mot · GB02So235 · 1988-01-22 00:00:00 — 1987/88 :So235 av m. fl. (fp) om de handikappades situation För ett socialliberalt parti är det naturligt att värna om utsatta grupper. Vår strävan att öka människors frihet gäller inte minst dem som har en mycket begränsad frihet. Hit hör de handikappade. Att vara handikappad är ingen egenskap. Det innebär att man har ett funktionshinder förorsakat av en skada under fosterstadiet, vid födelsen eller senare i livet. Handikappet är de svårigheter en människa med funktionshinder upplever, då hon möter andra människor. Handikappade finns i alla samhällsgrupper, och deras livssituation växlar på samma sätt som andra människors. Många handikappade tillhör vad vi kallar Det glömda . 1986 gav regeringen i uppdrag att återkomma med en redovisning för dels hur handlingsprogrammet i handikappfrågor förverkligats på olika områden, dels för vilka åtgärder regeringen vidtagit för att påskynda utvecklingen. Handlingsprogrammet hade då varit i kraft . lade regeringen fram en skrivelse i ämnet. Av denna skrivelse framgår att stora brister kvarstår i vad gäller handikappades möjligheter till valfrihet och delaktighet. I en bilaga till regeringens skrivelse påpekar bl. a. att många handikappade fortfarande saknar tillträde till arbetsmarknaden, att ytterligare åtgärder krävs för att levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn skall förbättras och att de handikappades boendevillkor ofta är undermåliga. Handikappolitiken syftar till att undanröja de svårigheter och hinder som förorsakas av handikappet. Målet är således att öka den handikappades frihet. De valmöjligheter som en icke-handikappad har när det gäller att välja utbildning, arbete och bostad måste också så långt det är möjligt finnas för den som är handikappad. I denna motion redovisas ett antal förslag som syftar till att råda bot på de brister som nämnts ovan. I omsorgslagen tillförsäkras psykiskt utvecklingsstörda personer som på grund av hjärnskada föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom har 1 1987/88. fått ett betydande och bestående begåvningshandikapp samt personer med barnpsykoser rätt till vissa särskilda omsorger. Lagen ger bl. a. rätt till rådgivning och personligt stöd samt daglig verksamhet för dem som inte arbetar eller utbildar sig. Vidare ger lagen psykiskt utvecklingsstörda barn rätt till korttidsvistelse utanför det egna hemmet och bostad i familjehem eller elevhem. Vuxna har rätt till boende i gruppbostad om de inte kan bo helt självständigt. Tillhandahåller samhället inte särskilda omsorger kan beslutet överklagas. Personkretsen i den nya omsorgslagen är begränsad i förhållande till det förslag som omsorgskommittén lade fram . Där föreslogs att alla handikappade barn och ungdomar skulle ha en garanterad rätt till särskilda omsorger. Den kritik som riktades mot regeringen för att inte personkretsen utvidgades medförde att regeringen fann sig föranlåten att meddela att den hade för avsikt att tillsätta en utredning för att överväga en ytterligare utvidgning. De två senaste budgetpropositionerna, dvs. ända sedan den nya omsorgslagen trädde i kraft, har hänvisat till att en arbetsgrupp tillsatts för att bedöma behovet av omsorger för andra grupper av handikappade barn och ungdomar än dem som omfattas av den nya omsorgslagen. har, efter motioner från , i sin behandling vid båda tillfällena betonat att arbetet bör bedrivas skyndsamt. Utskottet har vidare anfört att alla handikappade barn och ungdomar borde ges samma stöd som de grupper som berörs av omsorgslagen. I förra årets budgetproposition anförde regeringen att arbetsgruppens resultat beräknades vara klart . Något resultat av arbetsgruppens arbete har dock inte synts till, och i årets budgetproposition nämns över huvud taget ingenting om översynen. Detta är mycket anmärkningsvärt. Vi förutsätter att en redovisning av gruppens resultat kommer att ske . Omsorgslagen bör enligt vår mening utformas så att den gäller alla barn och ungdomar som har behov