mot · GB02Ub565 · 1988-01-21 00:00:00 — På samma sätt som det bör ske en organisatorisk knytning till någon av de existerande fakulteterna bör tillsättande av ev. professurer vid någon av dessa högskolor ske i samråd med den berörda fakulteten och inom ramen för ett ordinarie tillsättningsförfarande. 3.3 Samordning mellan statlig och högskola Parallellt med att de små och medelstora högskolorna nu bygger ut sin organisation genom att satsa allt större resurser på teknik finns ofta en landstingskommunal vårdskola på samma ort. Mycket skulle stå att vinna genom en integration mellan dessa båda högskolor, bägge utan egen forskningstradition. Administrativt är det ett resursslöseri att ibland på samma ort, eller mycket närbelägna orter bygga upp två rektorsämbeten. Enligt vår uppfattning måste den landstingskommunal högskolan bli statlig. Ett inledande steg borde tas genom att integrera de två högskoleformerna i de regioner, där en formell struktur för högskoleutbildning ännu ej byggts upp t. ex. i och . 3.4 Dags för en tillträdesreform Det nuvarande antagningssystemet infördes i samband med högskolereformen 1977. Redan från början visade sig systemet ha brister. a. kom yngre sökande och kvinnor att drabbas orättvist. Efter initiativ från bl. a. genomfördes ett flertal förändringar av urvalsreglerna. Dessa förändringar innebar bl. a. att minst en tredjedel av platserna på varje utbildning skulle tilldelas sökande med högst betyg från gymnasieskolan, att föreningsmeriter inte längre tillgodoräknades och att den maximala poängen för arbetslivserfarenhet sänktes. har därefter i motioner till återkommit med förslag till fortsatta förbättringar av tillträdesreglerna. En utgångspunkt för partiets förslag har varit att underlätta för de ungdomar som lämnar gymnasiet att få tillträde till högre utbildning. har därför föreslagit att den s. k. direktantagningskvoten skall höjas från dagens till . har också drivit kravet på införande av s. k. viktade betyg från gymnasiet till högskolan för att därigenom bl. a. minska taktikläsandet. Vidare har vi föreslagit att kraven på den allmänna behörigheten skall ändras så att det för tillträde till de längre högskoleutbildningarna skall krävas gymnasiekompetens och att lägsta betyg från gymnasiet i vart och ett av de karaktärsämnen som utgör särskilda behörighetskrav för den sökta utbildningen skall vara minst betyget 3. Som komplement till betygen som urvalsgrund har vi vidare förordat ett system med antagningsprov. Slutligen har vi för att minska den omfattande antagningsbyråkratin föreslagit att resp. universitet/högskola skall ges möjlighet att tillämpa ett förenklat antagningsförfarande. Flera av de förslag till ett förändrat och förbättrat antagningssystem som vi här har presenterat återfinns också i tillträdesutredningens betänkande Tillträde till högskolan (SOU 1985:57). Det är mycket anmärkningsvärt att regeringen ännu inte har presenterat någon proposition med förslag till nya antagningsregler. En proposition var ursprungligen aviserad men har fortfarande inte presenterats. Detta har inneburit att en angelägen reform har blivit fördröjd och att ett antal studerandekullar i onödan har varit tvungna att dras med de nuvarande reglerna. Kring flera av tillträdesutredningens förslag råder det bred enighet. Detta gäller t. ex. förslagen att skärpa kraven, för behörighet och urval, ökad användning av prov för urval, möjlighet att vikta betyg och att införa kompletterande urvalsmetoder samt rättvisare regler för antagning till enstaka kurser. I vissa andra avseenden delar vi dock inte utredningens förslag. Detta gäller t. ex. förslagen att tvåårig gymnasielinje även i fortsättningen skall ge allmän behörighet för högskolestudier samt att arbetslivserfarenhet alltjämt skall få tillgodoräknas vid tillträde till högskolan. I enlighet med i tidigare motioner framförda krav anser vi att det för tillträde till de längre högskoleutbildningarna i allmänhet