mot · GB02Sf534 · 1988-01-26 00:00:00 — Motion till 1987/88 :Sf534 av m. fl. om generösare invandrar- och flyktingpolitik Mot. Människor flyr inte av fri vilja. Det är ofta en sista utväg ur en svår situation. En flykting lämnar sitt hemland, sitt arbete, sin familj och sina vänner bakom sig, ibland för alltid. Det är förtryck av mänskliga rättigheter som ger upphov till världens flyktingproblem. Därför är en generös flyktingpolitik en oumbärlig del av globala arbete för de mänskliga rättigheterna. De stater som skapar de största flyktinggrupperna är sådana där den politiska oppositionen förföljs och inte kan verka fritt, där frihetsberövanden sker godtyckligt och av politiska, religiösa eller etniska skäl, där tortyr är ett vanligt vapen i förtryckarnas arsenal. Det kan i vissa fall också vara länder vilkas regeringar inte längre förmår skydda de egna medborgarnas liv och säkerhet. Ofta är de som tvingas fly och söka asyl i ett främmande land just de människor som mest intensivt sökt bekämpa brotten mot de mänskliga rättigheterna. har inneburit ett västvärldens nederlag på den humana flyktingpolitikens område. Trots att antalet flyktingar inte minskat i världen byggs murarna allt högre i . Den negativa spiralen i västvärldens flyktingpolitik måste brytas. är ett av de få länder som förmår och förväntas gå i spetsen för en mer human och generös behandling av flyktingar och asylsökande. Därför måste alla tendenser att glida in i en restriktiv hållning med kraft motarbetas. Regeringens och invandrarverkets främsta uppgift på detta område är att vara försvarare av en generös flyktingpolitik, både i internationella sammanhang och i . 1987 var vi framför allt kommer att minnas för de oroande tendenser och problem som kastade sin skugga över flyktingpolitiken. Främlingsfientliga och rasistiska demonstrationer fick stor uppmärksamhet. Beslutet i kommun om att inte ta emot flyktingar och att anordna en folkomröstning i frågan var ett uttryck för politiska stämningar som bestämt måste bekämpas. Men har svenskarnas vilja och beredskap att välkomna och bereda plats för flyktingar demonstrerats tydligare . Det visar attitydsundersökningar om svenskars tolerans och förståelse gentemot flyk I 1987/88. tingar och inte minst många kommuners beslut att ta emot flyktingar ofta Mot. ett långt större antal än vad som ursprungligen planerats. Ingenting tyder dessvärre på att övergreppen mot mänskliga rättigheter kommer att minska i någon större utsträckning . Vi måste därför alltid föra en generös och human flyktingpolitik. Så länge det finns något land i världen där demokratin sitter trångt, måste vi ha en beredskap för att ta emot flyktingar i . Det finns mot denna bakgrund skäl att vara starkt kritisk mot en del av det som hänt . Ett exempel är anslagsframställan där styrelsens majoritet föreslår att flyktinginvandringen skall anpassas till nivån på kommunernas sammanlagda flyktingmottagande. Det skall åstadkommas genom bl. a. ökad gränskontroll och åtgärder mot passlöshet. Verkets chef har senare gjort likartade uttalanden. tar starkt avstånd från en sådan utveckling av flyktingpolitiken. Både de som fått asyl i och de som kommit hit av andra skäl har rätt till såväl jämlikhet som respekt för sin särart. Invandrarna har alltid varit en tillgång för det svenska samhället. Tyska invandrare spelade en stor roll för utveckling , för handel och köpenskap. Invandrare från , , och byggde då och senare upp hantverk, industri och näringsliv. Finländarna spelade en viktig roll i fråga om skogsbrukets utveckling. Utländska vetenskapsmän och konstnärer har bidragit till forskningens och kulturens blomstring. Också på de mänskliga relationernas område har invandrarna bidragit genom att föra in nya dimensioner på vår syn på medmänniskor, på släkt och vänner. Där har vi mycket att lära från andra kulturer. Invandrarna har fört världen utanför in i . Öppna gränser är en förutsättning för ett framåtskridande samhälle. Utan nya impulser