bet · GC01SoU1 · 1988-12-31 00:00:00 — bör förnyade övervägandengöras beträffande samhällets ekonomiska ansvar för denna begränsade grupp. Utvecklingen befinner sig enligt min mening nu i ett skededär det framstår som i hög grad angeläget att regeringen i samråd medhuvudmännen för hemmen, personalen vid dessa hem och med förtroendemän ochtjänstemän hos socialnämnderna till överläggning tar upp de frågor som harberörts här. Särskild uppmärksamhet bör ägnas den grupp unga som befinner sig igränsskiktet mellan och psykiatrin. Min undersökning har således kommit att gälla denväsentliga frågan om samhällets vilja och beredskap att möta behoven hos deunga, som behöver särskilt kvalificerade insatser från samhällets sida. Det kanenligt min mening inte accepteras att regelsystemet på sätt nu sker lederutvecklingen bort från den grupp unga som systemet är satt att skydda. Som ett led i vården på hemmet får den unge tas in på enlåsbar enhet. En sådan enhet är genom sin personaltäthet och den lokalmässigautformningen särskilt inrättad så att den unge skall kunna stå under särskiltnoggrann tillsyn. Vård på sådan låsbar enhet får pågå högst . Av behandlingsskäl får vid flera hem den unge stanna kvarpå en sådan låsbar enhet . Man låter därvid inom denangivna tidsfristen med stöd av en undantagsregel vården övergå i öppnareformer. Det finns skäl som talar både för och emot en sådanordning. Jag redovisar mina överväganden i den delen och finner slutligen attdetta är en fråga som bör tas upp vid de överläggningar som enligt vad föruthar sagts bör äga rum. En central fråga gäller på vilket sätt den kunskap sompersonalen vid hemmet får om den unge bäst skall kunna tas tillvara sedanbehandlingen vid hemmet avslutats. Enligt de regler som gällde tidigare hadehemmet ett ansvar för den unge såväl som den unge vistades i somutom skolan. Några regler som på så sätt skapar garantier för en effektiveftervård finns . Detta har lett till att hemmet i många fall efterutskrivning helt förlorar kontakten med den unge. De stora värden som ligger iden kunskap som har nåtts om den unge och i de relationer som har uppkommit gårhelt förlorade. Vid många hem söker man finna lösningar som möjliggör enfortsatt kontakt med den unge. Bl.a. förekommer s.k. eftervårdskontrakt. Enförutsättning för sådana kontrakt är att socialnämn- den ärvillig att medverka. Många kommuner avhåller sig av kostnadsskäl 1988/89:SoUl från att i en sådan ordning finna en form för eftervården. Det framstår som i hög grad angeläget att de kunskaper ocherfarenheter som personalen vid hemmen fårbättre tas till vara än vad nu är fallet. Jag har därför ansett det särskiltangeläget att den frågan tas upp vid de överläggningar som bör komma tillstånd. Hemmen för särskild tillsyn skall tillgodose kvalificeradebehandlingsbehov hos svårt störda ungdomar. De erfarenheter personalen når kanbättre tas tillvara i en nära samverkan mellan hemmen. Den undersökning som gjorts ger anledning till antagandeatt hemmen står isolerade från varandra. Från många håll framhålls atterfarenhetsutbyte, utbildning och vägledning starkt begränsats med den riskför standardsänkning och ojämn vårdkvalitet detta kan leda till. Särskiltframhålls att personalutbildningen eftersatts. Det är nödvändigt att inom ramen för sintillsynsfunktion medverkar till en bättre kontakt mellan hemmen och attstyrelsen verkar för att personalen ges den utbildning och fortbildning som ärnödvändig för att hemmen skall kunna tillgodose behoven hos de mest utsattaungdomarna. Efter en överenskommelse mellan statens förhandlingsnämndoch de båda kommunförbunden godkände en ny konstruktion avstatsbidragen till missbrukarvården som bl.a. omfattade bidragen till des.k. § 12-hemmen (prop. 1984/85:151,SoU 1984/85:26). Statsbidragen till driften av hem för vård eller boenderesp. till alkoholpolikliniker och vårdcentraler för narkotikamissbrukareslogs ihop till ett gemensamt statsbidrag. Ett viktigt syftemed sammanslagningen var att luckra upp gränsen