mot · GC02Fö207 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: FÖ207 av m. fl. (fp) Totalförsvaret behöver ett totalförsvar med sådan styrka och kapacitet att det i alla lägen är ett stöd för vår neutralitetspolitik. Vi måste ha förmåga att värna landets territoriella integritet och ytterst vår tillvaro som självständig nation. Totalförsvaret måste därför oavsett hur kort förvarning vi får i de enskilda fallen kunna verka vid incidenter i fredstid, i internationella krislägen, i neutralitet då krigshandlingar pågår i vårt närområde och slutligen om vårt land utsätts för direkt angrepp. Ett totalförsvar som klarar dessa uppgifter blir ett starkt stöd för stabiliteten i det nordiska området. Det bör ligga i båda stormaktsblockens intresse att svenskt luftrum, svenska vatten och svenskt landterritorium inte kan användas av någondera sidan. Vi värnar svenskt område och svensk suveränitet, men detta är till säkerhetspolitisk fördel för våra nordiska grannar och även för stormakterna. Grunderna för den svenska säkerhetspolitiken har länge legat fasta. En närmare redovisning av syn på internationella förändringar, inte minst den i många stycken mycket positiva utvecklingen , ges i vår partimotion till årets om säkerhetspolitik och nedrustning. Det är viktigt att totalförsvaret är i balans. Tyvärr har totalförsvaret uppvisat obalanser. I flera avseenden har vi internationellt sett mycket moderna och effektiva system inom militärt försvar. Men stora delar av försvarsmakten har orimligt stora kvalitativa brister, därför att numerären fått styra utformningen av markstridsförbanden. Inom de civila delarna har det länge varit mycket stora olikheter i uthållighet och beredskap mellan olika samhällssektorer. har länge hävdat att man måste komma bort från de trögheter som lett till dessa obalanser inom både militära och civila delar av totalförsvaret. Genom försvarsbeslut gavs det svenska totalförsvaret en stabil säkerhetspolitisk grund och en långsiktig inriktning för omdaning, kvalitetsförbättring och materiell förnyelse. Omfördelning av ekonomiska resurser mellan olika totalförsvarsgrenar beslutades som ökade medel tillfördes för att säkerställa den prioriterade förnyelsen. Det klart uttalade syftet med reformerna och förstärkningarna var att uppnå ett totalförsvar i kvantitativ och kvalitativ balans med de fastlagda säkerhetspolitiska målen. De säkerhetspolitiska kraven grundades bl. a. på konstateranden om att Mot. 1 stormaktsblockens upprustning på det konventionella området pågått i FÖ207 stort sett i oförändrat tempo under åtskilliga år samt att den tekniska utvecklingen innebar ökade möjligheter att angripa och utnyttja vårt land i samband med en konflikt mellan stormakterna. En annan viktig förändring ligger i stormakternas ökande strategiska intresse för det nordiska området. Risken har ökat för att detta område berörs redan tidigt vid en öppen konflikt mellan blocken. Totalt sett enades de i försvarsbeslutet medverkande partierna om, att det svenska totalförsvaret behövde förstärkas för att ge ökad trovärdighet åt vår vilja och förmåga att fullfölja neutralitetspolitiken och att hävda landets integritet och oberoende. Den inriktning som gavs försvarsbeslut innebar omprioriteringar och klara anvisningar om var förstärkningar är särskilt angelägna. Man kan därför säga att försvarsbeslutet i flera avseenden innebar ett övervinnande av trögheter som länge förhindrat möjligheterna att få ett balanserat totalförsvar. I långa stycken är det här fråga om samma slags problem vi känner igen från andra delar av den offentliga sektorn. Vi behöver reformer genom omprövning för att få ut mesta möjliga effekt. Endast om totalförsvaret fungerar effektivt kan vi uppnå att personalen känner förtroende för dess förmåga och det är i sin tur en förutsättning för att man ska kunna rekrytera och behålla kvalificerad personal. Ett totalförsvar i obalans är en dålig användning av skattepengar. Det ger dålig motivation för