stagnerar utvecklingen. Tack vare denna stimulans uppstår däremot en dynamik som skapar nya idéer och i förlängningen ett ökat välstånd. Denna utveckling kan vi även se . Invandrare och flyktingar har vitaliserat det ekonomiska och kulturella klimatet i . Initiativkraft, småföretagaranda och uppfinningsrikedom har resulterat i att hantverksyrkena och servicenäringen har fått ett uppsving. Närbutiker gör det möjligt för oss att få service en stor del av dygnet, utbudet av restauranger har ökat dramatiskt och vi har fått uppleva en förnyelse av våra matvanor. Inom vårdyrkena är invandrare och flyktingar väl representerade, alltifrån ledande forskare och klinikchefer till biträden på sjukhus, i långvård och kök. Vår långvariga invandringshistoria har lärt oss hur mycket invandrare och flyktingar har att ge oss. För det svenska samhället är invandrarna ingen belastning utan en enorm nationell tillgång. Ett flertal utredningar har tillsatts med uppgift att föreslå reformer av såväl invandrarverkets organisation och handläggningstider som lagstiftningen i stort. De utredningar som invandrarministern tillsatt har lämnat sina Dessa betänkanden kommer att leda till att asylfrågan och Mot. flyktingpolitiken blir föremål för genomgripande diskussioner och nya be- Sf534 Vi väljer därför här att lägga fram en rad förslag om hur rättssäkerheten kan förbättras för de asylsökande. Att fly innebär alltid ett trauma. Allt måste lämnas för en oviss framtid i ett främmande land. Att fly är ofta sista chansen att rädda livet och friheten. Det är i detta sårbara tillstånd som en asylsökande möter polis och myndigheter i det nya landet. Rättssäkerheten måste vara omutlig. Svensk lagstiftning och praxis måste garantera varje asylsökande en human och värdig behandling. 2.1 Rätten till asyl och viseringstvånget har fastslagit att asylpolitiken skall vara human och generös och att lagen skall tillämpas i överensstämmelse med internationella förpliktelser. En sådan förpliktelse är art. 14 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna. Där står: har rätt att i andra länder söka och åtnjuta från förföljelse. Visum är ett tillstånd som ibland krävs för besök i ett främmande land. Det kan gälla en affärsresa, en semester eller ett annat besök. Den som vill stanna eller bosätta sig i ett främmande land begär inte visum utan uppehållstillstånd. En flykting må hoppas att vistelsen i det nya landet inte skall behöva bli definitiv men har ändå inte tänkt sig ett helt tillfälligt besök. Han/hon behöver uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd beviljat på grund av flyktingskap eller fiyktingliknande skäl är asyl. För ansökan om asyl behövs enligt vad beslutat inte visum. När regeringen genom överenskommelse med först och sedan hindrar flyktingar som saknar inresevisum att komma till kringgår den de riktlinjer för flyktingpolitiken som fastslagit. Viseringstvånget för flyktingar är oförenligt med själva flyktingbegreppet. Enligt och svensk lag är det omöjligt att kalla sig flykting i sitt hemland. Först när man är på flykt kan man begära asyl. En asylansökan skall alltid först prövas av invandrarverket. Den kan aldrig prövas av en svensk beskickning i utlandet. saknar lagliga möjligheter att bevilja politisk asyl åt en person som ännu ej lämnat sitt hemland. kan överhuvudtaget inte bevilja asyl åt människor som befinner sig utanför om det inte rör sig om överföringar av flyktingar inom ramen för den s. k. flyktingkvoten. För att komma ifråga för en sådan överföring måste en flykting vända sig till FN :s flyktingkommissarie, . UNHCR erkänner inte heller flyktingar som inte lämnat sitt hemland. Den som vill efterkomma svenska krav på visum, och ansöker om visum från hemlandet, kommer att automatiskt få avslag på visumansökan om det kan hållas för troligt att vederbörande har för avsikt att söka politisk asyl i . Dessa riktlinjer får också till effekt att anhöriga till flyktingar i som regel får avslag på ansökan om visum för tillfälligt besök. tar avstånd från alla förslag om att med hjälp av visumkrav söka förhindra asylsökande att komma in i landet. Regeringen bör därför 3 1 * 1987/88. Nr S/534 på lämpligt sätt informera om att asylsökande inte avkrävs Mot. 1987/88 visum för att resa in i . 