mot · GB02Ub17 · 1988-03-30 00:00:00 — Motion till 1987/88:Ubl7 av m. fl. med anledning av prop. 1987/88:109 om urval m. m. till högskoleutbildning Regeringens förslag till förändrat tillträdessystem undanröjer inte de negativa konsekvenser som är en följd av dagens system: taktikläsandet i gymnasieskolan, otillräckliga förkunskaper hos de högskolestuderande och onödiga väntetider mellan gymnasieskola och högskola. Propositionen avslöjar med önskvärd tydlighet regeringens syn på tillträdesreglernas funktion: behörighetsreglerna skall ge så många som möjligt formell behörighet till högre utbildning, oavsett om detta uppfyller de kvalitetskrav som högskolan måste ställa eller ej, och urvalsreglerna skall i första hand fungera som ett fördelningspolitiskt medel för att ge olika grupper tillträde till högre utbildning. Moderata samlingspartiet anser till skillnad från regeringen att tillträdesreglerna i största möjliga mån måste beakta de sökandes faktiska kunskaper. Behörighetsreglerna skall garantera att de som antas också har tillräckliga förkunskaper för att klara av de tilltänkta studierna. Urvalsreglerna måste utformas så att de studerande antas som har de bästa förutsättningarna för att med gott resultat klara av studierna. Moderata samlingspartiet förespråkar i motionen att treårig studieförberedande gymnasieutbildning skall krävas för längre och mer krävande högskoleutbildning. Kraven på svenska och engelska i den allmänna behörigheten skall skärpas. Den av regeringen föreslagna utvidgade s. k. självprövningsrätten att äldre studerande själva skall få avgöra om de är behöriga till viss utbildning avvisas. Vid urval mellan behöriga sökande skall merparten tas in på grundval av betyg. Övriga antas i ett provurval. Sökande med utländsk förutbildning antas i särskild ordning. Utrymme skapas för att anta sökande med särskild bakgrund och/eller meriter som inte lätt kan omvandlas till meritpoäng efter en individuell prövning. Meritvärdering av arbetslivserfarenhet och proportionell kvotering mellan sökande från olika grupper avvisas. 1 motionen förespråkas möjligheter att införa viktning av betyg och konkurrenskomplettering med betyg. Hela vårt samhälle och vår kulturella utveckling är beroende av att kunskaper hålls vid liv och att ny kunskap erövras. Det ligger därför i samhällets intresse att skapa så goda betingelser som möjligt för utbildning och forskning. Även om sådana betingelser föreligger måste emellertid eftersom tillgängliga resurser är ändliga tillträdessystemet vara så utformat att det säkerställer att de för högre studier och forskning bäst lämpade också antas till den högre utbildningen. Kvaliteten i den högre utbildningen och i förlängningen betingelserna för forskarutbildning och forskning är beroende av vilka som bereds tillträde till utbildningen. Nuvarande tillträdesbestämmelser, som i sina huvuddrag gällt sedan införandet av den s. k. högskolereformen , är en starkt bidragande orsak till den gradvis försämrade kvaliteten i svensk högre utbildning. Reglerna har medverkat till dagens brist på välutbildad arbetskraft inom centrala yrkesområden och relativt sett försämrade internationella konkurrenskraft. Den högre utbildningen och forskningen skall enligt vår mening vägledas av vetenskapliga mål. Universiteten är inte först och främst utbildningsanstalter för vissa yrken utan institutioner för utveckling av det mänskliga vetandet. Starka, självständiga universitet behövs också för att bl. a. garantera ett gentemot statsmakterna oberoende tänkande och kritik. Detta är av särskild betydelse när den offentliga makten nått en sådan omfattning som i vårt land. Nuvarande organisation av den högre utbildningen och forskningen har fjärmat sig från en sådan synpunkt. Grundutbildningen har utformats för att i första hand passa arbetsmarknadens behov. Tillträdesreglernas funktion har framför allt varit att åstadkomma en förment jämlik rekrytering från olika social- och åldersgrupper till högskolan. Resultatet