mot · GC02Fi4 · 1988-11-15 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fi4 med anledning av proposition 1988/89:47 om vissa ekonomisk- 1988/89 politiska åtgärder m.m. Fi4 2 Det ekonomiska läget 2 2.1 Den internationella utvecklingen 2 2.2 Den svenska ekonomin 4 2.3 Regeringen kapitulerar för inflationen 8 2.4 Regeringens ansvar för det stigande skattetrycket 8 2.5 Problem med konkurrenskraft och utvecklingskraft 9 3 Regeringens ekonomisk-politiska åtgärder 13 3.1 Den allmänna inriktningen 13 4 Den moderata politiken 20 4.1 Frågan om åtstramning 20 4.2.1 Långsiktighet och normer 21 4.3.1 Omvandling och utveckling 24 1 1988/89.3 sami. 1 Sammanfattning Mot. Regeringen räknar med att prisstegringen - även efter insättande av de åtgärder som föreslås - skall ligga kvar vid både 1989 och 1990. Detta visar att man kapitulerat för inflationen och att den s.k. tredje vägens politik inte fungerat. Det hårda skattetrycket och andra hinder på ekonomins utbudssida medför också att tillväxten i och 1990 bara väntas bli ca hälften så hög som genomsnittet för samt att underskottet i bytesbalansen växer. På det verbala planet uppvisar den analys och strategi som kommer till uttryck i propositionen vissa likheter med det ekonomisk-politiska program som moderata samlingspartiet länge förespråkat. Vi ställer oss emellertid tvivlande till att regeringen verkligen har kraft att lägga om kursen så mycket som krävs. För det första är de åtgärder som förordas i propositionen inte tillräckligt långtgående. I vissa fall går de t.o.m. i fel riktning. För att uppnå en rejäl utbudsstimulerande effekt krävs långtgående marginalskattesänkningar. Utökningen av regleringarna inom byggsektorn och övriga förändringar inom detta område kommer att driva upp byggkostnaderna och kan vara början till en ny rivningsvåg över landet. Den aviserade konkurrensutredningen måste också inriktas på åtgärder för att bryta upp de offentliga monopolen. För det andra har de delar av det socialdemokratiska partiet som företräder ett realistiskt ekonomiskt synsätt tidigare misslyckats med sina intentioner. Det senaste försöket gjordes i den reviderade finansplanen 1986. Det program som då framfördes skulle dämpa inflationen samt leda till lägre löneökningar och ökat hushållssparande. Resultatet blev högre pris- och kostnadsökningar samt ett hushållssparande som 1988 når sin lägsta nivå i modern tid. Inte heller lyckades man med den utgiftsram för löneökningar som aviserades 1987 och infördes . Moderata samlingspartiet avvisar en åtstramning genom skattehöjningar. 1 stället är det angeläget att ge den ekonomiska politiken en mer långsiktig inriktning. Det gäller såväl stabiiiseringspolitiken som strukturpolitiken, dvs. sättet att angripa de grundläggande problem som finns i ekonomin. Vi förespråkar en anknytning av kronan till det europeiska monetära samarbetet (EMS), fullständigt slopande av valutaregleringen, en ram för de offentliga utgifternas ökningstakt, sänkning av skattetrycket genom en långtgående marginalskattereform, avreglering av både den offentliga sektorn och det privata näringslivet, utförsäljning av statliga företag och åtgärder som leder till ett ökat hushållssparande. 2 Det ekonomiska läget 2.1 Den internationella utvecklingen Den ekonomiska tillväxten i OECD-området blir starkare än väntat. Förra höstens turbulens på de finansiella marknaderna har inte fått några mer påtagliga negativa effekter. OECD-området 1988 väntas nu bli mot 2 3/enligt tidigare Mot. 1988/89 bedömningar. Nuvarande period med god tillväxt i världsekonomin har pågått och är därmed en av efterkrigstidens längsta. Det senaste årets förnyade aktivitetsökning är en följd av bl.a. lägre oljepriser, förmögenhetseffekter på konsumtionen av stigande aktie- och fastighetsvärden, omläggningen av finanspolitiken i i expansiv riktning samt uppmjukningen av penningpolitiken efter börsfallet . Framför allt de stora växelkursförändringarna mellan dollarn och andra valutor har medfört