktige eller en viss andel av kommunens väljare, t. ex. en tiondel. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en analys av behovet av begränsade regleringar av länsindelningen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. motionen anförts om rådgivande kommunala folkomröstningar.
mot · GB02K612 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:K612 av m. fl. om självkostnadsbegreppet vid taxesättning Taxesättning i kommunala verksamheter regleras av olika lagar och av rättspraxis. Centralt i taxesättningssammanhang är begreppet självkostnad. Att sätta en taxa som understiger självkostnaden torde vara tillåtet i kommunala sammanhang. En taxesättning över självkostnaden är däremot enligt huvudregeln inte tillåten. Man ser ett sådant förfaringssätt som ett förtäckt skatteuttag. Formuleringen av den ovan redovisade självkostnadsprincipen har varierande lydelse i olika lagar. Självkostnadsprincipens betydelse för taxesättning är av sådan tyngd att det övervägs att skriva in principen i kommunallagen enligt DSC 197:5. I de tunga kommunala taxeverksamheterna el, vatten och avlopp, värme m. fl. är ansenligt kapital investerat i olika anläggningstillgångar. Kapitalkostnaderna (räntor och avskrivningar) utgör därför en stor del av dessa verksamheters kostnader i en självkostnadskalkyl. Sättet att beräkna kapitalkostnaderna och kostnadernas fördelning över tiden har därför stor betydelse för taxekollektiven och för kommunernas ekonomi. Problemen kring taxesättning har tilldragit sig stort intresse. Detta sammanhänger bl. a. med den höga inflationstakten. har utgivit diverse skrifter och rekommendationer i ämnet. Frågan om den riktiga tolkningen av självkostnadsbegreppet har också livligt diskuterats bland ekonomer, jurister och tekniker. Lagstiftaren har i princip avstått från att förklara innebörden av begreppet självkostnad. Genom dagens system ankommer det på olika domstolar att pröva lagligheten och skäligheten av kommunala taxebeslut. Det måste anses vara klart otillfredsställande att det finns flera organ som kan överpröva kommunala taxebeslut, kommunalbesvär, specialdomstolar och , sistnämnda beslut kan ej överklagas. Starka skäl talar för att lagstiftaren på ett mera entydigt sätt preciserar innebörden av begreppet självkostnad. Inte minst nu pågående mål rörande kommuns va-taxa visar att det kan uppstå stora problem på grund av oklarheter kring självkostnaderna. En eventuell återgång av en redan genomförd taxa innebär stora ekonomiska och praktiska svårigheter för berörda kommuner. Den nu nämnda problematiken finns i många and- Mot. 1987/88 ra kommuner än . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att en preciserad definition av självkostnadsbegreppet förs in i kommunallagen. () ()
mot · GB02K614 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:K614 av och () om medlemskapet i Religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i strider emot regeringsformens portalparagraf. Därför har tvingats införa övergångsbestämmelser enligt vilka bestämmelserna om medlemskap i gäller utan hinder av 2 kap. 2 § regeringsformen. har vid kyrkomötet uttalat att den inte anser att det råder någon strid mellan regeringsform och religionsfrihetslag. beslut är dock ett klart konstaterande av motsättningen. Dessutom tenderar övergångsbestämmelserna att bli permanenta. 1 en demokrati borde det vara självklart att en viljeyttring konstituerar medlemskap i ett trossamfund. Inom pågår ett arbete med att analysera kyrkans eget medlemskapsbegrepp i förhållande till dopet. kyrkomöte beslöt att skulle föranstalta om en förutsättningslös och allsidig utredning om kyrkotillhörighet och dop i . En arbetsgrupp lade fram ett delbetänkande Dop och kyrkotillhörighet, men utredningsarbetet är inte slutfört. har inte centralstyrelsen tagit slutlig ställning till de förslag som läggs fram. har avslagit motioner i denna fråga, trots att i sina betänkanden senast KU 1987/88:4 bekräftat den påtalade motsättningen. Det gäller alltså inte bara en inomkyrklig ordningsfråga utan problemet är konstitutionellt. har därför all anledning att ge sin mening till känna och staten bör å sin sida ta initiativ i frågan utan att avvakta den pågående utredningen inom en utredning som pågått och som enligt pressuppgifter tycks bli ytterligare försenad. Dessutom har den utredningen ägnat föga uppmärksamhet åt det konstitutionella problemet. Mot denna bakgrund hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att religionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i icke överensstämmer med regeringsformens 2 kap. 2 § samt 2. att hos regeringen begär att initiativ tas syftande till att undanröja den påtalade motsättningen mellan regeringsformens Mot. 1987/88 2 kap. 2 § och religionsfrihetslagen. () ()
mot · GB02K615 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:K615 om regeringsformen och folkkyrkorna Mot. 1987/88 K615-625 Ett av de utmärkande dragen hos de trossamfund som har folkkyrkokaraktär är, att medlemskap i samfundet bygger på familjetillhörighet. Medlemskapet är således inte grundat på individuell bekännelse till samfundets tro. Exempel på sådana trossamfund med folkkyrkokaraktär i vårt land är den grekisk-ortodoxa kyrkans församlingar, den romersk-katolska kyrkan och . Det har från olika håll framförts tolkningar av regeringsforms bestämmelser om religionsfrihet och tillhörighet till trossamfund, som innebär att den nuvarande regeringsformen inte ger utrymme för folkkyrkligt organiserade trossamfund. Regeringsformen skulle enligt denna tolkning endast kunna godta trossamfund byggda på individuell bekännelse, där grunden för inträdet i samfundet är en viljeyttring av något slag. Här kan jämföras med uttryckssättet i 4§ religionsfrihetslagen angående trossamfund: sammanslutning för religiös verksamhet, vari ingår att anordna gudstjänt. a. arbetsgrupp för översyn av reglerna om statligt stöd till invandrarnas trossamfund har påpekat (Ds C 1986:12) står invandrare tillhörande trossamfund av folkkyrkokaraktär ofta frågande inför det svenska samhällets syn på och bestämmelser om religiöst liv och tillhörighet till trossamfund. Självfallet bör det vara möjligt även för trossamfund av folkkyrkokaraktär att finnas och fungera i vårt land i enlighet med sin syn, tro och ordning. Möjligheterna till detta bör ut. I ett första steg bör regeringen för redovisa, vilka möjligheter som finns i den vägen enligt nuvarande lagstiftning. Under hänvisning till det anförda föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om redovisning av gällande lagstiftning för medlemskap i trossamfund. 1 1987188.3 sami.
