mot · GB02L502 · 1988-01-19 00:00:00 — Motion till 1987/88 :L502 av (vpk) om införande av friköpsrätt till s. k. historiska arrenden Frågan om friköpsrätt för arrendatorer har gång på gång aktualiserats - ute på fältet och i . Frågan har ännu inte fått sin lösning. Orsaken är, att saken förhalats av såväl gods- och jordägarintressena som statsmakterna. Arrende- och friköpsfrågan har en speciell historisk bakgrund i . , kyrka och krona behöll i mycket av sin gamla position i jordägandet långt fram i tiden. Skatteköpen modifierade detta i viss mån, men det skedde genom en urvalsprocess ur vilken det ofrälse godsägandet fick tillskott och där frälsebygdernas maktförhållanden aldrig rubbades. och andra storjordbruk gynnades på många håll av skiftesprocessens former, eftersom dessa ofta gick ut över landbönder och andra ickesjälvägande. Arrendatorsklassen fick i stället nya tillskott befolkningsökning. Ägandesystemet gjorde att jordhungern, trots nyodlingen, inte kunde tillfredsställas utan tog sig uttryck i torpbildning. genomgick aldrig någon jordreform av mer genomgripande slag, som t. ex. fideikommissens reducering i , jordreformer i efter 1918 eller den finska torparfrigörelsen. är det land i , som historiskt mest påminner om junkrarnas gamla , då det gäller dessa förhållanden. Jordhungern blev bl. a. av detta skäl en av de starkaste drivkrafterna bakom den ovanligt stora emigrationen. Problemet uppmärksammades av emigrationsutredning. Det ledde småningom till att ministären införde en villkorad friköpsrätt - ensittarlagen. Vad den första regeringen med socialdemokratiskt deltagande införde, avskaffades av den dåvarande socialdemokratiska regeringen. Motivet var att man ville gynna bolag och storjordbruk utifrån den syn som då dominerade jordbruks- och skogspolitiken. Ensittarlagen utlöpte efter en tioårig övergångstid 1977. har aktiva arrendatorer arbetat för en ny friköpsrätt, en rörelse som varit särskilt markerad i godsbygderna med deras alltjämt kvardröjande feodala traditioner och maktförhållanden. Friköpsfrågan är också väsentligen en fråga för s. k. historiska arrenden. Argumenten för friköpsrätten är mångfaldiga! Miljö- och livsmedelspolitiken har tagit en delvis ny riktning, som är gynnsammare gentemot mindre jordbruksenheter. Att behålla underlag och lokal livsmedelsproduktion i olika bygder uppfattas som ett intresse. Den sociala underlägsenhet och Mot. osäkerhet som följer av att bedriva jordbruk på 5-årsarrenden. Försök från landets lagstiftare att förbättra arrendatorernas villkor har väsentligen strandat på de stora jordägarnas lokala maktpositioner och trakasserier samt på arrendenämndernas svaghet och benägenhet att vara mjuka mot jordägarna. Det kanske mest stötande har emellertid varit frågans behandling i riksdag och regering. gick, vägledd av jordägarintresset, emot friköpstanken. Regeringen tog därefter inga initiativ. Sedan ett flertal motioner i saken väckts i , tillsatte regeringen ytterligare en utredning - friköpsutredningen. Häri låg naturligtvis ett försök att förhala hela frågan. Utredningens sammansättning var från början designerad för en avvisande hållning, vilket såväl regeringen som alla andra i saken intresserade förstod. En ledamot i utredningen, riksdagsman (), reserverade sig för friköpsrätt. På den punkten står frågan - efter ett årtiondes meningslösa byråkratiska slingerbultar. måste äntligen något göras! godsarrendatorer har väntat på att deras rättsställning skall genomgripande förändras och social rättvisa skipas. De har anspråk på att få en rimlig trygghet i näring och boende. En civiliserad statsmakt borde självklart ställa sig på deras sida och inte på godsherrarnas. Principen skall vara: Jorden åt den som brukar den. En friköpsrätt för historiska arrenden, avseende jord och tomt- resp. bostadsfastighet bör nu införas. Regeringen bör utifrån reservationen i friköpsutredningen och efter samråd med de aktiva arrendatorsföreningarna i landet utarbeta ett lagförslag som föreläggs . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lag om friköpsrätt för s. k. historiska arrenden.