2.2 Beslut om direktavvisning När en person blir direktavvisad vid gränsen innebär det att han/hon inte får rätt till en prövning av sin ansökan. Han har en teoretisk rättighet att överklaga polisens beslut, men denna fungerar sällan i praktiken då verkställighetshinder inte föreligger när polisen fattat beslut om avvisning vid gränsen. Beslutet om direktavvisning föregås av ett kortfattat förhör med den asylsökande. Den asylsökande har inte rätt till ett juridiskt biträde. Beslutet fattas av polisen, utan att invandrarverket tar del av hela underlaget för beslutet. De asylsökande riskerar att bli tagna i förvar som brottslingar i väntan på verkställighet av beslutet. har liksom tidigare föreslagit att besluten om direktavvisning skall fattas av invandrarverket istället för av polisen. Det är väsentligt att polisen slipper agera domstol och enbart blir ett verkställande organ när beslut om utvisning fattats. Tyvärr föreslår utredningen att invandrarverket skall kunna direktavvisa en asylsökande om skälen är uppenbart ogrundade. Detta beslut skall kunna verkställas utan hinder av anförda besvär. Detta är en inte obetydlig utvidgning av rätten att besluta om direktavvisning. Skillnaden mellan den nuvarande formuleringen uppenbart oriktig och den föreslagna nya formuleringen är att det i det senare fallet är fråga om en direkt osanning, och i det andra fallet en bedömning av om skälen är otillräckliga eller ej. Inte minst har i sitt remissvar på asylutredningen pekat på den försvagning av rättssäkerheten detta skulle innebära. tar avstånd från den av asylutredningen föreslagna förändringen. De flesta asylsökande flyktingar befinner sig vid första förhöret med polisen i ett omtumlat tillstånd. Många hyser fruktan för den uniformerade ordningsmakten, språket är främmande och obegripligt, oron och nervositeten är stor. I det läget kan ett offentligt biträde innebära ett avsevärt stöd. När jurister kommit i kontakt med asylärenden, där polisen redan beslutat om direktavvisning, har det slutgiltiga beslutet efter juristens ingripande ofta blivit ett helt annat. Den viktigaste reformen för en större rättssäkerhet vid gränsen är därför att den asylsökande får tillgång till ett offentligt biträde något som också föreslås i asylutredningen. Dessvärre föreslår utredningen därtill att detta inte skall gälla de fall när en asylsökande skall avvisas till tredje land, dvs. merparten av alla avvisningar. Här kan ett system med offentligt biträde vara motiverat. skriver själv att avvisningar med stöd av första asyllandsprincipen kan aktualisera bedömningar som kräver en ingående penetrering av den enskilde utlänningens förhållanden mot bakgrund av ingående kunskaper i Mot. Om den föreslagna begränsningen av rätten till offentligt biträde Sf534 antas blir förändringen jämfört med dagens situation ytterst obetydlig. Regeringen föreslår i prop. 1987/88:73, Förbättringar inom rättshjälpssystemet, en förändring av nuvarande regler vad gäller rätten att få offentligt biträde i samband med avvisning. Enligt nuvarande regler i rättshjälpslagen skall rättshjälp genom offentligt biträde beviljas utlänning, om han i ett ärende hos polismyndigheten angående utvisning eller angående verkställighet av avvisning eller utvisning har hållits i förvar längre än . I propositionen föreslås nu att rättshjälp i dessa ärenden skall beviljas om sökanden har hållits i förvar än . Detta förslag är enligt uppfattning inte tillräckligt för att garantera de asylsökande rättssäkerhet. har länge krävt att de asylsökande skall få ett juridiskt biträde redan vid gränsen. Med ett offentligt biträde närvarande redan från början skulle en stor del av den nuvarande rättsosäkerheten för de asylsökande undanröjas. 