mot · GB02K617 · 1988-01-21 00:00:00 — Motion till 1987/88:K617 av i och () om ändring i begravningskungörelsen Enligt begravningskungörelsen (KK) kan lämna tillstånd att sprida aska efter avliden på annan plats än kyrkogård. Det kan gälla vatten eller marker. Med nuvarande stora begravningsplatser i anslutning till större städer känner många beklämdhet och bortkommenhet inför dessa artificiella anläggningar som där kan finnas. Många skulle säkert vilja välja mellan mera naturliga platser för den sista vilan. Havet, , skogen eller den mark som fäderna röjde ger definitivt många bättre associationer till evigheten och en himmel. finns det möjlighet att välja ett sådant alternativ. Men tillstånd därtill kan inte bevilja någon så länge denne är i livet. Det blir de anhörigas sak efter hans/hennes död. Detta är inte tillfredsställande enär de anhöriga kan frestas bortse från den avlidnes önskan, eftersom det är så många andra praktiska åtgärder som måste vidtagas i relativt omständlig byråkratisk ordning. Det bör inte finnas skäl att vägra en person att söka tillförsäkra sig rätten att efter död och kremation få sin aska spridd på ett sätt som ovan anförts. Detta så mycket mera som kan avslå en sådan ansökan och det kan bli aktuellt för den sökande att överklaga beslutet. Man kan på goda grunder inte utesluta att anhöriga i vissa lägen saknar ambition att fullfölja ett sådant ärende just med tanke på den tidsnöd som ofta uppstår när det gäller att ordna alla formalia i samband med en människas frånfälle. Det skall understrykas att vår lagstiftning i skilda frågor som berör döendet och döden starkt prioriterar vederbörandes egen önskan i den personliga integritetens intresse. Åberopande det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av begravningskungörelsen.
mot · GB02K618 · 1988-01-27 00:00:00 — av och () om begravningskostnaderna för enskilda Ansvaret för begravningsverksamheten är en kyrkokommunal angelägenhet. Verksamheten fungerar väl inom givna ekonomiska och lagliga ramar samt svarar så långt möjligt mot medborgarnas behov och samhällets krav. Därtill har verksamheten en bred förankring hos människorna. Vi vill slå vakt om att begravningsverksamheten är och förblir en kyrkokommunal angelägenhet. noterar vi att människornas behov av trygghet inför dödsfall är föga uppmärksammat. Förslag om en allmän begravningsförsäkring har upprepade gånger avvisats enligt vår mening på ofullständiga grunder. Vi har noterat att omkring 95 000 personer avlider . Befolkningens ålderssammansättning leder till att antalet avlidna kommer att öka och uppgå till 115000 allt enligt SCB:s prognoser. Med en mycket försiktig beräkning torde omkring tre personer beröras direkt av varje dödsfall. Detta innebär att omkring 300000 människor kommer i direkt kontakt med begravningsväsendet. Skäl saknas att här närmare utveckla de ekonomiska, praktiska och andra problem som människorna ställs inför vid sidan om sin sorg. Enligt vår mening bör trygghetsfrågorna mot angivna bakgrund uppmärksammas och leda till åtgärder. Vi föreslår besluta att uppdra åt regeringen att tillsätta en utredning kring frågan om begravningskostnader för enskilda. Utredningen bör belysa följande områden: vilka varor och tjänster är oundvikliga i samband med en begravning vad kostar olika varor och tjänster vid en begravning vilka kostnader i samband med en begravning vilar på den kyrkliga och borgerliga kommunen vilka kostnader vilar på stat och landsting i vilken omfattning och i vilka former förekommer försäkring. Utredningen bör sålunda klarlägga begravningskostnaderna. Kyrkokommunens ansvar har ovan berörts. Även de borgerliga kommunerna beröres i samband med dödsfall genom . av antalet dödsfall sker inom sjukvården. åsamkas därmed kostnader i samband med dödsfall. Utredningen bör undersöka primär- och sekundärkommunernas kostnader i samband med dödsfall. Även statens kostnader bör undersökas. Tyngdpunkten i utredningsarbetet bör ligga på att klarlägga i vilken omfattning och i vilka former försäkring förekommer. alldeles självklart att trygghetssystemet är lika före och efter pensioneringen. Avslutningsvis bör utredningen redovisa förslag till åtgärder. ring av den allmänna försäkringen kan bli aktuell. Eventuellt kan en försäkringslösning förenas med en vidgad kompetens för kyrkokommunen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att begär att regeringen tillsätter en utredning rörande begravningskostnader för enskilda med beaktande av vad som anförts i motionen. () ()