skall krävas treårig gymnasiekompetens. Men det skall också finnas möjlighet att precisera skilda förkunskapskrav för olika linjer. Det kan innebära att det till vissa utbildningar anses tillräckligt med tvåårigt gymnasium medan det för andra linjer bör sättas krav på treårigt gymnasium med minst betyget tre i viktiga ämnen. Enligt vår mening är det vidare dags att avskaffa arbetslivserfarenheten som merit vid antagning till högskolan. Motivet till att införa meritvärdering av arbetslivserfarenhet var bl. a. att avhjälpa den sociala snedrekryteringen. Erfarenheterna sedan antagningssystemet infördes har visat att den sociala snedrekryteringen till högskolan snarare har ökat än minskat. Något motiv att från denna utgångspunkt behålla arbetslivserfarenheterna som merit torde alltså inte kvarstå. Utredningen anförde i stället två andra motiv för att behålla arbetslivserfarenheten som merit, att stimulera ungdomar till studieuppehåll mellan skola och högskola och att genom meritering av arbetslivserfarenhet stimulera äldre sökande. Huruvida ungdomar skall söka till högskolan direkt efter gymnasiet eller göra ett uppehåll måste enligt vår mening vara ett val som ankommer på dem själva. Med hänsyn till att pojkar kan tillgodoräkna sig värnpliktstjänstgöring som arbetslivserfarenhet innebär detta de facto att sabbatsåret mellan gymnasiet och högskolan bara kommer att gälla flickorna. Det avgörande för den enskilde om han eller hon skall påbörja studier måste vara om vederbörande har tillräckliga reella förkunskaper. Detta gäller såväl äldre som yngre sökande. Äldre sökande som inte har formell gymnasiekompetens är behöriga att söka till högskolan efter godkänt högskoleprov. Förutsättningarna för att lyckas i detta prov kommer självfallet att öka för dem som har för provet relevant arbetslivserfarenhet. Ett skäl till att regeringen ännu inte presenterat någon proposition ang. tillträdesreglerna är att den har gjort en koppling till frågan om förlängning av de tvååriga gymnasieutbildningarna. Eftersom det nu aviseras att bägge dessa frågor skall behandlas avstår vi från att yrka att några mer omfattande ändringar sker i tillträdesreglerna. Enligt tillträdesutredningen skulle dess förslag kunna genomföras tidigast . Med hänsyn till de förseningar som har skett kommer ikraftträdandet tidigast att kunna ske 1992 för att alla berörda skall få en rimlig förvarningstid. Enligt vår uppfattning måste redan nu vissa förbättringar vidtas i tillträdesreglerna. För att underlätta för de sökande som lämnar gymnasiet att få tillträde till högskolan bör direktantagningskvoten fr. o. m. höjas till . presenterade sitt betänkande, Studiemedel (SOU 1987:39). Regeringen har aviserat att den ämnar förelägga en proposition med förslag till ett nytt studiemedelssys Vi avstår därför från att framställa några yrkanden angående studiemedlen i denna motion och återkommer istället med dessa i samband med att vi behandlar den kommande propositionen. Vi vill emellertid i korthet redogöra för våra principiella utgångspunkter vad gäller ett nytt studiemedelssystem. Vi vill erinra om de viktigaste skälen till varför det nu råder politisk enighet kring uppfattningen att: * Akademikernas reallöner har sjunkit mer än andra gruppers. Därför har återbetalningen av studielånen blivit en allt tyngre börda i familjeekonomin för nyblivna akademiker. Studieskulderna har också blivit en allt viktigare fråga i avtalsrörelserna. * Den sociala snedrekryteringen till högskolan ökar igen. Många tror att det finns ett samband med de stora studieskulderna. I hem utan studietradition avråds ungdomar från att söka sig till högre utbildning, när denna utbildning inte garanterat ger ett gott ekonomiskt utbyte. Den högre lön en högskoleutbildning ger, motsvarar inte alltid uppoffringen och återbetalningen av studieskulden. * Med sjunkande reallöner har även studenternas ekonomi blivit sämre. Dagens studiemedelsbelopp, vilket utgör av