bet · GC01LU31 · 1988-12-31 00:00:00 — Somuttryckligen framhålls i promemorian syftar denna till en begränsad översyn inomramen för de nuvarande skadeståndsprinciperna, och de förslag till lagändringsom där framläggs skulle komma att få en förhållandevis begränsad betydelse närdet gäller att tillförsäkra ersättning åt enskilda som oskyldigt drabbats avfelaktiga myndighetsätgärder. Enligt utskottets mening krävs det en betydligtmera gmndlig och vittsyftande översyn av det allmännas skadeståndsansvar. Denav utskottet förordade översynen av reglerna för det allmännasskadeståndsansvar bör för att nå bästa möjliga resultat ske under bredparlamentarisk medverkan. Vid denna översyn bör utgångspunkten vara attansvaret skall skärpas på så sätt att det allmänna ansvarar även för skada vidfelaktig myndighetsverksamhet som uppkommer utan att någon befattningshavarevarit oaktsam. nu påvisat om brister i regleringen av det allmännasskadeståndsskyldighet och angivit som utgångspunkt för en översyn bör beaktasav den av utskottet förordade parlamentariska utredningen. Därvid bör ämnetsolika aspekter förutsättningslöst och omsorgsfullt belysas. Utredningen börsärskilt överväga vad som ytterligare kan göras för att enskilda som liditskada skall kunna få rimlig ersättning härför samt föreslå åtgärder av dennainnebörd. Utredningens uppgift blir därmed ytterst att lämna förslag tilllösningar som kan återställa allmänhetens förtroende för statens vilja att taansvar för sina handlingar. Förövrigt vill utskottet förorda att om beslutar om översyn av detstraffrättsliga tjänsteansvaret, det disciplinära ansvarssystemet ochstraffansvaret för kommunala förtroendemän, så bör samordning ske med den nuaktuella utredningen. Detav utskottet nu förordade översynsarbetet kommer emellertid att ta tid,som behovet av en lagändring som ålägger det allmänna ett störreansvar är trängande. Utskottet förordar därför att det, i enlighet med vad somanförs i motion L607, utan dröjsmål införs en skadeståndsrättsligsäkerhetsventil, som kan tillämpas om den skadelidande företagarens ellerprivatpersonens ersättningsbehov med hänsyn till dennes ekonomiska villkor ochomständigheterna i övrigt framstår som särskilt angeläget. Medhänvisning till det anförda bör , med bifall till motionerna L605,L607, L610, L611, L612, L613 och L614 ävensom till motionerna L601, L602 ochL604 i denna del, dels som sin mening ge regeringen till känna vad utskottetanfört om det allmännas skadeståndsansvar, dels hos regeringen begära förslagtill ändring i SkL genom införande av en skade- 1988/89: LU31ståndsrättslig säkerhetsventil i enlighet med vad utskottet härom anfört. delsatt utskottet under moment 2 bort hemställa 2.beträffande skadeståndsansvaret vid myndighetsutövning att med bifalltill motionerna I988/89:L601 i denna del, 1988/89:L602 i denna del,1988/89:L604 i denna del, 1988/89:L605, 1988/89:L607, 1988/89:L610,1988/89:L611, 1988/89:L612, 1988/89:L613 och 1988/89:L614 samt med avslag påmotion 1988/89:L622 dels som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört om det allmännas skadeståndsansvar i samband med myndighetsutövning,dels hos regeringen begär förslag till ändring i skadeståndslagen genominförande av en skadeståndsrättslig säkerhetsventil i enlighet med vadutskottet anfört. Skadeståndsansvaret vid myndighetsutövning (mom. 2) RolfDahlberg (m), (), (), (), StinaEliasson (c) och () anser att den del av utskottets yttrandesom börjar på s. 18 med "Med anledning" och slutar på s. 21 med"är avslutat" bort ha följande lydelse: Denallmänna debatten om det allmännas skadeståndsansvar har under en följd av åravspeglat sig i motioner (m, fp