mellan institutionsvård ochöppen vård. Större delen av statsbidraget går till kommunerna, som harhuvudansvaret för den vård som bidragen avser. Statsbidraget utgår i form avkommunbidrag, platsbidrag och omstruktureringsbidrag. Regeringen har gett riksrevisionsverketi uppdrag att analysera effekterna av det nuvarande statsbidragssystemet tillmissbrukarvården m.m. Statsbidragssystemet är också föremål för granskning hosriksdagens revisorer. behandlade i sitt justeradebetänkande SoU 1987/88:17 om anslag till socialt behandlingsarbete m.m. medanledning av en motion (s) bl.a. en fråga om statsbidragens användning förmissbrukar-vård, särskilt beträffande vård av unga. Utskottetanförde sammanfattningsvis (s. 21). Enligt utskottets mening talar mycket för att detnuvarande statsbidragssystemet har negativa effekter framför allt för vårdenav de mest utsatta ungdomarna. Detta är i så fall utomordentligt bekymmersamt.Utskottet anser att denna fråga måste följas med stor uppmärksamhet. Då enöversyn av statsbidragssystemet pågår och nuvarande avtal löper ut finnsemellertid inte nu skäl för något initiativ från sida. 1988/89: SoU 1 Socialberedningen (S 1980:07) fick genomtilläggsdirektiv i uppdrag att belysa frågan om avgränsning och samverkanmellan och kriminalvården när det gäller unga lagöverträdare. Ibetänkandet (Ds S 1984:15) insatser för ungdomar togberedningen upp vissa frågor i samband med missbruk och kriminalitet. Iregeringens proposition 1984/85:171 om särskilda insatser inom socialtjänstenför ungdomar i samband med missbruk och kriminalitet m.m. lades fram förslag isyfte att förtydliga ansvar för ungdomar. Förslagen avsåg bl.a.att motverka tendenser att i ökande utsträckning döma ungdomar till påföljdinom kriminalvården. beslut med anledning av denna proposition (SoU1984/85:31, rskr. 356) innebar bl.a. ändringar i LVU så ati socialnämnderna kanbesluta om att den unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utseddkontaktperson eller delta i behandling i öppna former inom socialtjänsten.Vidare höjdes åldersgränsen vid vilken LVU-vård senast skall upphöra till 21år. Motsvarande ändringar skedde i LUL och BrB. 1 betänkandet (SOU 1986:20-21) Barns behov och föräldrarsrätt har socialberedningen behandlat frågan om tvångsomhändertagande av unga.Beredningen har föreslagit att LVU skall ersättas med en helt ny lag. Ensärskild utredare (f.d. justitieombudsmannen ) fick iuppdrag att göra en viss översyn av LVU mot bakgrund av bl.a.sociaiberedningens förslag. Utredaren har redovisat sitt uppdrag i betänkandet(Ds S 1987:3) Översyn av LVU. Betänkandet innehåller inte några förslag om nyreglering i LVU av vården vid hemmen för särskild tillsyn. Betänkandena harremissbehandlats och bereds inom . Regeringen härden beslutat attsocialberedningens arbete skall upphöra samt uppdragit åt attgenomföra en utvärdering av socialtjänstlagen m.m. Styrelsen skall bl.a.utvärdera socialtjänstlagstiftningens praktiska tillämpning beträffande barnoch ungdomar, främst utsatta grupper. Förslag bör bl.a. lämnas om hur enförbättrad samverkan mellan olika samhällsorgan skall kunna komma till stånd.Uppdraget skall slutredo-visas . har beslutats om ändringar i reglerna föråtalsunderlåtelse m.m. (prop. 1987/88:135, JuU 36, rskr 403). I propositionenhärom uttalar departementschefen sin avsikt att senare återkomma tillspörsmålet om ytterligare förändringar i påföljdssystemet för ungalagöverträdare bör vidtas. En fråga som då blir aktuell är om det är lämpligtatt införa någon form av samhällstjänst. Inom pågår ettarbete med att ta fram underlag för regeringens ställningstagande i denna del.Arbetet bedrivs med inriktningen att ett sådant ställningstagande skall kunnaske under innevarande år. Utskottetsbedömning 1988/89:SoUl De unga lagöverträdare som vårdas vid s.k: § 12-hem kräverintensiva behandlingsinsatser av kvalificerad personal. Ungdomarna uppvisarofta en komplicerad problembild med avancerad brottslighet, missbruk, relationsstörningaroch andra psykiska