av särskilda omsorger. Rätten till meningsfull sysselsättning är en av hörnstenarna i den nya omsorgslagen. Handikappade skall integreras i den öppna arbetsmarknaden. Till detta bör även kopplas frågan om rätt till ersättning för det utförda arbetet. har föreslagit att medel överförs från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadssektorn i syfte att rehabilitera och undvika förtidspensionering. I det sammanhanget bör man pröva ersättningen för utfört arbete på dagscenter och andra former av sysselsättning för utvecklingsstörda. Syftet bör vara att i så stor utsträckning som möjligt likställa villkoren för denna utsatta grupp med övriga grupper på arbetsmarknaden. 3 Familjer med barn med handikapp tog samhällets institutioner hand om de flesta barn med utvecklingsstörning och andra handikapp. Det var sällsynta undantag, att barnen bodde kvar hos sina föräldrar och syskon. Vår tids handikappade barn växer däremot som regel upp med sina familjer. Utvecklingen från institutions- till hemmaboende har gått överraskande snabbt : av de utvecklingsstörda barnen i växer upp med sina föräldrar. Den nya omsorgslagen innebär att normaliseringen kommer att fortsätta. Barn med handikapp kommer att leva tillsammans med sina föräldrar eller, vid mycket svåra handikapp, i familjehem eller elevhem. Det är en riktig utveckling. Normaliseringen ställer krav på att stat, landsting och kommuner tar sitt ansvar för att kompensera barnets handikapp. Den enskilda familjen måste får resurser och stöd att leva så normalt som möjligt. I finns enligt omsorgskommitténs beräkningar ca 15 000 människor med svåra flerhandikapp, vilka därför kräver ständig tillsyn, aktivering och omvårdnad. De kan ha grav utvecklingsstörning eller gravt rörelsehinder; många har både och. Andra har inga synliga handikapp. Det gäller till exempel vid autism eller vissa svåra medicinska handikapp som cystisk fibrös. Omvårdnaden är krävande. Merkostnaderna är betydande. I många fall tvingas någon av föräldrarna att helt eller delvis avstå från förvärvsarbete. Många familjer särskilt med barn och vuxna med grava handikapp känner att stödet från stat, landsting och kommun är otillräckligt. Familjerna känner sig ofta utnyttjade, anser att normaliseringen bara harblivit en förevändning för samhället att avsvära sig allt ansvar. De enskilda familjerna får ensamma och utlämnade börja det tunga arbete som förr utfördes av insitutionernas vårdpersonal. Många föräldrar lever i ständig rädsla för att de inte skall orka med. Rädslan förstärkts av ovissheten om vad som händer om krafterna inte räcker till. Kommer man då att få det stöd som krävs? Finns det en bostad när barnet har blivit vuxet och föräldrarna själva möter ålderdomen? Till detta kommer att många föräldrar känner att de lever i ständig strid för att få sina rättigheter tillgodosedda. De måste strida för att få hjälpmedel. Det är i få kommuner i landet som barnen kan få en personlig vårdare. Det är svårt att få möjligheter till avlösning, nästan omöjligt att få den på sina egna villkor. Det ekonomiska stödet är litet. 3.1 Att leva med barn med handikapp har inom gjort en undersökning av levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn. Undersökningen visar att varannan familj med ett gravt utvecklingsstört barn nästan aldrig får sova en hel natt, och det gäller inte bara en övergånsperiod utan . Många tror att siutationen lättar . Det är inte sant, den blir tvärtom tyngre som går. Vården blir mer krävande oron för hur det skall bli sedan okar. Den sociala isoleringen blir allt större. Många familjer tvingas att helt förändra sitt förvärvsarbete. Framför allt gäller det kvinnorna. I familjer med utvecklingsstört barn i åldern 11 har av mödrarna fått ändra sina arbetsförhållanden mot av män av kvinnorna har slutat förvärvsarbeta. Männens arbetsförhållanden påverkas också, t. ex. anser att de på grund av arbetsbelastningen i hemmet har stannat upp i karriären. Även syskonen möter stora krav. Var tredje familj med barn med grav utvecklingsstörning anser att syskonen utsätts för orimliga krav. Undersökningen visar också att de stödformer som finns för familjer med ett barn med handikapp är stelbenta. På papperet finns hyggliga rättigheter men sällan är dessa utformade så att de passar de enskilda familjerna. Ett exempel är familjernas rätt till avlösning enligt omsorgslagen. Men bestämmelser är en sak, verkligheten en helt annan. För att få avlösning måste man i vissa fall boka plats på korttidshem i förväg. 