basbeloppet, motsvarar en lägre standard än , och eftersom marginalerna var små redan från början är det inte onaturligt att studenterna tycker att det är kärvt att få ekonomin att gå ihop. Vår utgångspunkt är att ett framtida studiemedelssystem skall ge de studerande möjlighet att bedriva heltidsstudier utan att behöva förlita sig på andra inkomster. bör återbetalningsreglema vara sådana att de sätts i relation till den inkomst som låntagaren har . Konkret innebär detta att ledamot i studiemedels-kommittén har föreslagit att totalbeloppet skall sättas till av basbeloppet och att bidragsdelen skall uppgå till av basbeloppet. Därtill är kommittén enig om att återbetalningen skall bestämmas till ett belopp motsvarande av inkomsten. Som ett led i den generella välfärdspolitiken skall systemets förmåner utgå lika för alla. Den enda prövning som bör göras är att studiemedelstagarna verkligen studerar. Däremot bör ingen prövning vid tilldelningen ske med hänsyn till den studerandes inkomst, bostadsförhållanden eller familjesituation. var i flera avseenden oenig. Gemensamt för den kritik som riktades från kommittéminoriteten och som med skärpa har framförts från remissinstanserna är att majoritetens förslag vad gäller totalbelopp och bidragsdel är alldeles otillräckliga. Skulle regeringen välja att följa de socialdemokratiska kommittéledamöternas förslag i den kommande propositionen kommer denna av allt att döma att avvisas av riksdagsmajoriteten. Bred politisk enighet tycks dock nu föreligga om vårt förslag att ändra budgeteringsprincipen för studiemedlen. En sådan förändring skulle innebära att lånedelen inte längre betraktas som en statsutgift utan att i statens budget endast tas in ett belopp som motsvarar den statliga subventionen. modell för framtidens studiemedelssystem svarar bankväsendet för att erforderliga lånemedel finns att tillgå. Vi har i annat sammanhang utvecklat argumenten för detta. Utredningsmajoriteten har föreslagit en annan modell, som emellertid också innebär att lånedelen läggs utanför statsbudgeten. Vi förutsätter att regeringen i sin aviserade proposition kommer att föreslå en sådan omläggning. Vi yrkar att som sin mening ger regeringen till känna att principerna bör ändras vilket innebär att ifrågavarande anslagspost kan minskas med ca . Det är viktigt att stimulera pedagogiskt skickliga lärare. Det är oftast en tillfällighet vem som vid ett givet ansökningstillfälle fått en ordinarie professur resp. en ordinarie lektorstjänst. Professorstiteln har dock - inte minst i utlandet - en så mycket högre status. har universiteten tagit tillfället i akt att få en extern kunskap genom utnämning av adjungerade professorer. Kraven har självklart varit, att dessa uppfyllt vetenskapliga kompetenskriterier för en professur. Eftersom många av våra universitetslektorer också vetenskapligt är professorskompetenta känns det orättvist att en extern lärare, som endast är på högskolan av arbetstiden under kan få professorstitel, medan en synnerligen kompetent universitetslektor, som ansvarar för många studenters grundutbildning endast kan uppnå denna titel vid en reguljär professorstillsättning. Utomlands är professorstiteln använd som en kvalitetstitel: här i är den bunden till tjänsteinnehav. Detta medför svårigheter för universitetslektorer, hur professorskompetenta de än är, att tjänstgöra utomlands och därmed få nödvändiga nya impulser. anser, att det är viktigt att införa möjligheten att titelbefordra kvalificerade lektorer. fattade vid förra beslut om ett nytt treårigt forskningsprogram. Även om det betänkande från utbildningsutskottet som låg till grund för beslutet uppvisar ett mycket stort antal reservationer förtar det inte helhetsintrycket att det råder relativt bred politisk enighet kring forskningspolitiken. Detta är naturligtvis utomordentligt värdefullt med hänsyn till den vikt som en högkvalitativ forskning har för vårt lands välstånd. Men det förhållande att forskningspolitiken inte tillhör de stora politiska stridsfrågorna innebär inte att det saknas problem inom forskningsområdet. Det största problemet för svensk forskning är naturligtvis att* de totala resurserna är otillräckliga och måste öka. bör ligga i den absoluta världstoppen räknat per capita när det gäller att avsätta medel för forskning och utveckling. 