2.4 Rättsskydd åt asylsökande och flyktingar Ett erkännande av flyktingstatus har mycket stor betydelse för den asylsökande. Det är av psykologisk vikt att de skäl som föranlett flykten erkänns genom flyktingförklaringen. Till flyktingförklaringen är dessutom knutna andra rättsverkningar såsom kortare kvalifikationstid för svenskt medborgarskap och utvidgad rätt till familjeåterförening m. m. För erkännande av flyktingstatus samt för överklagande av beslut om flyktingstatus och resedokument har allmän rättshjälp tidigare utgått. Genom ett beslut i har möjligheten till allmän rättshjälp i de nämnda fallen i praktiken nu helt försvunnit. Den asylsökandes rättsskydd har sålunda urholkats utan att några beslut härom har fattats av . Mot den bakgrunden är det väsentligt att återställa rätten till allmän rättshjälp i ovan nämnda fall. 2.5 Principen om första asylland Vid tillämpningen av asylbestämmelserna har utvecklats en praxis som innebär att en asylansökan inte prövas i om den asylsökande har haft möjlighet att få skydd i annat land. Detta gäller inte bara när flyktingen redan fått i annan stat utan även när den asylsökande passerat länder där han kunnat få skydd. har dessutom träffat överenskommelser med de övriga nordiska länderna och med om en ömsesidig återtagningsskyldighet. Meningen med principen om första asylland var ursprungligen att skapa en skyldighet för det första asyllandet att ge asylsökande . har denna princip också kommit att användas som ett medel för tredje land att förvägra den asylsökande asyl. Principen ges dessutom helt olika inne börd i skilda länder. Resultatet blir att en asylsökande kan skickas fram och Mot. 1987/88 tillbaka från ett land till annat (Refugees in Orbit). tillämpar första asyllands-principen mycket strikt. Även korta uppehåll i andra länder räcker för avvisning. Detta system upprätthålls trots att rent geografiskt ligger så till att mycket få flyktingar kan resa direkt till utan att passera andra länder. Inresestämpel i passet räcker för att motivera ett beslut om avvisning till det aktuella landet. Har flyktingen valt ett annat färdsätt än flyg blir det oerhört svårt för honom/ henne att bevisa att det bara varit fråga om resa igenom ett land utan uppehåll. Detta gäller bl. a. de som gått över bergen från in i . I riktlinjer för flyktingpolitiken slås det fast att man måste pröva ansökningar från sådana asylsökande som alltsedan de lämnade hemlandet varit på väg (en route) till , dvs. att flyktingar har rätt att resa genom andra länder på väg hit. Den s. k. en route-principen har genom praxis urholkats av handläggande myndigheter. har enligt art. 33 i en skyldighet att inte utvisa/avvisa flykting tilli gränsen mot ett område där hans liv eller frihet skulle hotas på grund av hans ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning. Beträffande denna konventionsbestämmelse har utlänningslagkommittén uttalat: Genom denna bestämmelse har de stater som anslutit sig till flyktingkonventionen förbundit sig att inte skicka en flykting till ett land i vilket han skulle bli utsatt för förföljelse. Enligt svensk uppfattning kan en flykting därför sändas till ett annat land än hemlandet om det landet har anslutit sig till konventionen och det är uppenbart att flyktingar där har skydd mot att sändas till hemlandet (SOU 1979:64 s. 126). Kommittén talar alltså om att avvisa flyktingar till länder som anslutit sig till konventionen och där det är uppenbart att de har skydd mot vidaresändning. Mot den bakgrunden är det naturligtvis förkastligt att avvisa icke-européer till , som ej skrivit under tilläggsprotokollet till och därför enbart åtagit sig att skydda europeiska flyktingar, liksom att avvisa irakier till . FN:s flyktingkommissariats exekutivkommitté har rekommenderat att asyl inte skall vägras enbart därför att den kunde ha sökts i en annan stat. En princip av liknande innebörd stöddes av den svenska delegationen vid om territoriell asyl . JO har också kritiserat tillämpningen av första asyllandsprincipen. Första asyllandsprincipen bör inte få tillämpas om den asylsökandes vistelse i första landet/länder är att anse som transitory, dvs. För att en asylsökande skall avvisas med stöd av första asyllandsprincipen måste krävas: o att den asylsökande är en konventionsflykting, dvs. är flykting enligt definition. Det skall alltså vara utrett att så är fallet. o att det är utrett att första asyllandet verkligen kommer att bevilja den asylsökande asyl. Landet måste ha biträtt . 