har bl. a. blivit större svårigheter att rekrytera forskarstuderande. En oproportionerligt stor andel av de statliga forskningsresurserna fördelas av sektorsorgan som departement och myndigheter. Den politiska styrningen av forskningen sätts därmed före inomvetenskapliga prövningar. Universitet och högskolor måste få möjlighet att spela sin ursprungliga roll om framgent skall kunna försvara sin position bland världens industrialiserade länder och därmed också bibehålla och förstärka vårt välstånd. Universitet och högskolor måste ges möjlighet att skapa hela personligheter, fria genom sin kunskap, ödmjuka inför det förflutna och ansvarsmedvetna genom sin insikt om kunskapens makt över framtiden (professor emeritus ). De förändringar vi i det följande föreslår när det gäller tillträdesreglerna till högre utbildning skall ses mot denna bakgrund. När det gäller förslag om andra nödvändiga åtgärder för att förstärka högre utbildning och forskning i hänvisar till den av oss väckta partimotionen om utbildningspolitiken (1987/88:Ub806). Nuvarande tillträdesregler har, som tidigare nämnts, i sina huvuddrag gällt alltsedan högskolereformstarten . Motiven för det tillträdessystem som då togs i bruk var bl. a. att vidga rekryteringen till högskolan och minska den sociala snedrekryteringen. Förkunskapskraven sänktes, s. k. arbetslivserfarenhet gjordes till en utslagsgivande merit vid urval till den mest eftertraktade utbildningen, proportionell kvotering mellan sökande med olika utbildningsbakgrund och ålder infördes, all högre utbildning blev totalspärrad och lottning blev det huvudsakliga urvalsinstrumentet mellan behöriga sökande till kortare utbildning i form av enstaka kurser. Det stod tidigt klart att de nya behörighets- och urvalsreglerna hade negativ effekt för rekryteringen till högre utbildning och inte minst för forskarrekryteringen. Systemet ledde till taktikläsande i gymnasieskolan, eftersom de sökandes konkurrenssituation oftast blev bättre om de kunde konkurrera med högre betyg från tvåårig gymnasieskola efter eventuell komplettering än om de skulle konkurrera med relativt sett lägre betyg från treårig gymnasielinje, och till en väntrumseffekt mellan gymnasieskola och högskola till följd av meritvärderingen av arbetslivserfarenhet. Medelåldern för nybörjarna i högskoleutbildningen steg drastiskt, framför allt för de mest eftertraktade utbildningarna. För läkarlinjen höjdes nybörjaråldern , vilket medförde att nybörjarna i genomsnitt var . Effekter i form av försämrad rekrytering till forskarutbildningen visade sig snart inom flera ämnesområden. Det visade sig också tidigt att tvärtemot ett av huvudsyftena med de nya tillträdesreglerna den sociala snedrekryteringen till högskolan förvärrades jämfört med situationen . Under den förra borgerliga regeringstiden genomfördes vissa förbättringar av tillträdessystemet . a. avskaffades möjligheterna att erhålla meritpoäng för s. k. föreningslivserfarenhet, vikten av arbetslivserfarenhet reducerades och ett antal skärpningar av meritvärderingsreglerna i kvalitetshöjande syfte genomfördes, som garantin för hur stor andel studerande som kunde gå direkt från gymnasieskolan till högskolan ökades. Mer radikala förändringar omöjliggjordes av att de partier som stod bakom högskolereformen, och socialdemokraterna, ansåg sig bundna av tidigare fattade beslut och av den socialdemokratiska oppositionens agitation mot snart sagt varje förslag till förändring av gällande antagningssystem. När den akuta situation som uppstått till följd av antagningsreglerna blev uppenbar även för socialdemokraterna hörsammade den dåvarande socialdemokratiska regeringen oppositionens krav på en ny utredning om tillträdesbestämmelserna. tillsattes och avslutade och redovisade sitt arbete . Utredningen förordade att dess förslag till förbättrade tillträdesregler skulle träda i kraft fr. o. m. antagningen . Regeringen har efter det att utredningen lagt sitt betänkande dröjt oacceptabelt länge med att