personalen och det ger inte neutralitetspolitiken det stöd som behövs. har på en rad områden begärt omprioriteringar inom totalförsvaret som vi föreslagit ökade totala resurser. Kraven formulerades inför försvarsbeslutet bl. a. i vår försvarsmotion till 1985/. Att stod bakom försvarsbeslut hade sin grund i att detta beslut i mycket hög grad tog fasta just på de förstärkningar och omprioriteringar som förordat. När väl isen var bruten har ÖB på regeringens uppdrag genomfört fortsatta utredningar i försvarsbeslutets anda. En genomgripande reformering av vår värnpliktsarmé har föreslagits. Den innebär bl. a. en prioritering och förnyelse av arméns anfallsbrigader. Andra viktiga utredningar har påvisat värdet av decentralisering och delegering av ansvaret för krigsförbanden till lokal nivå samt betydelsen av en fortsatt utveckling av försvarsmaktens personal och ledningssystem. ÖB har emellertid också prövat läget och den ekonomiska planeringen inom hela försvarsmakten. Därvid har avslöjats sådana brister, att försvarsbeslut inte kan genomföras utan avsevärda medelstillskott. Att de militära myndigheternas underlag var så vilseledande som allt nu tyder på är utomordentligt allvarligt. I några viktiga avseenden rör det sig om fördyringar inom områden som bl. företrädare före försvarsbeslutet uttryckte oro för. Men från militära myndigheter förklarades, att kostnaderna ifråga var under full kontroll och misstankarna om svarta hål därför var obefogade. Det är nödvändigt att den nya försvarskommittén vilket också ingår i dess direktiv granskar hur det kunde komma sig att myndigheterna Mot. 1 lämnade så vilseledande planeringsunderlag. sägs att planerings- och ekonomisystem (beslutat ) skulle vara orsak till problemen. Mycket tyder dock på att revirtänkande, försvarsgrensagerande och andra särintressen inom försvaret har så stort utrymme att planeringssystemet (som byggde på rationalitet och tron på att man kan härleda mål och medel utan att styras av grupptänkande och tradition) egentligen aldrig kunnat verka på avsett sätt. Det är helt nödvändigt att den politiska nivån kan utkräva ansvar av de militära myndigheterna. Det förutsätter i sin tur att ÖB har reella möjligheter att tränga igenom de spärrar som försvarsgrenscheferna lyckats upprätthålla. Detta gäller både drift och materielanskaffningar. Det bör noteras att skillnaden mellan ambitioner och det som kan förverkligas skulle ha varit ännu större om statsmakterna 1987 godtagit dåvarande ÖB:s förslag om högsta ekonomiska nivå. För på denna nivå föreslogs ytterligare materielanskaffningar med angivna priser under de som sedan visat sig gälla. De mycket stora felbedömningarna av kostnaderna för ÖB:s grundnivå fanns ju i botten för varje ekonomisk nivå därutöver. Det säkerhetspolitiska behovet av förstärkningar av viktiga funktioner inom försvaret har inte blivit mindre därför att myndigheternas beslutsunderlag var bristfälligt. uppfattning kan därför sammanfattas så här: Vi står fast vid innehållet försvarsbeslut. är det nödvändigt att tillskjuta de ekonomiska medel som krävs för att förverkliga detta innehåll. har flera för den internationella utvecklingen glädjande händelser inträffat. Viljan att bilägga de öppna konflikterna i , liksom i , har ökat. Ett första steg har tagits i uppbromsningen av såväl kärnvapenupprustningen som upprustningen med konventionella stridskrafter. Detta är viktiga steg på vägen mot en fredligare värld vid och bortom . De påverkar emellertid inte resultaten av stormakternas fortsatta upprustning . De stridskrafter och den militära förmåga som därigenom skapats kommer att kunna utnyttjas i eventuella konflikter minst intill . En minskad spänningsnivå i det nordiska området bör enligt mening i första hand medge en successiv och geografiskt motiverad beredskapsbegränsning vid de i drift dyraste förbanden inom det svenska försvaret. En fredlig utveckling kommer därigenom till tydligt uttryck även i som handlingsfriheten bevaras att genom