3.2 Valfrihet och integritet Varje familj är unik. Därför kan samhällets stöd inte stöpas i samma form, insatserna måste knytas till den enskilda familjen. Valfriheten är en viktig utgångspunkt för förslag om hur stödet bör utformas . Valfriheten stärker den enskida familjens integritet. Det är familjens behov som skall vara styrande. Familjen skall inte behöva känna sig prisgiven åt myndigheternas godtycke. Åtgärderna från stat och kommun måste vara inriktade på att familjer med ett barn med handikapp skall kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Båda föräldrarna skall om de vill kunna ha kvar sitt förvärvsarbete och skall ha möjligheter som andra familjer att ha kvar sina vänner och att odla intressen utanför hemmet. För att tillgodogöra sig t. ex. undervisning eller ett rikt fritidsliv är ett barn med svårt handikapp helt beroende av ständig hjälp från någon som känner honom eller henne väl. måste det finnas behövlig personal tillgänglig på samtliga platser där den handikappade befinner sig . På skolan skall det finnas elevassistenter. Någon skall finnas hemma. skall rycka ut vid sjukdom osv. Det är bara tre exempel av många på att den handikappade ständigt möter nya människor, som skall bistå med hjälp. Dessutom blir den dagliga livsföringen beroende av att schemaläggas i detalj och av att det på varje plats finns möjligheter att få just den hjälp som behövs. Det leder till stora problem för den som har svårt att göra sig förstådd. Handikappade bör kunna få en personlig vårdare eller assistent, en människa som de lär känna och kan ha förtroende för. Detta är också viktigt för barn med handikapp då assistenten knyts till den handikappade själv och inte till olika verksamheter. Landsting och kommun bör samarbeta så att båda ansvarar för att en personlig assistent anställs de timmar som den handikappade behöver. Kostnadsansvaret bör delas. Assistenten skall också kunna anställas direkt av familjen eller om det är en vuxen person av den Det måste i så fall vara på familjens eller den enskildes eget initiativ. Det s. k. , som beskrivs nedan är en viktig förebild i detta sammanhang. För att leva med ett barn med grava handikapp måste man få tid att vila, att umgås med andra utanför familjen, att få åka på semester att helt enkelt få göra allt det som tillhör ett normalt liv. Därför måste det finnas möjlighet till avlösning såväl i vardagen som för längre sammanhängande perioder. Målet måste vara att den enskilda familjen skall kunna disponera sin tid utan att alltid vara utlämnad åt andras avgörande; det kräver att avlösningsservicen verkligen anpassas till familjens behov. Avlösningen i hemmet bör vara kostnadsfri precis som den är om barnet vistas på korttidshem. Familjerna bör ha rätt till minst 50 timmars avlösning en service som kommunerna bör svara för. En del av denna avlösning sker genom verksamheten i förskolan, i skolan, i dagcenter etc. Resten kan ges i hemmet eller i fritidsverksamheten. Familjerna måste också vara berättigade till hjälp några nätter eller kvällar och under ett par . I det senare fallet spelar landstingens korttidshem en viktig roll. Att vårda ett handikappat barn hemma ställer stora krav på familjen. måste någon av föräldrarna avbryta sitt förvärvsarbete, vilket givetvis leder till en svår ekonomisk situation. Vårdbidraget kan utgå till handikappade barn. Vårdbidraget uppgår till 2 x 0,96 basbelopp. Detta innebär att helt vårdbidrag uppgår till . Denna ersättning är otillräcklig. Det är