problem. Enighet har rätt om att hemmen inte kan undvarasför ett mindre antal svårbehandlade ungdomar. Samstämmigheten har även gälltvikten av att vården utvecklas för att bättre möta ungdomarnas särskilda vårdbehov. De uppgifter som redovisats om resursbrist vid hemmen ochotillräcklig eftervård är alarmerande och ger anledning till överväganden påskilda fält som rör hemmen. De överväganden som krävs gäller utformning avstatsbidrag, hemmens upptagningsområden, kontinuitet i vården och eftervård,personalutbildning m.fl. frågor. Det bör exempelvis övervägas om inte störreupptagningsområden än landstingsområdet kan skapas genom samverkansavtalomfattande två eller flera län. 1 sammanhanget kan erinras om utskottets tidigarekonstaterande att mycket talar för att det nuvarande statsbidragssystemet harnegativa effekter framför allt för vården av de mest utsatta ungdomarna. Statsbidraget på området är emellertid föremål föröversyn. Flertalet frågor ryms inom ramen för pågåendeutvärdering av socialtjänstlagen. Huvudmannaskapet för hemmen för särskild tillsyn övergickfrån staten till landstingskommuner och kommuner så relativt sent som 1983.Utskottet, som också vill erinra om att förslag om översyn av LVU förnärvarande bereds inom , anser inte att haranledning att nu ompröva huvudmannaskapet. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion So208 (m). I motion So236 av m.fl. (fp) begärs etttillkännagivande av vad i motionen anförts om tvångsomhändertagande av barn(yrkande 5). Motionärerna framhåller att måste garanterastillräckliga resurser, fortbildning och kontinuerlig utveckling avarbetsmetoderna inför insatser före och efter omhändertaganden. Insatsernaskall syfta till återförening med föräldrarna så snabbt som möjligt i samtligafall där detta framstår som möjligt. Vidare måste socialnämnden ha kvarnuvarande möjlighet att förhindra skadliga flyttningar. Motionärerna anser attdet är särskilt angeläget att socialvården utökar sitt ansvarstagande förungdomar som hamnat i missbruk, prostitution eller kriminalitet.Tonårsinstitutionerna måste få resurser och vårdprogram, som möjliggör eneffektiv återuppfostran och gränssättning. Socialberedningen hade genom tilläggsdirektiv iuppdrag att göra en översyn av lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser omvård av unga (LVU). avgav beredningen betänkandet (SOU 1986:20)Barns behov och föräldrars rätt - arbete med utsatta familjer.I betänkandet redovisas bakgrundsbeskrivningar beträffande barns behov ochutveckling samt överväganden och en rad förslag till ändringar i det nuvaranderegelsystemet. förordnades dåvarande justitieombudsmannenTor Sverne att som särskild utredare företa en översyn av LVU med utgångspunkti socialberedningens förslag. redovisade Sverne betänkandet (Ds S1987:3) Översyn av LVU. Detta betänkande och socialberedningens ovannämndabetänkande har remissbehandlats och bereds i . Socialberedningen har föreslagit en helt ny lag som skallersätta LVU. I den nya lagen betonas frivilligheten starkt. Beredningen anseratt mer stringenta kriterier för omhändertaganden bör skapas. Barnets värdbehovmåste vara avgörande när ett omhändertagande aktualiseras. Detta vårdbehovmåste kartläggas på ett betydligt klarare och allsidigare sätt än . Detkrävs därvid att man även klargör sambandet mellan en förälders svårigheter ochbarnets vårdbehov. Enligt beredningen bör man så långt möjligt undvika snabbaomhändertaganden. Utredningen angående familjens förhållanden skall ses som enförändringsprocess där utredningsmomentet skall ske sida vid sida med stöd-ochhjälpinsatser. Innan förslagen beträffande insatser mer slutligt formulerasbör vidare socialnämnden få möjlighet att vid ett förberedande sammanträdediskutera tillsammans med familjen m.fl. den analys och problembeskrivning somutarbetats. Sedan barnet omhändertagits bör syftet med placeringen vara att denför en period tjänar som en bas i det fortsatta arbetet på att hjälpa barn ochföräldrar att leva tillsammans. Vårdplaner