ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GB02So447 · 1988-01-24 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So447 av och () om patientjournallagen trädde patientjournallagen i kraft. I lagen, som gäller för all hälso- och sjukvård, anges hur patientjournaler skall föras, vad de skall innehålla och hur de skall hanteras. Syftet med en patientjomallag har främst varit att tillgodose patienternas intresse av en bra och säker vård. Tanken har också varit att journalen skall vara en viktig tillgång för personalen genom att den innehåller väsentlig och korrekt information. Propositionen i ärendet innehåll inte något krav på kontroll och signering av den uppgiftslämnande läkaren. Regeringen hade uppenbarligen klart för sig vilka stora praktiska svårigheter ett sådant krav skulle innebära för stora delar av sjukvården. gjorde emellertid, vid sin behandling av frågan, ett tillägg med ovanstående innebörd. Precis som det hade förutsetts, har signeringstvånget inneburit väsentliga praktiska problem framför allt på de större sjukhusens akutmottagningar. Den tid det tar att läsa igenom och signera journaluppgifter anges vara per läkare och dag. Till detta kommer att journaltillgängligheten minskar. gällde att så snart en journal var färdigskriven gick den till arkivet för insortering. måste journalen läggas på något ställe, läkarens tjänsterum eller annan plats, för genomläsning och signering och kan, beroende på läkarens tjänstgöringsförhållanden, bli liggande i . Det betyder att möjligheten att snabbt få tag på aktuell journal minskat jämfört med tidigare. Såväl tidsåtgången för signering som journalens minskade tillgänglighet är en avsevärd nackdel inte minst för patienterna. Det har gått patientjournallagen trädde i kraft. Problemet har inte minskat. På en del sjukhus, där man pliktskyldigast följer lagen, har man tvingats konstatera att den extra tidsåtgången blivit omfattande och gått ut över patientkontakterna. Vårdköerna har därmed ökat. På andra håll har man känt sig nödd att kringgå lagen vad gäller signeringstvånget. Ingen av lösningarna uppfyller givetvis ändamålet med riksdagsbeslutet. Vi återkommer därför med motion i denna fråga. Vi menar att man bäst tar till vara patienternas intresse av en bra och säker vård genom att lyfta fram den väsentliga frågeställningen. Det som enligt vår uppfattning är mest väsentligt i sammanhanget är att de i journalerna införda uppgifterna överensstämmer med de uppgifter som, vanligtvis, har intalats på band av den behandlande läkaren. Den kontrolluppgiften torde med fördel kunna läggas på någon annan än läkaren i fråga, exempelvis läkarsekreteraren. Det kan givetvis finnas andra lösningar på hur man bäst får till stånd en ändamålsenlig kontroll av journaluppgifterna och från sida har man understrukit problemen med nu gällande ordning. Eftersom man har framhållit att det finns bättre sätt än det nuvarande att uppnå en hög säkerhet inom sjukvården bör enligt vår uppfattning styrelsen få i uppdrag att utforma ett ändringsförslag av patientjournallagen på ifrågavarande punkt. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen begär åtgärder beträffande patientjournallagen i enlighet med vad som i motionen anförts. () () 1987/88 So447
mot · GB02So451 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So451 av och () om bosättningen för långtidssjuka Den stora befokningsomflyttning som ägt rum under har fört med sig att många föräldrar bor långt ifrån sina barn. Så länge de gamla är pigga och klarar sig själva finns det ofta ett tillräckligt kontaktnät mellan föräldrar och barn. Men om den gamle blir sjuk så ökar kontaktbehovet och en önskan uppstår ofta att komma varandra geografiskt närmare. För den som behöver hälso- eller sjukvård på institution så kan en flyttning inte beslutas utan att godkänner det. Detta måste anses som ytterst kränkande för den enskilde och strider helt mot uppfattning om rätten av valfrihet. En långvårdspatient har rätt enligt riksavtalet för hälso- och sjukvård att flytta från en klinik inom ett landstingsområde till ett annat, förutsatt att de båda landstingen kan enas detta. Om patienten ändrar bosättning eller kyrkobokföring hon/han är intagen för sluten vård kvarstår kostnadsansvaret på det landsting i vilket patienten intagits. Detta för med sig att de långtidssjukas rätt att själv bestämma var de vill bosätta sig är beroende av vad tycker. En uppgörelse mellan landstingen om kostnadsansvaret måste snabbt komma till stånd. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ändring av riksavtalet för hälso- och sjukvården så att den långtidssjuke själv kan välja bostadsort.