därför angeläget att det sker en höjning av vårdbidraget. föreslår att grunden för vårdbidraget bör vara 2,5 basbelopp. För den enskilda familjen skulle detta innebära att ett helt vårdbidrag skulle uppgå till . en förbättring med . har vårdbidraget endast kunnat utgå med helt eller halvt belopp. På detta sätt har en stor grupp familjer utestängts från ersättning, trots att de har betydande merkostnader. Efter motion från med krav på införande av rätt till ett fjärdedels vårdbidrag beslutade att uppdra åt regeringen att tillsätta en utredning i ämnet. Regeringen har anslutit sig till fokpartiets åsikt och föreslagit en sådan förändring. Denna reform kommer att innebära ett stöd till familjer som har problem med både tid för barnet och ekonomiska resurser. Regeringen har även på en annan punkt gått till mötes då den nu föreslår att stöd bör utgå till efterlevande familjer vilkas handikappade barn har avlidit. Möjligheterna att få tillfällig föräldrapenning för att vårda sjukt barn gäller i vissa fall även barn i åldern 12 . Rätten till tillfällig föräldrapenning är maximerad per barn och år. Det är ytterst få familjer som når upp till denna gräns. har krävt att 60-dagars gränsen skall avskaffas. Vi har tidigare inte fått gehör för denna uppfattning. Därför är det ett steg i rätt riktning då regeringen i budgetpropositionen föreslår en förändring av gränsen från 60 . vidhåller dock att gränsen bör slopas helt för det fåtal familjer som på grund av mycket svåra omständigher tvingas utnyttja den tillfälliga föräldrapenningen . Om det blir fråga om vård av permanent karaktär bör dock en samordning med andra ersättningsformer ske. De föräldrar som har vårdbidrag går ofta miste om tillfällig föräldrapenning därför att lagen (AFL 4:11) säger att ersättning inte kan utgå för samma vårdbehov som ligger till grund för vårdbidraget. Om dessa föräldrar går miste om förvärvsinkomst när barnet blir sjukt bör de, liksom andra föräldrar, ha rätt till tillfällig föräldrapenning. Denna bör utgå även för det handikapp som ligger till grund för vårdbidraget vid tillfällig försämring av tillståndet. Föräldrar till svårt handikappade barn som är hamnar i en motsvarande situation. De har ingen rätt att få ledigt eller rätt till ersättning när deras vuxna barn är sjukt. Den enda lösning som är tillgänglig är trots detta att någon av föräldrarna stannar hemma från arbetet. Lösningen på detta problem torde vara rätt till ersättning och ledighet för vård av anhörig. Detta utvecklas vidare i annan motion. En handikappad är oftast mer beroende av god bostadsstandard än andra därför att han/hon tillbringar mer av sin tid i bostaden. Det kräver att bostaden är genomtänkt, planerad och anpassad efter den boendes behov. Men huvuddelen av vårt bostadsbestånd i vad gäller både småhus och flerfamiljsbostäder är otillgängliga från handikappsynpunkt. Utvecklingen mot ökad tillgänglighet går oacceptabelt långsamt. Bostaden och dess miljö har en avgörande betydelse för handikappades möjligheter att delta i samhällslivet. Bostadsmiljön skall stimulera till aktiviteter i och utanför bostaden. Behovet av anpassning och tillgänglighet får inte stanna vid bostaden och det hus den är inrymd i. Man skall i största möjliga utsträckning kunna förflytta sig utomhus i närmiljön, vilket betyder att inte annat än oundgängliga trappsteg bör Finnas, marken bör vara hårdgjord på lokalvägar och stigar och eventuellt bilhinder utformade så att man kan passera med en rullstol. Lägenheter och bostadsområden måste planeras med hänsyn till människor med handikapp. Enligt omsorgslagen har vissa handikappade givits laglig rätt till eget boende eller gruppboende. Det är landstingen som skall sörja för att lämpliga bostäder finns tillgängliga. Det är viktigt att landstingen ser till att barn med funktionsnedsättningar kan flytta hemifrån vid samma ålder som andra barn. Detta måste ske på ett sådant sätt att både föräldrar och barn kan känna sig trygga. Utgångspunkten måste vara att erbjuda