och c) till och i reservationer tillde betänkanden vari utskottet ställt sig avvisande till att spörsmålet blevföremål för utredning (se /89:LU2). Enligt utskottets mening kan detkonstateras att de nuvarande reglerna i skadeståndslagen om statens ochkommunernas skadeståndsansvar inte är generösa och att de i enskilda fall kanleda till resultat som ter sig stötande i allmänhetens ögon. Särskiltbetänkligt är enligt utskottets mening att omfattningen av det allmännasskadeståndsskyldighet inte står i samklang med den allmänna uppfattningen omvad som är rimligt och rättvist. Det har också visat sig att reglerna kan varasvåra att tillämpa i praktiken. Tiden är därför mogen för översyn av detallmännas skadeståndsansvar vid myndighetsverksamhet. Trotsatt riksdagsmajoriteten (s + vpk) avvisade kravet på en utredning om det allmännas skadeståndsansvar har som närmare redovi sats ovan (s. IO och 11) förslag till ändringar av reglerna i 3 kap.skadestånds lagen framlagts i en departementspromemoria, (Ds 1989:12) Det allmännas ansvar enligt skadeståndslagen. 1 promemorian, som på justitie ministerns uppdrag utarbetats av justitierådet , framhålls att en viss reformering av skadeståndslagens regler om statens och kommu nernas skadeståndsansvar är motiverad bl. a. med hänsyn till de erfarenhe ter som vunnits sedan reglernas tillkomst . Den nuvarande regler ingen medför enligt promemorian vissa begränsningar i ansvaret, som vis serligen inte så ofta blir tillämpliga men i enskilda fall kan te sig alltför stränga mot den skadelidande. Allmänna skadeståndsrättsliga resonemang, bl. a. möjligheten att slå ut skadorna på ett större kollektiv, talar vidareför att bestämmelserna bör närmas till vad som gäller för enskilda arbetsgivares 26 ansvar för person- ochsakskada. I promemorian framhålls att regelsystemet 1988/89: LU31 därigenomförenklas och kommer i bättre överensstämmelse med vad man på allmänhetens sidatycks anse naturligt och rimligt. Mot den angivna bakgmnden föreslås ipromemorian att den gmndläggande ansvarsregeln i 3 kap. 2 § SkL ändras så attskadeståndsansvar skall kunna inträda när fel eller försummelse begåtts isamband med myndighetsutövning. Det innebaratt ansvaret inte längre fömtsätterett så nära samband som mellan den skadevållande handlingen och detallmännas myndighetsutövning. Vidare upphävs enligt förslaget de särskildabestämmelser i 3 kap. 3 5 §§ SkL som begränsar statens och kommunernas ansvari förhållande till vad som allmänt gäller. Lagstiftningen föreslås träda ikraft den . 1anslutning till det anförda vill utskottet erinra om att justitieministern den23 informerade om resultatet av arbete.Hon framhöll därvid att hennes avsikt är att promemorian efter remissbehandlingskall läggas till gmnd för en proposition till under hösten 1989.Justitieministern uttalade vidare att det är fråga om en angelägen reform somdärför bör träda i kraft möjligt. Såvitt hon då kunde bedöma bordeikraftträdandetidpunkten kunna sättas till . mening löser förslagen i promemorian inte de problem som nuvarandeordning innebär. En betydligt mera genomgripande översyn av det allmännasskadeståndsansvar vid oriktiga åtgärder, upplysningar m. m. från myndigheterssida är därför påkallad. Som påpekas i motion L607 är det emellertidbetydelsefullt att man i avvaktan på en större översyn nu vidtar vissalagstiftningsåtgärder. Förslagen i promemorian tillgodoser i viss mån denkritik mot nuvarande ordning som framförs av motionärerna och som också kommittill uttryck i den allmänna debatten. Promemorian bör därför kunna ligga tillgmnd för provisorisk lagstiftning detta år. Det saknas dåbehov av en sådan skadeståndsrättslig