4.1 Sektorsmedel till universitetsforskningen Sorn vi inledningsvis berörde har det enligt vår uppfattning kommit att uppstå en obalans mellan universitetsforskningen och den s. k. sektorsfinansierade forskningen. Det är bra att forskning finansieras ur flera, från varandra oberoende källor men enligt vår mening skulle mycket stå och vinna på att medel som av statsmakterna nu avsätts för sektorsforskning i stället kanaliserades till universiteten. Vi har därför krävt att en överföring från anslag för sektorsforskning till högskolans forskning bör ske. Vi vill understryka att en överföring av medel inte syftar till att den forskning som sektorsorganen utför eller finansierar ska upphöra. Delar av denna forskning är av stort värde. Vi tror att forskningen skulle få bättre förutsättningar inom ramen för den ordinarie forskningsorganisationen där den kan naturligt inlemmas i det stora nationella och internationella forskarsamhället. Enligt vår mening bör därför ett belopp motsvarande av anslagen till sektorsorganen överföras till fakultetsanslagen med början fr. o. m. budgetåren 1988/89 och 1989/90. bör därför ge regeringen i uppdrag att utforma ett program för hur en sådan överföring kan ske. 4.2 Finansiering av doktorandstudier De ekonomiska villkoren för forskarna måste vidare förbättras. Utbildningsbidragen måste avvecklas och doktoranderna måste istället få doktorandtjänster. För att påskynda denna utveckling bör inga utbildningsbidrag delas ut efter /92. bör studiestödet för tillkommande doktorander bestå enbart av doktorandtjänster. Denna omvandling bör ske också om den inskränker på det totala antalet doktorander. Det är dock bättre med ett något färre antal doktorander som har ett fullgott studiestöd och som kan genomföra forskarutbildningen på ett effektivt sätt än ett system med utbildningsbidrag där doktoranderna av ekonomiska och andra skäl har svårt att helt och fullt ägna sig åt sin forskarutbildning. Studenter, som går vidare till forskarutbildning, är inte alltid klara över skillnaderna mellan forskarutbildning och grundutbildning dvs. skillnaden mellan att forska - utveckla kunskap - och studier - dvs. inhämta kunskap, reproducera kunskap. Det är inte självklart, att den som har lätt för att inför tentamen slå in stora mängder fakta har förmåga att forska. Därför är det särskilt viktigt, att den forskarstuderande har tillgång till god och konstruktiv handledning just i forskningen, och att vederbörande relativt snart får klart för sig, om han eller hon passar som forskare. Forskarstudier är ett mellanting mellan förvärvsarbete och studier, där det självklart är lättare för doktoranden om han/hon har en ekonomisk bas för sina studier. Det viktiga i en doktorsexamen är dock själva avhandlingsarbetet, och att detta har en god kvalitet. Kvalitetsmedvetandet måste därför prägla hela institutionen, som ju utgör själva grunden för den enskilde doktoranden till skillnad från grundutbildningstiden, då en student passerar fler ämnen och därmed flera institutioner. Borttagandet av graderade betyg på doktorsavhandlingar har inneburit, att många examinatorer drar sig för att underkänna en avhandling, som det blir svårare att sätta upp kvalitetsregler för en god avhandling. Därför föreslår vi från sida, att graderade betyg införs på doktorsavhandlingar. 