bör upprättas i såväl LVU- somSoL-placeringar. Dessa bör utarbetas i samarbete mellan socialarbetaren,föräldrarna och familjehemsföräldrarna. Den särskilda utredaren har bedömt att den nuvarande lageni huvudsak kan bibehållas. Han föreslår emellertid en rad förändringar i såvälLVU som socialberedningens förslag. Förutsättningarna för tvångsingripandeformuleras därvid mindre restriktivt än i beredningens förslag. I bägge förslagen betonas socialnämndens ansvar för attden unges behov av umgänge med föräldrarna så långt möjligt tillgodoses. Viktenav en noggrann uppföljning av vården understryks. I fråga om flyttningsförbudvid tvångsplaceringar föreligger överensstämmelse mellan förslagen. Till skillnadfrån socialberedningen anser den särskilde utredaren att flyttningsförbud intekan undvaras i frivilligfallen. Regeringen beslutade att socialberedningensarbete skulle upphöra och uppdrog därvid åt att genomföra en utvärdering av socialtjänstlagen. Uppdragen omfattar bl.a. socialtjänstlagens praktiska tillämpning beträffande barn och ungdomar, främst utsatta grupper. Social styrelsen bör i sina överväganden särskilt beakta behovet av specialiserade 77 insatseroch av metodutveckling. Frågor om ett effektivare utnyttjande av 1988/89:SoUltillgängliga resurser bör behandlas liksom frågor om lämplig avvägning mellanolika vårdformer med hänsyn till de behov som finns. Förslag bör lämnas om hurförbättrad samverkan mellan olika samhällsorgan skall kunna komma till stånd.Socialtjänstens samverkan med såväl barn- och ungdomspsykiatrin somvuxenpsykiatrin bör i detta sammanhang särskilt bedömas. Även frågor om utbildningav personal skall tas upp. Uppdraget skall redovisas . Motionärerna tar upp frågor som står i förgrunden underpågående översyn av LVU. De utredningar som utgör underlag för översynen belyserfrågor om insatser för unga i problemmiljöer eller meddestruktiva beteenden. Utskottet vill också erinra om socialstyrelsensutvärdering av socialtjänstlagen och om pågående översyn av statsbidraget tillmissbrukarvården. Utskottet anser att beredningen inom avutredningarna om LVU bör avvaktas innan det finns skäl för attöverväga åtgärder i saken. Motion So236 (fp) yrkande 5 avstyrks således. Sexuella övergrepp mot barn I motion So236 av m.fl. (fp) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omåtgärder för att tillgodose behovet av utbildning av personal som handläggerärenden orh sexuella övergrepp mot barn (yrkande 3) samt att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om enutvärderingsmodell för sexuella övergrepp mot barn (yrkande 4). Motionärernaanför att en utredning om övergrepp måste handhas av särskilt intresserad ochutbildad personal, inte minst på polis- och åklagarsidan. Det är nödvändigt,framhålls det, att samordna rättsväsende, socialförvaltning och aktuellavårdinsatser. En samverkansmodell med fasta rutiner skulle bäst kunna garanteraen tillfredsställande gemensam bas för såväl sociala som rättsliga åtgärder.Försök med organisations- och utredningsmodeller förekommer på olika håll. Detär enligt motionärerna angeläget att fastställa en grundläggandeprincipmodell för tillämpning i hela landet vid sexuella övergrepp mot barn ochmed särskilda regler för incestfallen. I motion So603 av m.fl. (fp) yrkas, medhänvisning till motion A801, att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts angående handläggningen av incestärenden (yrkande2). Motionärerna framhåller att flickor som utsatts för incest eller andrasexuella övergrepp, men också deras föräldrar, måste få stöd för att orka föraen process mot förövaren. Socialtjänst, barnpsykiatri, skolan och mödra- ochbarnhälsovård måste samverka kring detta problem. regler för bemötandeoch hantering av dessa ärenden måste upprättas. Bakgrund 1988/89:SoUl , , riksåklagaren ochdomstolsverket redovisade 1985 skriften Misshandel och sexuella övergrepp motkvinnor och barn med råd om handläggning i bl.a. incestfall. Råden riktar sigtill berörda inom rättsväsendet, och