presentera ett förslag för . Det nu liggande förslaget kan träda i kraft först vid antagningen . Förlorarna är de ca 140 000 nybörjare som förväntas påbörja högskoleut- Mot. 1987/88 bildning de mellanliggande två åren. Föreliggande proposition innehåller inga förslag om radikala förändringar av tillträdessystemet. Regeringens förslag utgör i första hand tekniska justeringar av tillträdesreglerna, varav flertalet utgör marginella förbättringar av ett i grunden undermåligt och skadligt system. Propositionen undanröjer inte de negativa konsekvenser som är en följd av dagens system: taktikläsandet i gymnasieskolan, otillräckliga förkunskaper hos de högskolestuderande och väntrumseffekter mellan gymnasieskola och högskola. Propositionstexten avslöjar med önskvärd tydlighet regeringens syn på tillträdesreglernas funktion: Behörighetsreglerna skall utformas så att så många som möjligt får formell behörighet till högre utbildning oavsett om detta uppfyller högskolans kvalitetskrav eller ej, och urvalsreglerna skall i första hand fördela tillgängliga platser mellan studerande från olika grupper framför att välja ut den som är bäst lämpad för studier. Regeringen har dessutom en statisk syn på urvalsfrågorna. Den förutsätter uppenbart att svårigheterna kommer att ligga i att träffa val mellan flera kompetenta sökande till skilda utbildningar. Vi tror för vår del att högskolan i stället inom inte alltför framför allt måste inrikta sig på att lägga tid och möda på att rekrytera de för olika ämnen mest lämpade studerandena. Trots att regeringen i propositionen hävdar att ingen ovidkommande hänsyn bör tas när behörighetskrav fastställs hävdar den : de regler som gäller för att få en utbildningsplats i högskolan måste stå i samklang med de mål för högskolan som lagts fast. Ett av målen för högskolepolitiken är att åstadkomma en vidgad social rekrytering. /.../ Ett medel att vidga den sociala rekryteringen är därför att underlätta övergången till högskolan från de yrkesinriktade linjerna i gymnasieskolan. som det är angeläget att varje individ har en så god grund som möjligt för sin högskoleutbildning är det viktigt att kraven på allmän och särskild behörighet inte utgör i sammanhanget ovidkommande hinder för en sådan övergång. Likaså bör vid urvalet till utbildningarna hänsyn tas till behovet av en vidgad social rekrytering. Ett av de angivna motiven för den i annan proposition föreslagna treåriga försöksperioden med en ny treårig gymnasial yrkesutbildning är lika avslöjande, nämligen att den nya yrkesutbildningen skulle ge eleverna samma valfrihet vad gäller bl. a. högre utbildning som de elever som har gått en mera teoretisk utbildning. Regeringen tycks med andra ord fortfarande tro att den sociala snedrekryteringen till högskolan kan motverkas med hjälp av tillträdesreglerna, trots att erfarenheterna från det system som infördes knappast kan vara uppmuntrande. har den sociala snedrekryteringen snarare förstärkts, trots meritvärdering av arbetslivserfarenhet, indelning av de sökande i grupper och kvotering mellan grupperna osv. Vi anser det för vår del varken möjligt eller önskvärt att i positiv riktning förändra den sociala rekryteringen till högskolan med hjälp av tillträdesreg Positiva förändringar kan emellertid åstadkommas genom insatser Mot. av föräldrar och genom den päverkan som kan utövas i de underliggande Ubl7 Om skolundervisningen utformas så att man försöker ta till vara varje enskild elevs förutsättningar på bästa sätt, om man försöker att utveckla varje elevs begåvningsprofil maximalt, kommer också rekryteringen till högskolan att förändras. Då kommer också alla studerande, som har förutsättningar härför, att kunna rekryteras till för dem och samhället lämplig utbildning. Det ligger nära till hands att misstänka att förslagen om behörighetsregler, proportionell kvotering mellan dem som kommer från treårig resp. tvåårig gymnasieskola (inkl. den treåriga försöksverksamheten), meritvärderingen av arbetslivserfarenhet