snabba personalförstärkningar parera regionala störningar och smärre konflikter inom eller mellan stormaktsblocken. Det är viktigt att beredskapsnivån säkerställs i utsatta områden som t. ex. nordligaste , på , runt östersjöutloppens stränder. anser alltså inte att den nuvarande internationella utvecklingen bör medföra något avkall på genomförandet av försvarsbeslut. Det vi här anfört gör det lätt för oss att instämma i försvarsministerns bedömning i årets budgetproposition: De styrkor som skulle kunna användas mot oss i händelse av krig i påverkas inte i någon nämn värd mening av den utveckling vi kunnat bevittna. För det krävs en avsevärd reduktion eller omstrukturering av de konventionella stridskrafter som är avsedda för . Min slutsats är därför, att vi även måste ha ett välbalanserat och starkt totalförsvar som stöd för neutralitetspolitiken. partimotion angav att försvarsmaktens utveckling mot bakgrund av den säkerhetspolitiska rapporten borde ges följande principiella inriktning för perioden 97. arméns anfallsbrigader prioriteras och ges ökad stridsförmåga i flera avseenden den förnyelsen inriktas främst mot ubåts- och sjöminsystem samt olika typer av kustartilleriförband flygstridskrafternas luftförsvarsförmåga förstärks successivt och långsiktigt. Vi anser att denna inriktning bör stå fast och avser att verka för dess genomförande. Vi konstaterar också, att överbefälhavarens planering och förslag i programplan 89 92 och i Försvarsmaktsinriktning i stora delar överensstämmer med denna inriktning, men att de nu tillgängliga ekonomiska medlen är för små för ett genomförande och förnyelsen blir i vissa fall allvarligt försenad. Avseende arméstridskrafter redovisar ÖB att nuvarande planeringsramar medger ett bibehållande av 17 moderna brigader, varvid övriga brigader samt betydande mängder äldre territorialförsvarsförband utgår. hälsar med stor tillfredsställelse att såväl ÖB som arméchef numera erkänner att det finns en miniminivå för den kvalitet som krävs för att en brigad ska kunna sändas ut i strid. Detta har hävdat , då partiet kritiserat obalansen mellan numerär och kvalitet i armén. Men så sent som års försvarsbeslut motsatte sig de militära myndigheterna förslag om att de omoderna infanteribrigaderna (IB 66) skulle utgå. Det kan noteras att försvarsbeslut förutsatte att flertalet av dessa brigader skulle slopas. När pläderat för en minskning av numerären ifråga om soldater och markstridsförband har motivet varit att det är orimligt att ha kvar förband med otillräcklig utrustning och utbildning (inte minst samträning i större förband). Svenska förband har t. ex. bristande utbildning och utrustning för strid i mörker, bristande skydd, för svag utrustning för information och ledning, för svag eldkraft och i många fall för svag rörlighet. Färre förband skulle medge en betydligt större satsning per förband på utrustning och samträning. Läget är sannolikt betydligt sämre än som redovisats i myndigheternas underlag till statsmakterna. Allt fler tecken tyder nämligen på att den materiel låt vara ofta ganska omodern som ska finnas i mobiliseringsförråden i verkligheten inte finns där. Exempel kan vara allt från vapen och fordon ned till regnrockar, snökedjor och kikare. Det kan gälla materiel som aldrig anskaffats i tillräcklig mängd, eller som minskat genom stölder, genom att den tappats bort, slitits ut eller förstörts. Materiel kan också vara på verkstäder eller vara utlånad för utbildning. Från sida uttrycktes inför försvarsbeslutet oro för brister i mobiliseringsförråden, men myndighetsföreträdare förklarade att denna oro var obefogad. sägs från flera håll att bristerna ifråga om sådan materiel som enligt papperen ska finnas ute i mobiliseringsförråden är långt större än som tidigare angivits. Genom minskning av antalet förband blir det möjligt att fylla många materielslag i förråden genom att man för över utrustning från utgående förband. Man kan t. ex. se till att det finns automatkarbiner för alla