hälso- och sjukvården ochdiskuterar bl.a. skilda former för samarbete mellan myndigheterna. har redovisat en promemoria angåendesexuella övergrepp mot barn inom familjen (91/85 Sexuella övergrepp mot barninom familjen). Promemorian, som syftar till att ge information om problemenoch deras omfattning i förhoppning om att detta skall öka möjligheterna attutreda och förstå problemen och att hjälpa de utsatta barnen och derasfamiljer, är indelad i två delar. I den första delen görs bl.a. ett försök attdefiniera "sexuella övergrepp" samt ange omfattningen av problemet.Den andra delen innehåller bl.a. en beskrivning av socialnämndens ansvar samtbeskrivningar av hur samarbete mellan olika instanser kan organiseras. Ipromemorian understryks behovet av dels saklig information om problemet, delsutbildning av all berörd personal och dels samarbete mellan olika myndigheter. planerar att ge ut ytterligare råd i ämnetför personalen inom vårdområdet. En arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet (BRÅ) medföreträdare för berörda myndigheter m.fl. utreder sexuellaövergrepp mot barn. Arbetsgruppen, som utsågs , skall följa deinsatser som görs för att komma till rätta med övergreppen och utarbeta förslagom hur personal inom främst socialtjänst, sjukvård och rättsväsende skall kunnaförbättra och effektivisera sina insatser. Arbetsgruppen avser att lämna ettfaktaunderlag kring övergreppen, ärendenas handläggning och alternativabehandlingsmodeller m.m. Gruppen skall också redovisa en lämplig modell församhällets stöd- och hjälpåtgärder. Rapporten beräknas bli färdig kringkommande årsskifte. En kartläggning av brottsstatistik och genomgång avforskning på området utförd inom BRÅ utgör en del av underlaget för gruppensarbete. Gruppen har även kontakt med barnpsykiatrisk expertis vid som - i samarbete med bl.a. -bedriver ettutvecklingsprojekt på området. På regeringens uppdrag har BRÅ genomfört en undersökningrörande brottsofferjourer och behovet i övrigt av stöd- och hjälpåtgärder åtbrottsoffer. BRÅ har avslutat detta arbete och föreslår bl.a. attpersonal inom socialtjänst och sjukvård bör ges möjlighet att i störreutsträckning än nu är fallet uppmärksamma brottsoffrens problem (BRÅ utredning1988:1). Förslaget är föremål för regeringens överväganden. Inom övervägs även ändringar iskärpande riktning i bestämmelserna om sexuellt utnyttjande av underårig (BrB6:4). gäller bestämmelser om rätt till ettsärskilt juridiskt biträde för målsäganden i brottsmål. I mål som rör allvarliga sexualbrott skall målsägandebiträde i allmänhet förordnas. Biträdet skall stödja och hjälpa målsäganden i olika hänseenden vid förundersökning och rättegång. Samarbetemellan olika myndigheter när det gäller sexuella övergrepp mot 1988/89:5)001barn har prövats i bl.a. och . Eskilstuna-modelleninnebär att den som får en anmälan ser till att insatserna samordnas så attbarnet får effektiv och skonsam hjälp. Kärnan i gruppen utgörs avrepresentanter för barn- och ungdomspsykiatri, polis och socialtjänst. I enstörre grupp ingår åklagare, barnläkare, vuxenpsykiater, gynekolog ochungdomsmottagning. I den större gruppen diskuteras rutiner och samordning ochdet sker ett utbyte av kunskaper och erfarenheter. I den mindre gruppen kansamarbete ske i enskilda ärenden förutsatt att de är aktuella för alla.Samarbetet syftar till en snabb och skonsam handläggning. 1 bildades en länsgrupp förbarnmisshandelsfrågor . Gruppen har också ägnat sig åtfrågor om sexuella övergrepp på barn. I "Östgötamodellen" har man enorganisation som består av länsgruppen med representanter för socialförvaltning,BUP/PBU, barnklinik, åklagare och polis. Till länsgruppen är knuten enreferensgrupp bestående av representanter för instanser i länet som på olikasätt berörs av barnmisshandelsproblematiken. Här ingår exempelvisomsorgsstyrelsen, kvinnokliniken, skolhälsovården, länspolischef,kommunförbundets länsavdelning, barnmedicinsk klinik, vuxenpsykiatri, länsrättm.fl. finns dessutom en lokal grupp i bestående avrepresentanter ur länsgruppen. behandlade frågor om sexuella övergreppmot barn i betänkandet SoU 1984/85:14 s. 23 f. Utskottet anförde följande. Utskottet har med stort allvar tagit del av de uppgiftersom kommit fram om omfattningen av sexuella övergrepp mot barninom familjen. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är en fråga avyttersta vikt att förebygga sexuellt utnyttjande av barn och att behandla ochhjälpa de barn och familjer som ändå drabbas. Utskottet vill också starktunderstryka nödvändigheten av att den personal som i olika sammanhang kommer ikontakt med barn som har utsatts för sexuella övergrepp inom familjen förmårinse vad som hänt och inte drar sig för att snabbt och beslutsamt vidta de förbarnen bästa åtgärderna. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse attåtgärder för att förbättra informationen till - och därmed handlingsberedskapenhos - berörd personal om sexuella övergrepp vidtagits av socialstyrelsen.Kommunförbundets initiativ i dessa delar bör också framhållas. Dessa frågor börockså tas upp som ett reguljärt inslag i utbildningar för personal som skallarbeta med barn och ungdom samt berörd personal inom rättsväsendet. Utskottet vill vidare understryka att myndigheternashandlande vid fall av misstänkt övergrepp måste präglas av omtanke om barnen. Framför allt får man inte avfärda ett barns uppgifter om att det har utsatts för sexuellt övergrepp, utan varje sådant ärende måste utredas med den yttersta omsorg. Härvid måste barnet i så stor utsträckning som möjligt skonas från upprepade förhör hos olika myndigheter. Det material för information och utbildning såvitt gäller förundersökning och rättegång i mål om ansvar för bl.a. sexualbrott samt den lärobok i förhörsteknik som kommer att föreligga, bör kunna bidra till att förbättra barnens situation vid utredningen av misstänkta fall av incest. Utskottet konstaterar i övrigt att ett intensivt arbetepågår på olika håll /89:SoU 1 att försöka komma till rätta medproblemen med sexuella övergrepp inom familjen. Det är angeläget att dettaarbete fortsätter och att mera ledning kan ges de berörda myndigheterna, bl.a.socialnämnden, som har ansvaret för att barnen får det skydd och den omsorg somde behöver. Någon åtgärd torde dock inte vara erforderiig med hänsyntill den uppmärksamhet dessa frågor redan har fått. behandlade utskottet ett motionsyrkande (fp) omåtgärder för att tillgodose behovet av utbildning av vårdpersonal angående skadoruppkomna på grund av misshandel av barn och kvinnor (SoU 1987/88:22 s. 24).Utskottet erinrade därvid bl.a. om vad som tidigare anförts i betänkandet SoU1986/87:27 i saken, nämligen: Utskottet vill---- understryka vikten av att all personaloch inte minst personaleninom hälso- och sjukvården har tillräckliga kunskaper för att kunna stödja ochhjälpa de misshandlade kvinnor och barn som de kommer i kontakt med i vården. Utskottet konstaterar att ett antal projekt nugenomförts och pågår för att förbättra vårdpersonalens möjligheter att ge engod vård. Utskottet vill i sammanhanget också erinra om de värdefulla insatsersom görs från kvinnojourernas sida för de misshandlade kvinnorna och barnen.Det är angeläget att arbetet med dessa frågor fortsätter och inte stannar videnstaka insatser. Utskottet förutsätter emellertid att liksomandra berörda myndigheter noga följer utvecklingen och tar de initiativ sombehövs. Utskottet ansåg därvid att det inte fanns något behov avåtgärder från sida och avstyrkte de då aktuella motionerna. Utskottet vidhöll denna uppfattning vid vårens behandhng(SoU 1987/ 88:22). Utskottet tillade endast att genom den registrering av allaskadefall som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården, som socialstyrelsenutreder på uppdrag av regeringen, kommer kunskaperna om problemen att kunnaförbättras och därmed även underlaget för de fortsatta insatserna. har behandlat frågor ombrottsoffrens situation i betänkandet JuU 1987/88:37. Utskottet har därvidanfört (s. 9).