handikappade vanliga bostäder som är utformade utifrån varje människas behov. handikappades boende måste risken för isolering uppmärksammas; bl. a. därför kan kollektiva boendeformer vara ett bra alternativ och, möjligheten till sådant boende skall finnas för dem som så önskar. Det kollektiva boendet kan utformas som en grupp privata bostäder kring vissa gemensamma utrymmen. Bostaden skall planeras för flexibel användning så att den lätt kan anpassas efter nya behov. Staten ger bidrag till installationer för att öka tillgängligheten. Ett exempel på detta utgör installationen av hissar. Kostnaderna för hissinstallationer har sänkts med omkring en tredjedel , vilket kan vara av intresse för husägaren som skall betala en viss andel. Hissar som är ändamålsenliga för äldre hus har också utvecklats. Trots detta utnyttjas inte det statliga hissbidraget i den utsträckning som vöre önskvärd. En ökad information till kommunerna om de flexibla lösningar som kan erbjudas och den kraftiga prissänkningen skulle sannolikt stimulera kommunerna till fler hissinstallationer. 5 En utvecklande sysselsättning Svårigheterna att bereda handikappade sysselsättning är stora. Arbetslösheten bland handikappade är högre än någonsin trots stor efterfrågan på arbetskraft. De psykiskt utvecklingsstörda är allra hårdast drabbade av utestängningen från arbetsmarknaden. Alla människor är i behov av stimulans och aktivitet för sin utveckling. I några län har på försök prövats nya vägar att ge unga handikappade arbete. Dessa försök har visat goda resultat. De visar att det inom denna grupp finns många med resurser och förmåga att göra sig gällande på arbetsmarknaden. integreras allt fler handikappade barn i den vanliga skolundervisningen. Beroende på handikappets art och skollokalernas tillgänglighet varierar dock ibland möjligheterna för den handikappade att delta i alla ämnen. Det händer t. ex. ofta att rörelshindrade barn slipper idrott under förevändning att han/hon har sjukgymnastik. Andra barn har befriats från slöjd därför att slöjdsalen inte varit tillgänglig för rullstolar. Alla barn skall givetvis kunna delta i undervisningen oavsett om de har ett handikapp eller ej. Det bör ankomma på skolledningar och lärare att vara vaksamma på dessa problem och försöka hitta ändamålsenliga lösningar. 1 3 kap. 19 § skollagen stadgas att ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan på grund av att de är psykiskt utvecklingsstörda har rätt att få annan utbildning inom det offentliga skolväsendet intill utgången av vårterminen det år de fyller . Om en elev i särskolan har påbörjat en yrkesutbildning eller motsvarande före detta datum bereds eleven möjlighet att fortsätta i särskolan till utgången av vårterminen det år eleven fyller , om detta är nödvändigt för att slutföra utbildningen. Särskolans frivilliga yrkessärskola omfattar fyra årskurser. Som tidigare påpekat kan konsekvensen bli att den som påbörjar en yrkesutbildning inte kan avsluta den på grund av åldersgränsen. Även om det är så att lagen kringgås i praktiken bör en lagändring komma till stånd som garanterar elever i särskolan som påbörjat sin yrkesutbildning en rätt att slutföra denna. Pensionering av unga handikappade som studerar bör undvikas. Om det behövs bör de under studierna ges möjlighet till en tillfredsställande ersättning utan att behöva bli förtidspensionerade. De möjligheter som utvecklingsstörda ungdomar har att få arbete genom ungdomslagen bör kunna användas aktivt för att ge dem arbetslivserfarenhet. yrkesarbete kan ge motivation och erfarenheter som eleverna kan dra nytta av i en därpå följande yrkesutbildning. Det är därför väsentligt att möjligheten att skaffa sig en fullständig yrkesutbildning finns kvar även om man gör ett uppehåll i studierna. Någon lagfäst rätt till vuxenundervisning har inte tillerkänts psykiskt utvecklingsstörda människor, trots att försöksverksamhet nu har pågått ! har utrett frågan och lämnat ett förslag till regeringen. Därför begärde i en partimotion