2.6 Bedömning av flyktingskap Mot. Det viktigaste kriteriet på flyktingskap enligt (och 3 § utlänningslagen) är välgrundad fruktan för förföljelse. Enligt de riktlinjer som angivit skall uttrycket välgrundad fruktan tolkas så att tyngdpunkten ligger på den asylsökandes egen subjektiva uppfattning. Först i andra hand kommer de objektiva faktorerna, t. ex. de juridiska och politiska förhållandena i hemlandet. Vidare sägs i den handbok som har utarbetats av att inte endast den som redan har utsatts för förföljelse är att betrakta som flykting utan också personer som vill undvika en situation som medför risk för förföljelse. I asylärenden är myndigheterna skyldiga att följa den s. k. officialprincipen. Den innebär att det vid handläggningen av ett ärende ankommer på myndigheterna själva att utreda alla omständigheter som behövs för att fatta ett välgrundat beslut. Myndigheterna skall vidare beakta principen The benefit of the doubt, dvs. vid tveksamhet skall avgörandet gå i den sökandes favör. Principen innebär bl. a. att i brist på bevis skall de asylsökandes uppgifter godtas. Även om de aylsökandes skäl bedöms individuellt synes, som grund för det individuella beslutet, alltför stor vikt läggas vid den aktuella allmänpolitiska situationen i landet i fråga. Som ett exempel kan nämnas att regeringen gjort bedömningen att situationen i Fibanon varit så stabil att asylsökande därifrån kunnat sändas tillbaka. Detta kan naturligtvis inte accepteras. Utlänningslagen är inte en avvisningslag utan en lag till skydd för personer som förföljs. Fägen skall tolkas och tillämpas på det sätt har fastställt. Vid tolkningen av flyktingbegreppet skall tyngdpunkten ligga på det subjektiva planet. Officialprincipen skall följas. Han/hon skall visa att han/hon verkligen hyser fruktan för förföljelse och att denna fruktan har fog för sig. 2.7 Motivering av beslut En grundläggande princip i svensk rätt är att beslut skall motiveras. Av ett avslagsbeslut i asylärenden bör framgå varför myndigheterna anser att den asylsökandes åberopade skäl inte är tillräckliga för att få asyl eller varför myndigheterna betraktar den asylsökande som icke trovärdig. Förvaltningslagens regler om motivering av beslut gäller även i asylärenden. Men av sekretesskäl efterlevs de inte. Arbetsbördan för invandrarverket är ett annat skäl som anförs mot att motivera besluten i asylärenden. Sådana argument är stötande för rättskänslan. Beslut i asylärenden måste motiveras. Det är inte tillräckligt att enbart återge innehållet i de åberopade lagrummen. Därför är det tillfredsställande att utredningen för översyn av utlänningslagen ställer sig bakom kraven på motivering av beslut. För att skapa en möjlighet att sekretessbelägga uppgifter i motiveringarna föreslår utredningen en förändring i sekretesslagen, framför allt för att även fortsättningsvis kunna skydda den asylsökandes intressen. Detta förslag bör genomföras. 2.8 Publicering av praxis beslutade i samband med den invandrarpolitiska propositionen att invandrarverket systematiskt skulle dokumentera och sprida den praxis som finns i fråga om att ge uppehållstillstånd åt asylsökande. Dåvarande statsrådet underströk vikten av beslutet. I flera omgångar har invandrarverket påmints härom. Det är stötande att riksdagsbeslut ignoreras . Detta beslut kan inte heller anses effektuerat genom regeringens skrivelse om flyktingpolitiken. Skrivelsen om flyktingpolitiken och en dokumentation om praxis är två helt olika instrument för att möjliggöra politisk debatt och demokratisk kontroll av hur flyktingpolitiken utformas i praktiken. 