betydande förskjutningar i världshandeln. Medan underskottet i den amerikanska bytesbalansen växte , har trenden vänt . Förutom att dollarfallet stärkt den amerikanska industrins konkurrenskraft har en viss spontan dämpning skett av den inhemska efterfrågan, vilket hållit tillbaka importen. Även god tillväxt utanför , framför allt i den japanska ekonomin, har stärkt den amerikanska handelsbalansen. Även om utvecklingen i den amerikanska ekonomin varit positiv, är det för tidigt att helt utesluta risken för förnyad turbulens på de finansiella marknaderna. Om underskottet i handelsbalansen stannar vid den nuvarande nivån på ca , försvagas ändå bytesbalansen med inemot eller till följd av att den amerikanska räntebördan till utlandet stiger. Detta understryker att den amerikanska ekonomin har en nyckelroll för det fortsatta förloppet i världsekonomin. En viss avmattning i den internationella konjunkturen väntas . Tillväxtprognosen anges i propositionen till 3 resp. , vilket synes ligga i linje med de flesta andra bedömningar. Det innebär att draghjälpen utifrån för den svenska ekonomin avtar. Inflationen förutses bli fortsatt låg i OECD-området. Regeringen gör bedömningen att prisökningen i konsumentledet under både 1989 och 1990 blir . Mot bakgrund av den vikt som den ekonomiska politiken i många länder fäster vid kampen mot inflationen - vilket bl.a. har demonstrerats av sommarens räntehöjningar - skärps ytterligare kravet på en dämpad kostnadsutveckling i den svenska ekonomin. Regeringen framhåller att världsekonomins utveckling kännetecknas av ett stort mått av osäkerhet. Särskilt framhålls risken för att tillväxten bromsas upp kraftigare än som förutsetts, främst som en följd av de stora finansiella obalanser som fortfarande råder mellan de tre största länderna. Även om det inte kan uteslutas att det sker en tvärare inbromsning än vad de flesta konjunkturbedömare nu räknar med, finns det emellertid flera positiva inslag i världsekonomin som kan bädda för en god utveckling i industriländerna , när en kommande dämpning väl är avklarad. De faktorer som kan ge ett bra 90-tal är för det första att inflationen är tillbaka på 60-talsnivå i de stora industriländerna. Det senaste årets utveckling visar också att det går att hålla nere inflationen även vid snabb produktionsökning och högt kapacitetsutnyttjande. För det andra har företagen genomgående en bättre vinstnivå än . För det tredje sker stora teknologiska genombrott bl.a. på dataområdet, som kan skapa nya affärsmöjligheter och bidra till ökad ekonomisk tillväxt. För det fjärde sker Mot. 1988/89 genom EG:s arbete för att förverkliga en fri inre marknad en vitalisering av Fi4 de europeiska ekonomierna. Sist men inte minst viktigt sker betydande avregieringar och skattesänkningar i många industriländer. Den osedvanligt långa uppgångsperioden har initierats i länder med lågt skattetryck. Allt fler länder i omvärlden ansluter sig till den våg av skattesänkningar som rullar fram. Denna utveckling innebär sammantaget att kan erbjuda goda exportutsikter för svenska företag men också att kraven skärps på den ekonomiska politiken i , om vårt land inte skall ligga kvar i kön på den internationella tillväxtligan. Genomsnittligt är skattetrycket väsentligt lägre i andra industriländer. Vad värre är - medan skattetrycket sänks utomlands, skall det ligga kvar på en fortsatt rekordhög nivå i enligt regeringens prognos. Moderata samlingspartiet bedömer det mot denna bakgrund som angeläget att den stora skattereformen i påbörjas i större utsträckning än vad regeringen föreslår. Det är vidare nödvändigt att de skattesänkningar som förbereds i olika skatteutredningar leder till en markerad sänkning av skattetrycket. 