mot · GB02So453 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88 :So453 om åtgärder mot bruket av snus och andra s. k. rökfria tobaksvaror Försäljningen av tobaksvaror i vårt land har stagnerat eller rentav minskat med ett markant undantag, nämligen försäljningen av s. k. rökfri tobak, framför allt snus. Försäljningen av vanligt s. k. fuktsnus ökar stadigt med ett par procent . Även s. k. luktsnus finns i ringa omfattning på den svenska marknaden, och det rapporteras ibland om lokala epidemier med bruk av luktsnus bland barn. De s. k. rökfria tobaksvarorna uppmärksammas nu internationellt. Auktoritativa instanser som , det internationella centret för cancerforskning, 1ARC, i , det amerikanska hälsovårdsdepartementet m. fl. har slagit fast att dessa tobaksprodukter är hälsofarliga och beroendeframkallande. Många länder har vidtagit kraftfulla åtgärder, i vissa fall t. o. m. totalförbud, mot snus och tuggtobak. Även i har snusets hälsorisker väckt ökad uppmärksamhet. a. har svenska experter beräknat att det inträffar fyrafem fall av cancer i munhålan p. g. a. snusning i vårt land. Detta antal cancerfall ligger i samma storleksordning som de cancerfall som beräknas uppkomma i p. g. a. Tjernobyl-katastrofen. Snusets hälsorisker är följaktligen även om de är väsentligt mindre än riskerna vid rökning långt ifrån försumbara. Snusandet är mest utbrett bland ungdomar. Det förefaller alltså inte främst fungera som ett rökavvänjningsmeder för äldre rökare. Snusandet ökar mest bland pojkar och unga män. Bland dessa har rökdebuterna minskat, men detta är knappast något som kan tillskrivas det ökande snusandet som en förtjänst. Rökdebuterna har minskat även bland flickor, utan att de har behövt börja snusa. Snarare tycks snuset för pojkarnas del fungera som en inkörsport till tobaksbruk över huvud taget. Blandbruk av omväxlande snus och cigaretter är vanligt bland unga män. Med tanke på den ökande kunskapen om snusets risker och den stadiga ökningen av snusförsäljningen (särskilt försäljningen av portionssnus för små munnar, dvs. produkter av typen Catch ) är det angeläget att vidta förstärkta åtgärder mot bruket av rökfri tobak. Åtgärderna kan utgöras av informationsverksamhet av olika slag. Man kan överväga att skärpa varningstexterna för vanligt snus och införa varningstexter även på förpackningar med luktsnus. Man kan också överväga extra höjningar av tobaksskatten just för snus och liknande produkter. Jämfört med rökning är det mycket billigt att snusa, ett förhållande som knappast motverkar snusbruket bland ungdomar. Mot denna bakgrund hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av åtgärder mot bruket av snus och andra s. k. rökfria tobaksvaror. 1987/88 So453
mot · GB02So454 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So454 av och () om registrering av sjukhusinfektioner Den slutna kroppsjukvården i omfattar ca 1,5 miljoner vårdtillfällen. Enligt amerikansk statistik kompliceras av vårdtillfällena på moderna sjukhus av sjukhusinfektion. I saknas tyvärr motsvarande registrering av infektioner och andra vårdkomplikationer men problematiken är densamma som i och en extrapolation därifrån skulle betyda minst 50 000 fall av sjukhusinfektion hos oss. De vanligaste sjukhusinfektionerna utgörs av postoperativ infektion, urinvägsinfektion, lunginflammation och allmän blodförgiftning. Sjukhusinfektion förlänger vårdtiden med vid postoperativ infektion och ned till vid urinvägsinfektion. En föriktigt uppskattad genomsnittlig vårdtidsförlängning till en kostnad av . skulle innebära en årlig extra kostnad för sjukhusinfektioner på minst 500 milj. kr. för den slutna vården i . Därtill kommer samhällets kostnader för öppenvård, sjukskrivning, arbetsbortfall samt inte minst lidande och risk för men och dödlig utgång för patienten. Färska svenska och amerikanska erfarenheter visar att