2.9 Tagande i förvar I strid med utlänningslagen och förarbetena till den har förvarstagande av asylsökande blivit allmänt förekommande i stället för att som det var avsett tillgripas i undantagsfall. De som av polisen bedöms få avslag på asylansökan tas på vissa håll i landet regelmässigt i förvar i väntan på beslut. Detta gäller även exempelvis barnfamiljer. Tagande i förvar är ett frihetsberövande och måste således tillämpas ytterst restriktivt. För utlänningar som tagits i förvar gäller de lagar som är tillämpliga på häktade och anhållna. har dock uppmärksammat att det förekommer klagomål på att dessa regler inte följs. Han hävdar att en lagstridig praxis har utvecklats på detta område. Ett exempel som DO nämner är att det hör till undantagen att förvarstagen utlänning överförs från polisarrest eller häkte till kriminalvårdsanstalt, vilket lagen förutsätter vara det normala vid förvar som inte endast är av kort karaktär. 1 strid med gällande lag hindras också rättsliga biträden, vänner och anhöriga att komma i kontakt med de förvarstagna. Utlänningar i förvar skall inte underkastas onödiga restriktioner. Självfallet är det av yttersta vikt att den rättsliga reglering som finns på området följs. Regeringen bör få i uppdrag att genom kontakter med berörda myndigheter åtgärda missförhållandena. 2.10 Verkställighet av avvisningar/utvisningar När beslut har fattats om avslag på asylansökan är det polisens uppgift att verkställa beslutet om avvisning. Alltför ofta har beslutet verkställts på ett för den asylsökande kränkande sätt. Föräldrar och barn har hämtats från sjukhus, flyktingförläggningar har omringats av poliser med hundar, asylsökande hämtas ibland av polis redan innan regeringen fattat det formella beslutet om utvisning. har t. o. m. familjer splittrats som resultat av att föräldrar utvisats medan deras barn gått under jorden. I huvuddelen av alla av- och utvisningsärenden torde den asylsökande självmant och frivilligt lämna landet, om han bara får möjlighet till det. Utvisningarna måste ske under betydligt mer humana och mindre kostnadskrävande former än . Polisen behöver dessutom klarare riktlinjer för att kunna verkställa utvisningar på ett korrekt sätt. 1987/88 Sf534 talar om en flyktings rätt till skäligt rådrum. Man skall bl. a. få tid att förbereda resa till annat asylland. om man inte vill Sf534 återvända till hemlandet. Ingen skall enligt kunna tvingas återvända till sitt hemland. De ytterst knappa tidsmarginaler som ofta förekommer vid verkställighet av utvisningsbeslut medför att myndigheterna inte kan leva upp till denna princip. Den asylsökande måste därför ges tid och möjlighet att lämna landet under värdiga former. Föräldrar bör inte kunna utvisas om det innebär att de skiljs från minderåriga barn. 3 Barns situation i flyktingärenden Barn i flyktingärenden bär ofta på svåra upplevelser. De kan ha väl så starka skäl att söka politisk asyl som föräldrarna, kanske de ibland har starkare behov av skydd än föräldrarna. Ändå får de ytterst sällan egna utredningar. Barnen betraktas som bihang till föräldrarna, inte som individer med alldeles egna behov av en , trots att hälften av alla världens flyktingar beräknas vara barn. Det är inte alltid som handläggaren vid flyktingutredningen begär in uppgifter om barnen. Det kan ibland leda till att familjer med barn som verkligen varit i starkt behov av att få stanna i inte fått göra det. Barnen får inga egna förhör därför att barnet inte anses kunna ha egna separata behov av asyl, och därför att barn inte själva behöver uppehållstillstånd. Både invandrarpolitiska kommittén, IPOK, och den proposition som följde på utredningen slog fast att barnens situation måste uppmärksammas i samtliga fall, och att humanitära skäl relaterade till barnen kan ha betydelse för prövningen av föräldrarnas ansökan.