fältförband och fler sådana kan också föras vidare till lokalförsvarsförband och hemvärn. I slutändan betyder detta att kvarvarande gevär med modellår kan utgå ur organisationen. Genom färre förband blir det totalt sett ett mindre årligt materielomsättningsbehov. Därmed ökas möjligheterna att klara nödvändig successiv modernisering av materielen genom tillförsel av ny utrustning. Ett särskilt oroande förhållande gäller ammunitionen. För flera viktiga ammunitionsslag är uthålligheten alltför liten. I debatten har ofta sagts att ett motiv för dagens stora arméorganisation är att man därmed kan föra ett uthålligt försvar. Men hade avsikten med dagens försvarsorganisation varit att den skulle kunna verka skulle självfallet ammunitionsuthålligheten ha tillmätts stor vikt. I verkligheten måste det därför ha varit andra skäl som legat bakom när myndigheterna pläderat för den stora numerären. Den mest näraliggande förklaringen är att en bevarad stor numerär varit det bekvämaste sättet att slippa vidta sådana strukturomvandlingar som en organisation alltid upplever som påfrestande. Det allvarliga är att denna övervintringstanke lett till en armé med så stora obalanser att den till stor del inte torde vara användbar direkt efter mobilisering, förmodligen inte heller om den fick flera veckors förvarning. Det som hänt genom den redovisade försvarsmaktsutredningen är därför mycket glädjande. Äntligen ser det ut som om operativa bedömningar och seriösa avvägningsdiskussioner fått en chans också rörande armén, som mest tycks ha styrts av tanken att numerären skulle förbli oförändrad och att alla variationer skulle gälla kvaliteten. konstaterade 1986 att antalet anfallsbrigader bör vara ca 20 och har samma uppfattning . Det exakta antalet armébrigader, deras fördelning på typer samt därmed sammanhängande fredsorganisation bör prövas av försvarskommittén. Särskilda medel för att säkerställa repetitionsutbildningen vid arméns viktigare förband samt vissa förband bör tillföras för åren fram till nästa försvarsbeslut. Genom värnplikt för män, civilförsvarsplikt för kvinnor och män samt genom tjänsteplikt tillgodoses totalförsvarets behov av personal i krig. Betydande problem finns dock att tillgodose kvalitetsbehovet för olika slags personal, särskilt när två enheter inom totalförsvaret gör anspråk på en och samma person. Det finns anledning att utveckla metoderna för uttagning och fördelning av personal inom totalförsvaret. vill utveckla systemet med pliktlagar i syfte att ge bästa möjliga personalförsörjning för totalförsvaret sorn ju omfattar praktiskt taget alla medborgare i arbetsför ålder. Enligt finns det en bestämd gräns där värnplikten i nuvaran- FÖ207 de form förlorar i trovärdighet nämligen om man i dess namn utbildar förband utan materiella och utbildningsmässiga förutsättningar att möta moderna utländska förband. För att få ut maximal försvarseffekt ur de medel som kan tilldelas försvaret har länge förordat differentierade utbildningstider, relaterade till krigsuppgift och förkunskaper. I försvarsmaktsutredningen har ÖB för att utveckla idén om allmän värnplikt föreslagit försök med utökad differentiering av de värnpliktigas grundutbildning i kombination med andra former av repetitionsutbildning. För bevakningsförband är det enligt ÖB möjligt med betydligt kortare värnpliktstider än dagens. Ifråga om bevakningstjänsten innebär det likväl klara kvalitetsförstärkningar jämfört med vad som ges vid grundutbildning till bevakningsförband. Den föreslagna utbildningen blir också bättre än den utbildning som ges för funktionen bevakning hos värnpliktiga som primärt utbildas för t. ex. klargöring av flygplan, underhållstjänst, fältarbeten eller artilleri. Den exakta längden för olika utbildningar kan bara bedömas efter praktisk erfarenhet av hur utbildningsmålen nås. Vi anser därför att försöksverksamhet enligt ÖB:s förslag skall genomföras liksom utökade försök med beredskapsinriktad värnpliktsutbildning inom armén och