kontinuerlig registrering av infektionskomplikationerna utan införandet av ytterligare infektionsförebyggande åtgärder medför en minskning av komplikationerna på . Enbart för kirurgiska infektioner beräknas en dylik registrering i innebära en besparing på minst 150 milj. kr. och dessutom minskat lidande m. m. för 6 000 patienter. Infektionssiffror kan dessutom ligga till grund för utvärdering av nya förebyggande insatser och ytterligare reduktion av infektionsrisken. En registrering har alla förutsättningar att bli en för vården inte bara humanitär utan också mycket lönsam investering. Dessutom skulle verksamheten bidra till harmonisering av vårdkvaliteten (lika vård). I är löpande registrering av sjukhusinfektionerna ett av de kvalitetskrav som måste uppfyllas för att sjukhuset skall få bedriva sin verksamhet (accreditation). Registrering anbefalls av hälsovårdsmyndigheterna numera också t. ex. i och . utgick remisstiden för lagförslaget om den Medicintekniska säkerheten. Förslaget har tillkommit mot bakgrund av bl. a. dialysolyckan i och att uppskattningsvis 50100 allvarliga tillbud på grund av tekniska apparatfel eller felaktig skötsel inträffar i svensk I föreliggande lagförslag poängteras vikten av att dylika tillbud rapporteras för åtgärdande av en . Eftesom infektionskomplikationerna utgör ett problem av en helt annan storleksordning och som visats vara klart åtkomligt för motåtgärder, bör dessa registreras och åtgärdas likaväl som de rent medicintekniska tillbuden och behandlingskomplikationerna. En regelbunden, helst årlig, sammanställning och uppföljning av resultaten bör göras. Med anledning av vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om löpande registrering av infektionskomplikationer vid svenska sjukhus. () () 1987/88 So454
mot · GB02So455 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So455 av () om ändrade regler för doseringsrekommendationer för läkemedel, m. m. Innan försäljningstillstånd medges för nya läkemedel genomförs långa och omfattande test som skall ligga till grund för doseringsrekommendationer. Utgångspunkten för sådana rekommendationer är 25-årig man på . Detta får till följd att den som avviker från dessa kriterier antingen får för liten eller för stor medicindos. När det gäller barn har detta uppmärksammats och andra doseringsrekommendationer ges. En annan grupp som drabbas av denna typ av feldosering är äldre kvinnor, som ju lever än män. Många av de mediciner som ordineras får naturligtvis orimliga biverkningar när de ges till en patient som rör sig mycket litet och som väger i stället för . En effekt av överdoseringen är kanske att patienten blir omtöcknad och inte orkar göra något alls utan blir liggande medicinförgiftad. En annan effekt som redovisas från sjukhem för äldre, ålderdomshem och är att patientens anhöriga, som med rätta tycker att modern eller fadern blivit så trött och kanske omtöcknad, avråder från medicinen. Då blir naturligtvis patienten genast mycket piggare och mer vaken. Vad som händer är emellertid att patienten också får klara sig utan medicinens läkande effekter och blir sämre på annat sätt eller får en förlängd tillfriskningsprocess. De mediciner, som är mest aktuella i sammanhanget är hjärtmediciner, lugnande medicin och insulin. har till uppgift att noga följa rapporteringen av biverkningar. Problemet är emellertid att effekter av beskrivet slag mycket sällan uppmärksammas eller rapporteras som biverkningar. Människor som är vana vid arbete inom äldrevården ser dock ofta och har uppmärksammat denna typ av biverkningar men kan naturligtvis inte ändra på de doseringar som läkaren skrivit ut. Läkaren ser emellertid inte patienten med den kontinuitet som vårdpersonalen gör varför problemet inte uppmärksammas tillräckligt av den som skriver ut medicinen. Forskningen på området är ytterst begränsad liksom omvårdnadsforskning i allmänhet, vilken inte har en enda professur, trots att befolkning blir äldre och äldre och trots att de stora åldergrupperna snart befinner sig i åldrar där det beskrivna problemet kommer att bli aktuellt. bör därför stimulera tillkomsten av forskningsprojekt som belyser frågan i ett längre perspektiv. En omedelbar åtgärd bör också vara att får i uppdrag att initiera test som skall leda till att ge doseringsrekommendationer som inte bara grundas på förutsättningar som gäller för en minoritet i samhället 25-åriga män, som väger . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att begär att regeringen hos initierar förändrade doseringstest enligt vad i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av forskning om farmakologi och äldre människor. 1987/88 So455
mot · GB02So457 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So457 av och () om pacemaker 1987/88 So457-464 Ca 2500 pacemakers opereras in i patienter i . De flesta utförs på särskilda hjärtkliniker och utförs således av specialister. Så snart en patient med pacemaker avlider opereras apparaten bort. Detta kan kanske synas oetiskt men måste göras för att man skall kunna kontrollera den och eventuellt upptäcka systemfel. har ett företag gjort reklam för återanvändande av pacemakers, varför viss oro uppstått bland människor. Det visar sig att man förfar olika på skilda sjukhus. På sjukhus där man har viss återanvändning är beslutet att pacemakern får vara högst , den rengörs direkt i olika vätskebad och skickas slutligen till i för sterilisering. Några tillbud har inte rapporterats. Andra sjukhus har inte använt sig av denna metod, därför att man anser att ansvarsförhållandena inte är lösta. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att utreda ansvarsförhållandena vid återanvändande av pacemaker. () ()
mot · GB02So461 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So461 av elle (fp) om avveckling av NUU har bl. a. till uppgift att för statens del granska och godkänna förslag till byggnadsarbeten och avskaffande av utrustning till byggnadsarbeten och anskaffande av utrustning till undervisningssjukhus i de fall där statlig investeringsersättning kan utgå enligt avtal om läkarutbildning och forskning. Detta innebär att de avtal och överenskommelser som träffas mellan staten och huvudmännen för undervisningssjukhusen styr NUU:s verksamhet. Den statliga ersättningen utgår för ny-, till- och ombyggnad samt för anskaffning av viss utrustning med av den verkliga kostnaden. Berörda sjukvårdshuvudmän har i förhandlingarna om läkarutbildningsoch forskningsavtal verkat för att den särskilda investeringsersättningen omvandlas till en driftersättning. I de avtal som träffades har en sådan omvandling skett när det gäller s. k. tjänande enhet typ centralkök och telefonväxlar samt för viss utrustning i samband med nybyggnad. I övrigt kvarstår emellertid bestämmelserna i princip oförändrade. NUU utövar sitt inflytande för i stort sett alla skeden av bygg- och utrustningsprocessen. Den principiellt viktigaste kritiken mot detta förfarande är att det medför risk för en styrning mot från vårdsynpunkt felaktiga lösningar. Sjukvårdshuvudmännen menar att NUU vid sin prövning i allt för hög grad går in och ifrågasätter lokaler, apparater m. m. som i huvudsak avser sjukvårdsverksamhet. Samrådet rör i allt för stor utsträckning detaljer. Dyrbar arbetstid åtgår för samråd och upprepade revideringar av anskaffningsplaner m. m. Sammantaget innebär vad som ovan anförts att det mest rationella vore att avveckla NUU. Det särskilda investeringsbidraget kunde i stället ersättas med ett schablonmässigt belopp som fördelas inom ramen för läkarutbildningsavtalet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att () skall avvecklas och att de medel som fördelas av nämnden i stället fördelas enligt de principer som anges i motionen.