m. m. bottnar i en bristande tilltro till s. k. arbetarbarns intellektuella förmåga. Vi vägrar att acceptera ett sådant synsätt. Stor betydelse för rekryteringen till högskolan har emellertid utformningen av studiemedelssystem, arbetsmarknadsutsikterna och lönepolitiken. Om man seriöst önskar förändra den sociala snedrekryteringen till högskolan torde det viktigaste instrumentet vara att tillse att det blir även en ekonomiskt lönsam investering att satsa på högre utbildning. Vårt förslag till förändrat studiemedelssystem redovisas i särskild motion. Regeringen föreslår att nuvarande krav på allmän behörighet till högskoleutbildning i huvudsak skall fortsätta att gälla, trots att utredningen föreslog att kraven skulle skärpas och att krav på minst betyget 3 i svenska och engelska motsvarande två årskurser på tvåårig linje i gymnasieskolan alltid skulle krävas. Som motiv för att frångå utredningens förslag anförs att studerande från tre- och fyraåriga linjer i gymnasieskolan blir obehöriga för högskolestudier om de har betyget 1 i svenska och engelska. Det relativa betygssystemet medför att en viss andel elever på dessa linjer inte kan få högre betyg och att de således måste komplettera sin allmänna behörighet. Jag finnér detta vara principiellt otillfredsställande. Klarare än så kan kritiken mot nuvarande relativa betygssystem i den allmänna skolan knappast formuleras. Vi delar uppfattningen att gymnasieskolans relativa betygssystem har stora negativa konsekvenser för bl. a. tillträde till högskolan. Mycket hade varit att vinna på att ersätta det relativa betygssystemet med kunskapsrelaterade betyg, där antalet betygssteg också borde vara fler än i dagens system. Högskolans tillträdesregler hade då också kunnat utformas på ett enklare och mer rättvist sätt. Vi har i annat sammanhang föreslagit ett sådant system. I avvaktan på detta måste vårt förslag emellertid utgå från dagens betygssystem. Det relativa betygssystemet till trots torde de sökande som har betyget I i svenska och engelska sällan ha de förutsättningar som krävs för att tillgodogöra sig högre utbildning. Det kommer då inte heller att vara till fyllest att kravet på bättre kunskaper i svenska och engelska möts med åtgärder inom ramen för högskoleutbildningen, vilket propositionen förordar. Vi anser därför att utredningens förslag skall bli beslut. Enligt vår mening måste tillträdesreglerna i största möjliga mån beakta Mot. de sökandes faktiska kunskaper. Behörighetsreglerna skall garantera att de Ub 17 som antas också har tillräckliga förkunskaper för att klara av de tilltänkta studierna. Urvalsreglerna måste utformas så att de studerande som har de bästa förkunskaperna och den bästa studieprognosen den största sannolikheten för att med gott resultat klara av studierna antas. Behörighetsoch urvalsreglerna skall inte användas som fördelningspolitiska instrument. Detta är vilket erfarenheterna av nuvarande system klart dokumenterat dömt att misslyckas. Det är dessutom, vilket är värre, cyniskt mot de studerande som antas utan att ha tillräckliga förutsättningar för att klara av studierna, som det innebär att vi i inte tillvaratar våra personella och materiella resurser på det sätt som är nödvändigt om vi även framgent skall bibehålla och vidareutveckla vårt välstånd. Det kan mot denna bakgrund ifrågasättas om reglerna för allmän behörighet över huvud taget fyller någon funktion. Reglerna utgör den minsta gemensamma nämnaren för de krav som alltid måste ställas för högre studier av vad slag det vara månde. För flertalet utbildningar måste den allmänna behörigheten kompletteras med särskilda behörighetsvillkor. Reglerna för allmän behörighet kan dock tjäna som viss information för presumtiva studerande, varför vi tillstyrker att begreppet tills vidare behålls. Utbildning som ställer lägre krav än vad som anges i den allmänna behörigheten bör inte klassificeras som högskoleutbildning. Enligt nuvarande bestämmelser får sökande som uppnått och har yrkeserfarenhet