2.2 Den svenska ekonomin utgick regeringen i sitt huvudalternativ från att lönestegringen skulle stanna vid . I den reviderade finansplanen tvingades regeringen höja prognosen till (se tabell 1). I den moderata partimotionen förutsågs att avsaknaden av skattelättnader, som kunde dämpa lönestegringen, skulle leda till en kostnadsökning på . Vi vidhöll denna bedömning i den moderata partimotionen . tvingas regeringen återigen ändra sig och revidera upp prognosen till . Än en gång har det således visat sig att regeringen varit alltför optimistisk och felbedömt lönekostnadsutvecklingen, medan den prognos som moderata samlingspartiet gjorde visat sig bli i allt väsentligt korrekt. Regeringens systematiska underskattning av kostnadsutvecklingen är mer allvarlig än vad missade prognoser är i största allmänhet. Den har inneburit att ekonomiska beslut - både i den offentliga och i den privata sektorn - har träffats på felaktigt underlag. Det råder således inget tvivel om att den snabba skärpningen av skattetrycket till stor del är en följd av att den faktiska inkomstutvecklingen blivit en helt annan än den prognosticerade, som legat till grund för planeringen. Tabell l Mot. Försörjningsbalans och nyckeltal (genomsnittlig årlig volymförändring i %, där ej Fi4 annat anges) -0,5 Export av varor och tjänster Import av varor och tjänster Hushållens sparkvot, nivå -3,7 -2,6 -2,8 -1,4 Bytesbalans, mdr.kr. -10,8 -10,0 -13,8 -12,6 -18,1 1 Förändring i % av föregående års BNP. = regeringens höstbedömning. Kl = höstprognos). Regeringen har uppenbarligen lärt av läxan och förutspår därför lönekostnadsökningar såväl 1989 som 1990 på . Med hänsyn till det överhettade läget på arbetsmarknaden och regeringens otillräckliga förslag till skattelättnader är det emellertid troligt att löneökningarna under åtminstone 1989 blir ännu större. Trots snabbare lönestegring justerar regeringen ned prognosen för den privata konsumtionen . Detta har stöd i bl.a. siffrorna för försäljningen i detaljhandeln . Det förefaller således som om försämringen av hushållens sparande har upphört. förutser också regeringen en viss återhämtning av sparandet, vilket dock inte gör i sin prognos. Eftersom regeringen inte vidtagit några verkningsfulla åtgärder för att förbättra sparandet torde prognos vara mer realistisk. Då skulle också den privata konsumtionen även växa snabbare än tillväxten i hela ekonomin. Behovet av sparstimulerande åtgärder understryks därmed ytterligare. Den offentliga konsumtionen bedöms av regeringen öka , vilket innebär en upprevidering . Den högre ökningstakten förklaras av att kommunerna väntas expandera med . Den kommunala verksamheten fortsätter därigenom att växa nästan dubbelt så snabbt som vad fastställt som önskvärt. Våra förutsägelser bekräftas således av utvecklingen. förutser regeringen en fortsatt alltför snabb expansion av den kommunala verksamheten. Vi håller inte för uteslutet att ökningen kan komma att bli också under dessa år, om inte motåtgärder sätts in från statsmakternas sida. De totala investeringarna förutses öka och dämpas successivt 1989 och 1990. Regeringens prognos förefaller i detta avseende rimlig. Trots det försämrade kostnadsläget har exporten utvecklats bättre än Mot. Den främsta förklaringen är den oväntade styrka som världsekono- Fi4 Trots den högre exportsiffran förlorar emellertid andelar på världsmarknaden. Därmed fortsätter den negativa trend för exporten som inleddes , efter det att de omedelbara devalveringseffekterna ebbat ut. torde emellertid inte försämringen av kostnadsläget utgöra den viktigaste hämskon för exportutvecklingen. Snarare är det restriktioner på ekonomins utbudssida, bl.a. bristen på arbetskraft, som betyder mest. Inför utsikterna av en avmattning i världsekonomin räknar regeringen med att exporten växer allt långsammare. Enligt vår uppfattning kan ändå dess prognos visa sig alltför optimistisk med tanke på risken för alltför höga löneökningar . En fortsatt hög inhemsk efterfrågan ligger bakom den stora importökningen . Regeringen räknar också med att importen ökar snabbare än exporten såväl 1989 som 1990. Därmed ökar underskottet i bytesbalansen successivt till 18 miljarder . Att inte underskottet växer snabbare beror på förväntad gynnsam utveckling för