mot · GB02So463 · 1988-01-25 00:00:00 — Motion till 1987/88:So463 av () om diabetikers ofrivilliga sockerintag Diabetiker (de som har sockersjuka) följer ofta rigoröst sina dietföreskrifter. Helt ovetande riskerar de att få i sig socker genom att t. ex. vissa laxermedel innehåller socker som inte deklareras på etiketter på svenska. Datorstyrda pumpar kan reglera insulinmängden medan en diabetikers sockerintag via läkemedel endast kan spåras av personer som kan latin. Sockermängden uttrycks på läkemedlens etikett i gram saccharum, detta uppfattas av de flesta som saccarinnatrium-sötningsmedel. De mediciner det främst gäller är vissa buldlaxativ, hostmediciner, vitaminpreparat och antibiotika. Receptfria medel köps direkt av diabetiker utan att de observerar att det innehåller socker. Sockerfria läkemedel är märkta: obs! Den dagliga dosen socker från läkemedlen kan uppgå till beroende på rekommenderad dos och typ av läkemedel. En farmaceut har berättat för mig om en diabetiker som fick behandling med antibiotika. Kuren gällde och gav socker/dag. Det betyder att patienten fick i sig mellan sju och socker under kuren. En annan diabetiker kunde inte förstå att hennes socker låg så högt trots att hon var mycket noga med att följa sina föreskrifter. Det visade sig att hon ordinerats sockerhaltigt buldlaxativ. En dos av det aktuella laxativet, som togs , innehöll lika mycket socker som en sockerbit. På burken stod sacch. Att jag tar upp denna fråga i en riksdagsmotion beror på att Apoteksbolaget inte ändrat rutinerna trots påpekande från både enskilda apoteksanställda och landsting. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att uppdrar åt Apoteksbolaget att införa svensk text på läkemedel som innehåller socker.
mot · GB02So464 · 1988-01-25 00:00:00 — av () om förlossning i hemmet När distriktsbarnmorskeorganisationen avvecklades försvann möjligheten för att inom den offentliga sjukvårdens ramar genomföra hemförlossningar. Vi borde kunna återinföra hemförlossning som ett alternativ. Det finns föräldrar som av olika personliga skäl ser förläggning på sjukhus som ett ingrepp i deras personliga liv. är hemförlossningar möjliga att genomföra under stor säkerhet: mammorna är i bättre fysiskt skick generellt än de var , de kontrolleras regelbundet med flera kontroller än tidigare genom mödravården och möjligheterna att upptäcka eventuella komplikationer på förhand har ökat genom utvecklingen av kontrollhjälpmedel. Det finns två huvudorsaker till att hemförlossning inte är möjligt: - landstingens organisation medger inte att en barnmorska på t. ex. mödravårdscentralen kan gå ifrån och lämna sin mottagning när tiden för förlossningen är inne, inte heller finns instrument och utrustning, - författningar är omoderna och tar inte hänsyn till barnmorskors eget professionella yrkesansvar utan anger att hon/han skall arbeta under förman dvs. Jag menar, att om alla kontroller under havandeskapet har visat att det kommer att bli en helt normal förlossning och det finns barnmorskor som är villiga att åta sig hemförlossning borde detta inte hindras av organisatoriska skäl eller av att författningarna inte är i takt med förbättringarna i mödravården. Den utredning som arbetat med Förlossningsvården har inte tagit upp hemförlossningar. Den borde fortsätta sitt arbete och då beakta frågan om hur hemförlossningar organisatoriskt skall kunna genomföras och se över de författningar som reglerar förlossningsvården. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen ger utredningen organisation ytterligare direktiv att se över möjligheterna för hemförlossningar både inom den offentliga sjukvårdens ram och utom.