själv bedöma om han eller hon har de kunskaper som behövs för särskild behörighet i fristående kurser i vad avser krav på gymnasiebetyg i olika ämnen. Regeringen anför i propositionen att denna självprövningsrätt har stor betydelse för rekryteringen till fristående kurser av äldre studerande med erfarenheter från yrkeslivet och med avsikt att fortbilda sig i högskolan. Krav på att förkunskaper skall styrkas kan, enligt regeringen, utgöra ett avgörande hinder för att söka till utbildningen. Regeringen anför också att självprövningsrätten har därmed betydelse för en vidgad social rekrytering till högskolan. Regeringen föreslår därför att självprövningsrätten utvidgas till att också gälla de krav på kunskaper i svenska och engelska som ligger i den allmänna behörigheten. Antagningsmyndigheterna skall också kunna besluta om självprövningsrätt även för andra kategorier studerande vid antagning till fristående kurs. Det kan, enligt vår mening, inte finnas någon grund för att t. ex. 25:4or själva får avgöra sin behörighet medan de som är yngre tvingas att redovisa sin formella behörighet. Självprövningen vad gäller svenska och engelska för både allmän och särskild behörighet är särskilt märklig med tanke på de av utredningen föreslagna behörighetsgivande proven i just dessa ämnen. Det framgår emellertid inte klart av propositionen om utredningens förslag skall genomföras eller ej. Vi förordar att så sker. Vi kan av förenklingsskäl acceptera s. k. självprövningsrätt för vissa enstaka kurser, t. ex. vissa fort- och vidareutbildningskurser. 1 sådana fall 10 skall emellertid denna rätt ges generellt till samtliga sökande. 1987/88 förslag om en utvidgad självprövningsrätt avvisas. I tillträdesutredningen förelåg enighet om att de tre- och fyraåriga linjerna inom gymnasieskolan skall vara normalvägen till utbildning inom en stor del av högskolan. Utredningen var också enig om att det inte är rimligt att kräva fullt så mycket för andra utbildningslinjer inom den numera mycket vittomfattande högskolan. Tillträdessystemet får inte heller skapa en återvändsgränd för dem som valt fel linje i gymnasiet. Utredningen var också enig om att taktiska val av en tvåårig linje för att få bättre betyg och därmed uppnå en bättre konkurrenssituation i urvalet till eftertraktad högskoleutbildning måste motverkas. Behörighetskraven har, enligt vår mening, en viktig signalfunktion gentemot presumtiva högskolestuderande. Om man anser att det normalt krävs genomgången minst treårig gymnasieutbildning för att klara av viss högskoleutbildning bör detta också vara ett behörighetskrav. Det är självklart också så att en treårig gymnasieutbildning ger en bredare och ofta nödvändig kunskapsbas för högre studier. En språkstuderande utan historiekunskaper får t. ex. svårt att tillgodogöra sig de språkhistoriska sammanhangen. Att i ett system med ett antal ämnen uppräknade i de särskilda förkunskapskraven även ta med historia för språkstudier torde emellertid inte bli vanligt förekommande. Regeringens förslag kommer ändå att leda till en svåröverskådlig snårskog av särskilda förkunskapskrav för de olika högskoleutbildningarna. Kanske kommer viss utbildning att kräva förkunskaper i sex sju skolämnen, som alltså måste kompletteras av dem som läst fel linje i gymnasieskolan. Regeringens förslag leder trots detta till att taktiktänkandet kan bestå, så att elever väljer att gå tvåårig linje eller den föreslagna treåriga gymnasiala yrkesutbildningen för att därmed få bättre betyg. För att få högsta betyg kompletterar de sedan i lugn och ro de ämnen som behövs för att söka till högskolan. Därmed kan de konkurrera ut dem som följt uppmaningen att som bästa förberedelse för högre studier läsa på en treårig högskoleförberedande linje, men som inte lyckats uppnå samma höga medelbetyg. Enligt vår mening skall det vara möjligt att för längre och mer krävande högskoleutbildning kräva genomgången minst treårig studieförberedande gymnasieutbildning. För dem som har tvåårig