om de handikappades situation att denna verksamhet skulle permanentas. Regeringen annonserar i årets budgetproposition att den skall lägga fram ett förslag till permanentning av särvux. Detta är glädjande och vi förutsätter att regeringen med uttrycket menar . För många handikappade innebär bristen på arbetstillfällen att de förtidspensioneras. Det är dock angeläget att handikappade i så stor utsträckning som möjligt kan beredas arbete på den reguljära arbetsmarknaden. För att underlätta strävandena att bereda handikappade arbete finns bl. a. lönebidrag. Totalt sysselsätts ca 41 000 personer med hjälp av lönebidrag. finns också ett introduktionsbidrag för arbetshandikappade samt ett särskilt lönebidrag, som utgår med högre belopp, för personer med svårare arbetshandikapp. Ytterligare ansträngningar måste göras för att erbjuda arbete också för de personer för vilka förtidspensionering förefaller vara det mest näraliggande alternativet. Det är alltför vattentäta skott mellan de resurser som disponeras för förtidspensionering resp. för arbetsmarknadspolitiska insatser. De resurser som avsätts för att bereda handkappade arbete är starkt begränsade. Samma begränsning finns inte när det gäller resurser för förtidspensionering. Vid bedömningen av hur stora resurser som kan avsättas för att bereda handikappade arbete är det nödvändigt att också beakta det minskade behov av förtidspensionering som ökade sysselsättningsmöjligheter medför. Vi anser således att möjligheterna bör vidgas att föra över resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En sådan omfördelning kan innebära en besparing för det allmänna som individen får tillfälle att utföra ett arbete till glädje och nytta för henne själv men också för uppdragsgivaren. Regeringen bör ges i uppdrag att göra en översyn av sambanden mellan lönebidrag, anställning inom och förtidspension. Regeringen bör vidare komma med för slag till överföring av resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Enligt de regler som gäller för särskilt lönebidrag trappas bidraget ned . Under första anställningsåret är bidraget , under det andra, tredje och fjärde är det , och vid ytterligare förlängning . För vissa grupper med mycket grava handikapp medför detta att de har svårt att få arbete trots att särskilt lönebidrag utgår. menar att det finns anledning att överväga om det inte i dessa fall bör vara möjligt att låta lönebidraget permanent utgå på en högre nivå än vad som är möjligt. Även AMS har förespråkat en mera flexibel utformning av lönebidragen. Regeringen har beviljat AMS begäran om försöksverksamhet i två län med ett mera flexibelt bidragssystem. För vissa grupper sker en successiv nedsättning av arbetsförmågan. För dessa kan det vara lämpligt att låta lönebidraget öka allt efter det att arbetsförmågan försämras. anser att de försök som pågår med ett flexibelt lönebidrag bör uppmuntras och spridas till övriga landet. har motionerat om att särskilda kontaktpersoner för psykiskt utvecklingsstörda bör utses av länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar. Förutsättningarna för att utvecklingsstörda skall kunna tillgodogöra sig arbetsförmedlingarnas service torde öka väsentligt om det där finns personer som har kunskaper om de problem som kan möta psykiskt utvecklingsstörda. har dock inte bifallit detta förslag, vilket arbetsmarknadsutskottet har motiverat med att arbetet på förmedlingarna skall beslutas av arbetsmarknadsverket. Vi förutsätter att arbetsmarknadsverket tar hänsyn till de här framförda synpunkterna. Det finns vidare anledning att se över möjligheterna för psykiskt utvecklingsstörda att få arbete inom . Detta är mycket svårt. Det förekommer att landsting köper platser för psykiskt utvecklingsstörda av i brist på möjligheter att erbjuda dem annan sysselsättning. har i en annan partimotion krävt en utökning av antalet platser inom . Vi anser att det är samhällsekonomiskt motiverat att bereda människor arbete inom när förtidspensionering är alternativet.