säkerhetsventil som förordas i motionL607. Utskottet avstyrker därför bifall till motion L607. Somovan nämnts finns det enligt utskottets mening starka skäl att överväga vad somi ett längre tidsperspektiv kan göras för att ge den enskilde ökade möjligheteratt få ersättning för skador som orsakas på grund av fel och försummelser imyndighetsverksamhet Qfr 1 kap. 9 § regeringsformen). Det lagstiftningsarbetesom nu pågår inom på gmndval av förslagen i promemorianfår därför karaktär av provisorium i avvaktan på en mera genomgripande översynav bestämmelserna om det allmännas skadeståndsansvar i syfte att bringaregelsystemet i överensstämmelse med vad som av allmänheten uppfattas somrimligt och rättvist. En sådan översyn torde kräva en fömtsättningslös ochallsidig analys av i vilken utsträckning det allmänna bör svara för skador somuppkommer för enskilda i myndighetsverksamhet. Översynen bör därför genomförasunder bred parlamentarisk medverkan. Med hänsyn till att utvidgning av detallmännas skadeståndsansvar bl. a. innefattar komplicerade avvägnings- ochgränsdragningsproblem är utskottet inte nu berett att ange några närmareriktlinjer för hur arbetet bör bedrivas, utan det får ankomma påregeringen att i sedvanlig ordning bestämma former- 1988/89: LU31 na härför.Utskottet vill dock framhålla att en utgångspunkt bör vara att någon allmänöversyn av skadeståndsrätten inte är motiverad. Det innebär i princip attvanliga skadeståndsrättsliga gmndsatser bör gälla också vid verksamhet inomifrågakomna område. Inom ramen för det nuvarande skadeståndsrättsligaregelsystemet bör det emellertid enligt utskottets mening kunna övervägasolika förbättringar, och utskottet vill peka på några tänkbara lösningar somkan förtjäna ett närmare studium. Det bör sålunda övervägas i vad mån det ärmöjligt att skärpa reglerna så att det allmänna får ansvara för skador vidoriktigt handlande som uppkommer för enskilda även i fall då någon oaktsamhetinte föreligger (strikt ansvar). Ett alternativ kan vara att införa en omvändbevisbörda så att det allmänna för att undgå skadeståndsskyldighet måste styrkaatt vållande inte föreligger (presumtionsansvar). Väljs detta alternativ kandet vidare övervägas humvida inte det allmänna på vissa särskilda rättsområdenbör svara oberoende av vållande. Som utskottet framhållit då frågor om detallmännas skadeståndsansvar tidigare behandlats i finns det nämligenrättsområden som företer sådana särdrag att strikt ansvar kan vara motiverat.Som exempel kan nämnas områden där det allmännas verksamhet innefattarbetungande ingrepp i enskildas förhållanden. Ett steg i den riktningen har redantagits genom det förslag som framlagts i det ovan (s. 11) redovisadebetänkandet (SOU 1987:75) Översyn av betalningssäkringslagen. En närfnarekartläggning av på vilka ytterligare rättsområden ett skärpt skadeståndsansvarkan ifrågakomma framstår enligt utskottets mening som motiverad. Enytterligare fråga är i vilken utsträckning enskilda skall få gottgörelse förskada som har sin gmnd i oriktiga råd och upplysningar från myndigheter utandirekt samband med myndighetsutövning. Med hänsyn till att det vidförmögenhetsskador ofta är svårt för den enskilde att visa storleken av denskada som tillfogats honom kan det slutligen övervägas om inte ersättningen kanbestämmas under hänsynstagande till andra omständigheter än sådana som harrent ekonomisk betydelse. Sådana skadeståndsregler är inte någon nyhet isvensk rätt utan har funnits inom arbetsrätten och har relativtnyligen införts på immaterialrättens område. På dessa rättsområden harbefunnits motiverat att ersättning kan utgå för den kränkning som denskadelidande