4.4 Doktorsexamen som meritkrav För att säkerställa och öka rekryteringen av doktorander måste man sträva efter att skapa garantier för att doktoranderna har en attraktiv arbetsmarknad efter studiernas avslutande. I betydande utsträckning styrs forskarutbildningen av möjligheterna till sysselsättning efter fullgjord utbildning. upphävdes tidigare krav på vetenskaplig kompetens hos innehavare av högre tjänster inom ett antal verk och myndigheter, t. ex. forskningsbibliotek, de centrala arkiven och ett antal museer. Insikten om de negativa effekterna av att ta bort alla behörighetskrav har ökat. Det ät bättre att ha behörighetsvillkor och på särskilda skäl ge dispens från dem. Eftersom kopplingen mellan forskarrekryteringen och tillgången på arbeten är så uppenbar bör man genom att sätta upp doktorsexamen som behörighetskrav för ett antal tjänster inom myndigheter och institutioner medverka till att skapa fler arbetstillfällen för personer med doktorsexamen. Regeringen bör mot denna bakgrund uppdra åt berörda myndigheter att göra en inventering av vilka tjänster där doktorsexamen bör vara ett behörighetsvillkor. Vid /85 fattade beslut om en ny lärarorganisation. I den nya organisationen ingår tjänster som adjungerad professor. Enligt vår uppfattning är det angeläget att gå vidare på den inslagna vägen. Den form för samverkan som etablerats mellan högskolan och verksamheten utanför denna bör utsträckas till att gälla högskolelektorer och forskarassistenter. Det är viktigt att möjlighet ges att knyta en kompetent lärare/forskare utanför högskolan permanent till högskoleverksamheten. De krav på vetenskaplig kompetens samt verksamhet utanför högskolan i privat eller offentlig tjänst som gäller adjungerad professor skall gälla även tjänster som adjungerad högskolelektor och forskarassistent. Om en möjlighet öppnas till den föreslagna adjungeringen, kan såväl forskningen som näringslivet och den offentliga förvaltningen gynnas. Särskilt de mindre högskolorna kan på detta sätt tillföras värdefull kompetens. I fråga om omvårdnadsforskning, har det varit mycket svårt att få regeringen att avsätta fasta forskningsresurser, trots att stor medvetenhet finns om att vid sidan av den traditionella medicinska forskningen kommer omvårdnadsforskningen att ha stor betydelse för vår förmåga att lösa alla problem förknippade med demografiska förskjutningar och nya livsmönster, vilka påverkar människors hälsa. Omvårdnad omfattar såväl fysiologiska som psykologiska och sociala aspekter. Omvårdnadsforskning inriktas på själva vårdprocessen, på den situation och den miljö, där vården äger rum. Studierna kan även avse relationer och samspel mellan människor i vården. Till omvårdnadsforskning kan även räknas själva vårdorganisationen liksom utbildning är därmed till sin karaktär tvärvetenskaplig. I samband med att behandlade den forskningspolitiska propositionen under förra framförde uppfattningen att det var anmärkningsvärt, att omvårdnadsforskningen inte fick några fasta tjänster, endast uppmuntrande ord om vikten av att de medicinska och samhällsvetenskapliga fakulteterna uppmärksammade omvårdnadsforskningen. Inte heller i budgetpropositionen tilldelas omvårdnadsforskningen några professurer. Detta är desto mer anmärkningsvärt mot bakgrund av att regeringen tilldelar det nya forskningsfältet fysisk fostran och idrott fyra fasta professurer . En sådan prioritering kan ses som ett utslag av könsdiskriminering mot den av kvinnor länge burna omvårdnaden. anser att två professurer i omvårdnadsforskning skall inrättas. Det är angeläget att dessa tjänsteinnehavare också kan rekryteras bland personer som har en bakgrund från de medellånga vårdutbildningarna. Regeringen bör återkomma till med förslag till var de av oss föreslagna tjänsterna inom omvårdnadsforskning skall placeras. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att under anslaget D8, Utbildning för tekniska yrken anslår 4 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit, 2. att under anslaget D9, Utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken anslår 6 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit att fördelas i enlighet med vad vi anfört i motionen, 3. att under anslaget D7, Vissa särskilda utgifter inom högskolan m. m. anslår 2 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit att fördelas till särskilda fortbildningsinsatser inom mellaningenjörsutbildningen, 4. att under ett nytt anslag benämnt D40, Pedagogiskt utvecklingsarbete inom högskolan anslår 4 milj. 5. att under anslaget D10, Utbildning för vårdyrken anslår 1 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit för särskilda kvalitetsinsatser vid läkarlinjen i , 6. att under anslaget D7, Vissa särskilda utgifter inom högskolan m. m. anslår 5 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit för att användas i arbetet med att internationalisera grundutbildningen och att främja internationell forskningssamverkan, 7. att under anslaget D7, Vissa särskilda utgifter inom högskolan m. m. anslår 4 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit för att möjliggöra en svensk anslutning till EG:s s. k. ERASMUSprojekt, 8. att under anslaget D28, Vissa särskilda forskningsändamål anslår 5 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit som förstärkning av de vetenskapliga biblioteken, 9. att till Forum för kvinnoforskning för /89 anslår 1 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit, 10. att under anslaget 12, Inredning och utrustning av lokaler vid högskoleenheterna m.m. anslår 10 milj. kr. utöver vad regeringen har föreslagit, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående en utvärdering av de s. k. bankmiljonerna och andra liknande bidrag från externa finansiärer, 12. att under ett nytt anslag D41, Åtgärder för rekrytering av lärare och forskare anslår 5 milj. kr. till att fördelas till högskolorna som marknadslönetillägg, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om individuell prövning av högskolekompetens av elever från gymnasiets T-linjer, 14. att beslutar att med avslag på regeringens förslag sänka planeringsramen för tandläkarlinjen genom en minskning med 20 platser på , 15. att beslutar att inom oförändrad planeringsram för läkarlinjen överflytta 20 studieplatser från till , 16. att hos regeringen begär förslag till ett nytt anslagsoch styrsystem för högskolan som lägger ett ökat ansvar på enskilda högskolor i enlighet med vad i motionen anförts, 17. att hos regeringen begär förslag till omläggning av högskolans anslagssystem som möjliggör ett avskaffande av vissa linjenämnder i enlighet med vad i motionen anförts, 18. att hos regeringen begär förslag till en plan för en minskning av anslaget Dl, Universitets- och högskoleämbetet, , 19. att under anslaget Dl, Universitets- och högskoleämbetet, anvisar 10 milj. kr. mindre än vad regeringen har föreslagit, 20. att som sin mening ger regeringen till känna, vad i motionen anförts om forskning vid högskolorna i , och , 21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samordning mellan statlig och högskola, 22. att som sin mening ger regeringen till känna att den s. k. direktantagningskvoten skall höjas från till , 23. att beslutar att inrätta två professurer i omvårdnadsforskning, 24. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående möjligheten att titelbefordra kvalificerade lektorer, 25. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående omvandling av utbildningsbidrag till doktorandtjänster, 26. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående graderade betyg på doktorsavhandlingar, 27. att hos regeringen begär att berörda myndigheter får i uppdrag att göra en inventering av tjänster där doktorsexamen bör vara ett behörighetskrav, 28. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en överföring av medel för vardera budgetåren 1988/89 och 1989/90 från anslagen för sektorsforskning till högskolans fakultetsanslag, 29. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående den könsmässiga sammansättningen av högskolestyrelserna, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om budgeteringsprinciper för studiemedel.1] () () () () () () 1 1987/88: Sf404