kustartilleriet. Därigenom kan bättre beslutsunderlag i värnpliktsfrågan föreligga års försvarsbeslut. Med försvarsbeslut avsattes medel för fortsatt materiell förnyelse av brigadsystemet och dess tilläggsförband. Dessa medel har i stora delar åtgått för att i planeringen säkerställa de nuvarande förbandens vidmakthållande. Enligt uppfattning är det nödvändigt att förena en krigsorganisationsminskning inom armén med en inledd materiell förnyelse av de kvarvarande förbandens utrustning. Detta kommer att kräva utökade ekonomiska medel redan i nuvarande försvarsbeslutsperiod. Sådan materiell förnyelse omfattar bl. a. en återförd planering för luftvärn och helikoptrar, kompletterande anskaffning av artillerimateriel och ammunition samt en fortsatt mekanisering och anskaffning av splitterskyddande utrustning till förbanden. Vi vill särskilt peka på behovet av helikoptrar för i första hand sjukvårdstransporter i övre . Utan rimlig kapacitet i detta avseende kan trovärdigheten i hela försvaret av denna del av landet ifrågasättas. Tidigare studier från ÖB har angivit att analyser av sjukvårdsbelastningen vid alternativa angreppsfall visade att tusentals skadade skulle komma att dö, eftersom de inte skulle komma till sjukhus . ÖB framhöll därvid att vetskapen om organisationens bristande förmåga att ta hand om skadade skulle komma att negativt påverka både stridsvilja och uthållighet. I flera sammanhang har pekat på det orimliga i att svenska soldater helt saknar skyddsvästar. Man brukar ange att av dödade och skadade i moderna krig får sina skador genom splitter, från artilleri eller från splitterbildande attackvapen fällda från flygplan. Det är av humanitära skäl orimligt att som en följd av att numerären soldater prioriterats före utrustning ligger långt efter många andra industriländer när det gäller skyddsutrustning. Den svenska sjukvården i krig är under alla förhållanden en flaskhals, men frånvaron av splitterskydd gör att belastningen på sjukvården troligen skulle bli sådan att systemet klappade ihop. För marinstridskrafternas vidkommande fastlades i försvarsbeslutet en långsiktig inriktning och förnyelse av marinens krigsförband och därmed sammanhängande fredsorganisation. Endast i ett avseende lämnades förnyelsefrågan öppen inför nästa försvarsbeslut. Detta gällde ytstridsfartygens utformning och utnyttjande, vilket bl. a. sammanhänger med ubåtsskyddets utveckling mot . var pådrivande för att försvarsbeslut skulle innehålla medel för framtagande av ett testfartyg gällande ny teknik för framtida mångsidigt användbara fartyg. Ett sådant fartyg tas nu fram och erfarenheterna från det arbetet torde bli av stor betydelse inför framtida beslut om utformning av ytstridsförbanden. Även inom marinen har stora ekonomiska brister i underlaget till försvarsbeslutet framkommit. Viktiga förnyelseobjekt har blivit dyrare än beräknat som driftskostnaderna för ubåtsskyddet, trots ekonomiska påslag utöver försvarsbeslutet, ökat i sådan grad att de riskerar att begränsa de förbandens framtida verkan i invasionsförsvaret. Ubåtsskyddet har med nödvändighet haft hög prioritet inom försvarsmakten uppbyggnadsperiod. Resultatet av uppbyggnadsperioden liksom en mot den totala försvarsbilden balanserad inriktning av det viktiga ubåtsskyddet måste nu särskilt prövas års försvarsbeslut. Bristerna i marinens planering medför en allvarlig obalans i försvarsmaktens förmåga. Utökningen av antalet ubåtar uteblir och kvaliteten begränsas. Av de fyra nya kustrobotbatterierna återstår endast ett. Förnyelsen av sjöminsystemet utgår nästan helt liksom moderniseringen och t.o.m. bibehållandet av viktiga fasta och rörliga kustartilleriförband vid infallsportarna. Denna förändring av försvarsbeslutets inriktning är enligt uppfattning inte godtagbar. Det är därför nödvändigt att redan under innevarande försvarsbeslutsperiod börja tillföra ytterligare medel, så att den inriktningen kan återtas. Vi vill särskilt peka på behovet att förverkliga