linje eller fel treårig skall det finnas goda möjligheter till sammanhållen kompletterande påbyggnadsutbildning. Den nu existerande vårdklossen (ettårig kompletteringsutbildning inom vårdyrkesområdet för elever med tvåårig gymnasieskola bakom sig) kan tjäna som modell för en sådan påbyggnad. De som inte får tillräckligt konkurrenskraftiga betyg för att antas till högskolan på grund av dessa får ändå en så god kunskapsgrund efter eventuell ytterligare förkovran att de klarar det föreslagna högskoleprovet med gott resultat. De ges därmed en reell andra chans att bli antagna till eftertraktad högskoleutbildning, som de också har förutsättningarna att klara 11 av den tilltänkta utbildningen. Detta bör som sin mening ge rege- Mot. ringen till känna. Urval till allmänna och lokala utbildningslinjer Regeringen föreslår att betyg och studiefärdighetsprov skall utgöra de huvudsakliga grunderna för urval till utbildningslinjer. Fördelningen av platserna mellan gruppen för betygs- och provurval skall kunna variera mellan olika utbildningslinjer inom intervallet 1/3 till 2/3. Poäng arbetslivserfarenhet skall kunna komplettera poäng för studiefärdighetsprov. Sökande som uppnått allmän behörighet endast genom studier vid folkhögskola skall antas både genom provurvalet och genom betygsurvalet. Antagningsmyndigheterna får möjlighet att på grund av särskilda skäl anta enstaka studerande. Studerande med utländsk förutbildning skall kunna antas inom betygsurvalet genom en motsvarande bedömning. Regeringens förslag innebär en viss förenkling i förhållande till dagens system. Det är dock att märka att i betygsgruppen kommer att finnas tre undergrupper sökande med treårig gymnasieutbildning, sökande med tvåårig gymnasieutbildning (eller sökande med treårig gymnasial yrkesutbildning) samt sökande med enbart omdöme från folkhögskolan och i provgruppen kommer att finnas sökande både med och utan arbetslivserfarenhet. Till dessa grupper kommer en grupp studerande som kan antas på grund av särskilda skäl och därtill eventuellt studerande med utländsk förutbildning, för vilka propositionens förslag dock icke är helt enkla att tyda. Att sökande med folkhögskoleutbildning skall utgöra en särskild underkvotgrupp i betygsurvalet har vi svårt att förstå motiven för. Andelen studerande med sådan bakgrund kommer i det alldeles övervägande antalet fall vara så litet att den proportionella kvoteringen kommer att utesluta dem från antagning. Regeringens förslag leder dessutom till stort administrativt merarbete och kontrollproblem för att avgöra att de sökande inte har mer än den uppgivna behörighetsbakgrunden. Skilda undersökningar har visat att sökande med folkhögskolebakgrund ofta är konkurrenskraftiga i provurvalet, varför det enligt vår mening bör vara tillräckligt för dem att delta i enbart detta urval. Vårt förslag om att kräva minst treårig studieförberedande gymnasieutbildning för längre och mer krävande högskoleutbildning skulle avsevärt förenkla betygsurvalet. För utbildning med lägre krav skulle någon proportionell kvotering mellan sökande med tre- respektive tvåårig utbildning inte behöva göras betygen kunde prövas i samma grupp. Vi kan inte heller dela regeringens mycket restriktiva syn på andelen studerande som skall kunna antas efter individuell prövning. Ett strikt formaliserat urvalssystem riskerar att missa många av de högt kvalificerade studerande som har en annorlunda bakgrund, vilken inte så lätt låter sig omvandlas till meritpoäng, och vilka studerande högskolan och har behov av. Det bör enligt vår mening ankomma på antagningsmyndigheterna att fastställa hur stor denna andel skall vara. Tillsammans med antagna med utländsk förutbildning bör andelen emellertid i normalfallet aldrig överstiga 15 %av Den strävan sorn finns både i det nordiska samarbetet och inom ramen för det pågående integreringsarbetet inom den europeiska gemenskapen att riva existerande hinder på utbildningsområdet mellan länderna bör på alla sätt uppmuntras.