de svenska exportpriserna i förhållande till importpriserna. De senaste årens lägre råoljepriser och prisvinster för svenskt näringsliv på exportmarknaden kan dock inte väntas bestå. Med tanke på att den reala handelsbalansen genomgår en fortlöpande försämring, är det inte osannolikt att bytesbalansen kommer att försvagas mera än vad regeringen anger, vid oförändrad ekonomisk politik. från produktionssidan har den svenska industrikonjunkturen varit mycket stark . Detta förklaras av en bättre exportutveckling än vad som tidigare förutsetts. Den fortsatt höga inhemska efterfrågan och det dåliga hushållssparandet verkar dock återhållande på industrins möjligheter att dra nytta av den gynnsamma internationella utvecklingen. Både senaste barometer och statistik från bekräftar att kapacitetsutnyttjandetär mycket högt i industrin. Detta beror både på att investeringarna varit otillräckliga och på att arbetskraftsbrist råder i många regioner och branscher. Produktivitetsökningen i den svenska ekonomin beräknas av bli både 1988 och 1989. Denna svaga ökning innebär på kort sikt att sysselsättningen hålls uppe, men också att den underliggande inflationstakten drivs upp med negativa konsekvenser för den långsiktiga konkurrenskraften. Den dåliga produktivitetsutvecklingen innebär i kombination med bristen på arbetskraft en allvarlig begränsning av tillväxten från utbudssidan. Regeringen räknar med att BNP stiger 1988, vilket är lågt i förhållande till tillväxttakten i OECD-området. förutses en successiv dämpning av tillväxten ner mot . Detta belyser tillväxthindrens negativa inverkan på möjligheterna att uppnå en högre eller i vart fall en lika hög tillväxt sorn i andra viktiga industriländer. Mot bakgrund av de flaskhalsproblem som finns i ekonomin är det heller inte uteslutet att produktionsökningen blir ännu lägre. Den låga siffran visar också att svensk ekonomi står inför nya kostnadsproblem. Prisökningarna har under i stort sett varit större än i omvärlden, vilket framgår av diagram 1. visserligen inflationstakten påtagligt,men den var ändå avsevärt snabbare än Mot. i viktiga konkurrentländer. Regeringens ekonomiska politik förmådde sedan Fi4 inte konsolidera den lägre inflationstakt som var ett direkt resultat av de internationella prissänkningarna på råolja. 8001 8101 8201 8301 8401 8501 8601 8701 8801 bedömde regeringen att priserna skulle stiga med . Från moderat sida framhölls att en realistisk inflationsprognos snarare borde ligga över än . I den reviderade finansplanen tvingades regeringen indirekt erkänna att vår bedömning var riktig genom att höja prognosen till . bedömde emellertid vi att utvecklingen snarare tydde på att slutsiffran skulle bli . Vår slutsats bekräftas av utvecklingen. Regeringen har tvingats revidera upp prognosen till (decemberdecember). förutser regeringen en inflationstakt på . Mot bakgrund av risken för stora löneökningar kan dock inflationstakten accelerera ytterligare. Sammanfattningsvis kan konstateras att den svenska ekonomins balansproblem fortsätter att förstärkas. Möjligheten ter sig mycket avlägsen att - i enlighet med den fastlagda ekonomiska politiken på medellång sikt - arbeta upp överskott i bytesbalansen, som skulle kunna användas för amortering av utlandsskulden. Med nuvarande inriktning av den ekonomiska politiken är risken i stället påtaglig att bytesbalansunderskottet accelererar, tillväxten stagnerar och arbetslösheten ökar . 