försvarsbeslutets inriktning på fler kustrobotbatterier och utökning av antalet ubåtar från 12 till 14. För flygstridskrafterna prioriterades i försvarsbeslutet luftförsvarsförmågan. Detta innebar en förnyelse och en förstärkning av hela kedjan från strilsystemet och bassystemet över flygplanet och dess vapen och motmedel. Särskild vikt lades vid motmedlen, jaktbeväpningen och möjligheterna att utöka antalet . försvarsbeslut kom till stor del att betona det ökade behovet av förmåga att möta överflygningar och anfall genom luften. Från sida fördes tidigt fram tanken mot myndigheternas avstyrkande att återuppsätta en jaktdivision med J 35 Draken när bristen på förare och tekniker övervunnits. försvarsbeslut uttalade i samband med en motion från att modifiering av ytterligare Draken-plan vore önskvärd. 1 Efter förhandlingar med industrin har beställning av denna modifiering FÖ207 gjorts. Den nya försvarskommittén bör, bl. a. med beaktande av personalförhåilandena, ta upp till behandling möjligheterna att förverkliga tanke om uppsättning av ytterligare en division J 35. Även flygvapnets planering har visat sig mindre hållbar. Personalkostnaderna har ökat liksom kostnaderna för flera viktiga materielförstärkningar. Särskilt allvarlig är kostnadsutvecklingen för robotbeväpningen och för den framtida anskaffningen av . Kostnaderna härför är alltjämt mycket osäkra. Enligt vår mening är det angeläget att bl. a. genomföra utbyggnaden av strilsystemet och ta fram vapen för förbindelsebekämpning. För att säkerställa den prioriterade luftförsvarseffekten är det också av största betydelse att återskapa en hållbar planering för och dess jaktrobotbeväpning. Detta bör vara en prioriterad uppgift i den nya försvarskommittén innan en fortsatt inriktning läggs fast. En stabil och ekonomiskt förankrad inriktning måste fastläggas , då den blir av avgörande betydelse såväl för luftförsvarets utformning som för flygindustrins framtid. De allvarliga bristerna i försvarsmaktens planering som framkommit har medfört, att den svenska försvarsindustrins utvecklingskompetens hotas redan på kort sikt. Den snabbt förändrade planeringen medför, att vissa viktiga kompetensområden kan komma att försvinna. Enligt mening är det därför nödvändigt att snabbt vidta särskilda åtgärder för att säkerställa sådan industriell utvecklingskompetens, som kommer att erfordras för bl. a. arméns modernisering . Likartade förhållanden kan gälla för viss marin beväpning, för robotindustrin och för en fortsatt elektronikutveckling. Däremot anser att den nuvarande situationen understryker betydelsen av de kapacitetsforändringar inom flera industriområden som påpekades av totalforsvarsbeslut. Den långsiktiga industrikapaciteten bör inriktas mot den förnyelsenivå som angavs försvarsbeslut. Totalförsvarets civila delar stora brister i sjukvården försvarsbeslut innebar ett genombrott för tanken att samma planeringsförutsättningar måste gälla för alla sektorer. hade länge pläderat för denna princip. Det var orimligt att ha olika målsättningar ifråga om uthålligheten, så att staten satsade stora belopp på att ge uthållighet för vissa sektorer, som t. ex. sjukvården hade ytterst ringa uthållighet. Grundregeln måste vara att angripa bristerna i de områden som är mest eftersatta enligt principen att ingen kedja är starkare än sin svagaste länk. Enhetliga planeringsförutsättningar för hela totalförsvaret var alltså en stor principiell markering försvarsbeslut. Försvarsbeslutet innebär att det nu också finns en gemensam ekonomisk ram för insatser inom de civila delarna av totalförsvaret. (1986) av () finns också ett ansvarigt organ med uppgift att kontinuerligt granska brister och behov. ÖCB har att följa samhällsutvecklingen och redovisa var nya insatser är särskilt viktiga. Av avgörande betydelse är att man kan ta beredskapshänsyn redan i samhällsplaneringen för att minska sårbarheten. Lyckas detta blir kostnaden oftast långt mindre än om man i efterhand söker minska sårbarheten.