utsatts för även om han inte kan styrka att han åsamkats någondirekt ekonomisk skada. Sammanfattningsvisförordar utskottet således att frågan om det allmännas skadeståndsansvar förfel eller försummelser i myndighetsverksamhet blir föremål för utredning, vidvilken frågan om culpa-ansvaret liksom ämnets andra aspekter fömtsättningslöstoch omsorgsfullt bör belysas. Med hänsyn till frågans betydelse bör som nämntsutredningsarbetet ske under bred parlamentarisk medverkan. Utredningen börpåbörja sitt arbete utan hinder av att pågående lagstiftningsarbete på områdetännu inte är avslutat. Utskottet vill tillägga att, för den händelse riksdageni annat sammanhang skulle besluta om översyn av det straffrättsligatjänsteansvaret, det disciplinära ansvarssystemet och straffansvaret förkommunala förtroendemän, dennaöversyn bör ske i samråd med den nu aktuella 1988/89: LU31 utredningen. Statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet(mom. 3) RolfDahlberg (m), (), (), (), EwyMöller (m), (), () och () anser delsatt den del av utskottets yttrande på s. 22 som börjar med "Utskotteterinrar" och slutar med "förevarande delar" bort ha följandelydelse: Utskottetanser i likhet med motionärerna att det i skadeståndshänseende bör rådalikställighet mellan staten då den driver affärsverksamhet och enskildanäringsidkare. Det är enligt utskottets mening klart otillfredsställande attdet för staten i egenskap av avtalspart i detta hänseende finns undantag frånrättsgmndsatser som eljest gäller enligt vår rättsordning. En sådanrättsgrundsats är allas likhet inför lagen, vilket i detta sammanhang innebäratt allmänt erkända rättsprinciper skall gälla även staten som avtalspart ivanliga civilrättsliga relationer. Utskottet vill härvidlag hänvisa till atten näringsidkare såväl enligt köplagen som konsumenttjänstlagen är skadeståndsskyldiggentemot konsument som tillfogas skada på gmnd av fel eller dröjsmål, såvidainte näringsidkaren visaratt skadan inte berott på försummelse. Staten börenligt utskottets mening i sin egenskap av avtalspart omfattas av tillämpningenav nämnda lagar på samma sätt som gäller för alla andra rättssubjekt. mening är det - såsom framhållits i reservationer (m, fp, c, mp)fogade till utskottets betänkande i detta ämne (senast1988/89:LU2) - angeläget att åtgärder vidtas för att åstadkomma likställighet iskadeståndshänseende mellan statlig och enskild affärsverksamhet. Deninvändning som framförts som motiv för avslag, att sådant skadeståndsansvar kanföranleda något högre priser eller taxa, kan så mycket mindre godkännas somdetta slag av invändning ej erkänns av rättsordningen i andra sammanhang. Ettavskaffande av de särskilda friskrivningsregler på området som gäller förstatlig affärsverksamhet bör dock inte genomföras utan att frågan först utreds,något som emellertid med fördel bör kunna ske i samband med den av utskottetovan förordade fömtsättningslösa parlamentariska utredningen om det allmännasskadeståndsansvar vid myndighetsutövning. Utskottet förordar följaktligen attäven frågan om statens skadeståndsskyldighet i affärsmässig verksamhet blirföremål för utredning i parlamentarisk ordning, vilket bör geregeringen till känna. Meddet anförda tillstyrker utskottet bifall till motionema L601, L602 och L604jämväl i nu förevarande delar. delsatt utskottet under moment 3 bort hemställa 3.beträffande statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksam het 29 att med bifall till motionerna 1988/89:L60l, 1988/89: LU31 1988/89:L602och 1988/89:L604 i denna del som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om en fömtsättningslös parlamentarisk utredning. Tryckeri, 1989 30