2.3 Regeringen kapitulerar för inflationen Mot. finansplan, som var den första efter socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten, avvisades såväl åtstramningspolitik som offentlig utgiftsexpansion till förmån för en tredje väg, vilken angavs kunna förena hög sysselsättning med låg inflationstakt. I föreliggande proposition hävdar regeringen nu inledningsvis att målet låg inflation i betydande utsträckning har uppnåtts. Detta strider emellertid mot det därpå följande konstaterandet att pris- och kostnadsökningarna är högre i än i omvärlden. Än mer märkligt ter sig påståendet mot bakgrund av att regeringen räknar med att prisstegringen - även efter insättandet av de åtgärder som föreslås - skall ligga kvar vid både 1989 och 1990, dvs. avsevärt över OECD-genomsnittet. Detta måste tolkas som att regeringen har gett upp kampen mot inflationen. Slutsatsen stärks av finansministerns intervjuuttalande (SvD ) att det nu inte finns något att göra åt detta problem. Av allt att döma kommer han i fortsättningen att avstå från sina tidigare försök att prata ned prisstegringen. Men detta innebär också ett indirekt erkännande av att den tredje vägens ekonomiska politik inte har fungerat. Det visade sig inte möjligt att klara både hög sysselsättning och låg inflation med den uppläggning av den ekonomiska politiken som regeringen valt. 2.4 Regeringens ansvar för det stigande skattetrycket Sedan regeringsskiftet har skattetrycket stigit från till Det motsvarar en ökning med jämfört med om skattetrycket varit oförändrat. 64 miljarder är nästan lika mycket som staten tar in på den statliga inkomstskatten eller ca per yrkesverksam svensk. Den socialdemokratiska regeringen lovade inför valen 1982 och 1985 att skattetrycket skulle hållas oförändrat. Ändå har det efter de båda valen stigit till nya rekordnivåer, vilket brukar bortförklaras med att lönerna och den privata konsumtionen stigit för snabbt och att skattetrycket därigenom drivits upp med automatik. Men det är långtifrån hela sanningen. Bakom det stigande skattetrycket ligger 119 olika skattehöjningar samt avsaknaden av inflationsskydd i den statliga inkomstskatteskalan. Det är således regeringens medvetna politik som drivit upp skattetrycket. Den offentliga sektorns inkomster kommer främst från direkta skatter till stat och kommun, från indirekta skatter (moms, punktskatter och löneskatter) samt från socialförsäkringsavgifter. De direkta skatterna, löneskatterna och socialförsäkringsavgifterna baseras på lönesumman, medan momsen och punktskatterna i huvudsak följer den privata konsumtionen. Löneskatterna är den del av de avgifter som tas ut på lönesumman och som inte direkt är kopplade till en motsvarande förmån. Lönesumman steg , medan de direkta skatterna till staten ökade , dvs. dubbelt så snabbt. Detta beror på det bristande inflationsskyddet i skatteskalan, dvs. på en medveten politik från regeringens sida att låta sammanfallande pris- och löneökningar leda till högre inkomstskatt. Inkomsttagarna flyttas därigenom Mot. upp i skatteskalan till allt högre marginalskattenivåer. har den privata konsumtionen stigit i löpande priser. har statens inkomster från momsen ökat . Den viktigaste orsaken till den snabbare ökningstakten är att momsen höjdes . Även i fråga om momsintäkterna är det således aktiva insatser från regeringens sida som drivit upp skatteuttaget. Lönesumman ökade, som ovan framhållits, , men intäkterna från socialförsäkringsavgifterna ökade och från löneskatterna med inte ! Det kan således inte heller i detta avseende råda något tvivel om att regeringen aktivt bidragit till skattetryckets ökning genom höjningar av såväl socialförsäkringsavgifter som löneskatter. Till en del svarar kommunerna för att skattetrycket stigit, men regeringen har ett indirekt ansvar även för detta genom sitt motstånd mot det moderata förslaget om kommunalt skattestopp. Kommunalskatteinbetalningarna har ökat . Då dessa baseras på lönesumman , är det löneutvecklingen 19801985 man skall jämföra med. Denna var emellertid , och skillnaden visar tydligt att kommuner och landsting höjt skatten. Slutsatsen är entydig: Regeringen bär ansvaret för det rekordhöga skattetrycket. 2.5 Problem med konkurrenskraft och utvecklingskraft Den svenska ekonomins grundläggande problem kvarstår i allt väsentligt, trots den till synes tämligen gynnsamma utvecklingen under de internationella högkonjunkturåren . Det framgår när den långsiktiga utvecklingen av produktion, realinkomst och konsumtion jämförs med vad som skett i andra länder. hade den näst snabbaste BNP-tillväxten per capita i världen. Sedan ungefär 1970 ligger däremot nära botten på tillväxtliga. Jämförs tillväxttakten för real bruttonationalinkomst (BNI) per capita , ligger på en bottenplats (se diagram 2). 