mot · GB02So465 · 1988-01-25 00:00:00 — av och () om avveckling av Det nuvarande systemet med statliga investeringsbidrag till bestämda objekt genererar en inte obetydlig byråkrati. Det har bl. a. föranlett inrättandet av ett särskilt statligt organ - (). Nämnden har till uppgift att för statens del granska och godkänna förslag till byggnadsarbeten och anskaffande av utrustning vid kommunala undervisningssjukhus i de fall där statlig investeringsersättning kan utgå enligt avtal om läkarutbildning och forskning samt handha de uppgifter i övrigt som regeringen bestämmer. Från olika håll har kritik framförts mot NUU. () i föreslog i motion 1978/79:111 dess snara avveckling. konstaterade i sitt betänkande SoU 1978/79:39 att detta inte kunde ske innan det har klarlagts hur den statliga kontrollen på området skall vara organiserad efter avvecklingen. SOU 1981:29 kap. 3.5.5 ifrågasatte NUU:s funktion och ställning: Från högskolans sida har klagomål framförts över bristande insyn i förhandlingarna mellan NUU och sjukvårdshuvudmannen. Vi ifrågasätter om ej en betydande förenkling skulle kunna åstadkommas om investeringsbidraget ersattes med ett schablonmässigt beräknat belopp inom ramen för driftbidraget. I forskningsproposition 1981/82:106 har föredragande statsråd förståelse för att kritiken från högskoleenheterna mot NUU förts fram men konstaterar med anledning av den Andrénska kommitténs synpunkter: Gällande läkarutbildningsavtal skall enligt en överenskommelse tillämpas . I skrivelse till regeringen har statens förhandlingsnämnd anmält att parterna är överens om att ta upp frågan om det nuvarande systemet med investeringsersättning kan omvandlas till ett mer generellt utformat system och att utredningsarbetet härom skall drivas med sikte på en ändring . Vi anser att en sådan förändring skulle vara ett bidrag i avbyråkratiseringsprocessen, och eftersom har förflutit utan att något mer generellt system har införts, framför vi åter förslaget om NUU:s avveckling, ge 1 1987/88. 1987/88 So465 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att () skall avvecklas och att de medel som fördelas av nämnden i stället fördelas enligt de principer som anges i motionen. () Per Stenmarck (m) nom att det särskilda investeringsbidraget slopas. Enligt vår uppfattning finns det goda skäl för detta. De investeringsersättningar som utgår enligt bestämmelserna om statlig investeringsersättning i samarbetsavtalen och de lokala avtalen kan ersättas med schablonmässiga belopp som fördelas inom ramen för avtalen. Om investeringsersättningarna slopas behövs inte längre NUU utan kan avvecklas. Detta skulle innebära mindre byråkrati. är fortfarande tillsynsmyndighet för undervisningssjukhusen, varför en avveckling av NUU inte behöver innebära några nackdelar från statens synpunkt, och det medinflytande som utskottet i sitt betänkande 1986/87:33 ansåg staten behöva ha bör därmed enligt vår uppfattning vara väl tillgodosett.
mot · GB02So467 · 1988-01-22 00:00:00 — Motion till 1987/88:So467 av och () om invandrarkvinnors rätt till kvinnlig gynekolog Vid ett pär tidigare riksmöten har vi i motioner framfört att invandrarkvinnor bör ha rätt att bli undersökta av kvinnlig gynekolog, om de så önskar. Vi upprepar vårt motionskrav, då frågan är viktig för invandrarkvinnor från andra kulturer, t. ex. den muslimska. Utskottet uttalade i betänkande SoU 1986/87:27 att utskottet kände förståelse för de synpunkter vi framförde, men att det bör åvila huvudmännen att i första hand lösa frågan. Vi kan dela denna uppfattning, men vi anser att ett riksdagsuttalande i frågan vore av stor betydelse för frågans behandling i de enskilda landstingen. Många invandrarkvinnor kan råka ut för mycket svåra problem, ja, t. o. m. tragedier, om de vid en undersökning i samband med förlossning eller sjukdom blir undersökta av en manlig gynekolog. Det finns exempel på att muslimska kvinnor har blivit förskjutna från sina familjer i anledning av läkarundersökningar. Det bör vara en strävan från sjukvårdshuvudmännens sida att bereda de invandrarkvinnor som så önskar möjlighet att bli undersökta av en kvinnlig gynekolog. har ett sådant principbeslut, vilket är ett efterföljansvärt exempel. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att de invandrarkvinnor som så önskar bör ha rätt att bli undersökta av kvinnlig gynekolog.