1 * 1988/89. årlig tillväxt par capita, 1970-S5 K 1988/89 Fi4 östar-Kanada Frank-Vaattyak-Storbri-Italien rike rike land tannien När det gäller BNP per capita har glidit ner från den tidigare topplaceringen bland världens länder till sjunde plats, strax ovanför OECDgenomsnittet. Eftersläpningen i förhållande till andra länder är emellertid långt kraftigare vid en jämförelse av real disponibel hushållsinkomst för industriarbetare. Med detta mått intar en föga imponerande nittondeplats. Resultatet blir likartat, om man jämför privat konsumtion per invånare. Av diagram 3 framgår produktionsutvecklingen inom tillverkningsindustrin i jämförelse med . Diagrammet visar att den svenska industriproduktionen drabbades ännu hårdare än vad som var fallet i flertalet av den allmänna nedgången av den ekonomiska tillväxten vid Produktion »utveckling*!! KAIIa: : Historical statistics 1960-85, and Economic Outlook. Problemen accentuerades av att hade relativt stora Mot. resurser knutna till tillbakagående sektorer och av den kostnadskris som Fi4 Industriproduktionen kom därmed att stagnera under nästan ett helt decennium - en stagnation som i själva verket varade längre än någon tidigare stagnationsperiod efter industrialismens genombrott i . Trots en viss återhämtning efter de stora devalveringarna 1981 och 1982 har industriproduktionens tillväxt i varit långsammare än OECD-genomsnittet. För BNP som helhet är eftersläpningen ungefär lika stor. Relativ lönekostnad per producerad enhet 1970 72 74 76 76 60 62 64 66 66 69 Anm.: Kurvan för lokal valuta anger den relativa lönekostnaden per producerad enhet exkl. växelkursens inverkan. I kurvan för svenska kronor ingår växelkursen. Det är anmärkningsvärt att både BNP och industriproduktionen i inte ens efter 1981 och stora devalveringar har utvecklats bättre än OECD-genomsnittet, trots att devalveringarna bidragit till ett engångslyft av produktionsvolymen i samband med ökat kapacitetsutnyttjande. Den förbättring av konkurrenskraften som skedde kom till stånd enbart som en följd av devalveringarna. Parallellt med kostnadsförbättringen har emellertid skillnaden i löneökningstakt mellan och de viktigaste konkurrentländerna vidgats. lönerna och även priserna alltjämt i en takt som inte är förenlig med den Mot. rådande fasta växelkurspolitiken. är ökningstakten omkring Fi4 snabbare än i de viktigaste konkurrentländerna.Under 1988,1989 och 1990 förefaller denna skillnad vidgas ytterligare. Detta innebär att det kostnadsförsprång som svenskt näringsliv erhöll efter devalveringarna 1981 och 1982 håller på att försvinna. Problemen med de alltför stora löneökningarna har också tilltagit . torde devalveringseffekten vara borta (se diagram 4, kurvan för svenska kronor). Om effekten av valutakursförändringarna exkluderas (se kurvan lokal valuta) visar det sig att den underliggande försämringen av konkurrenskraften /89 varit nästan dubbelt så stor som under kostnadskrisen . Den alltför snabba kostnadsutvecklingen utgör således ett av flera allvarliga problem i den svenska ekonomin. Ett annat problem är att vinstförbättringen efter devalveringarna 1981 och 1982 främst inneburit att basindustrierna återhämtat sig, medan utvecklingen inom högteknologiska branscher fortsatt att släpa efter. Eftersom världsmarknaden för basindustrierna präglas av låg tillväxttakt och fallande relativpriser, konkurrerar en stor del av den svenska industrin på nästintill stagnerande marknader och får dessutom allt sämre betalt i utländsk valuta för sina produkter. Så länge basindustrierna dominerar produktionen krävs därför ett allt lägre relativt kostnadsläge - med åtföljande försämring av levnadsstandarden i förhållande till andra länderför att den fulla sysselsättningen skall kunna bibehållas.