bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Något hinder att döma till straff enligt båda de tillämpliga lagmmmentorde inte föreligga (jfr prop. 1970:57 s. 94). 4.3 Olovligbefattning med företagshemlighet 1988/89:LU30 Bilaga 3 Enligt 3§ i regeringens lagförslag skall den som anskaffar en företagshemlighet medvetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom harberett sig tillgång till denna genom företagsspioneri dömas till ansvar förolovlig befattning med företagshemlighet. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL,men förfarandena i fråga torde i viss omfattning redan nu vara brottsliga såsomhäleri eller annat brott. Eftersomdet är anskaffandet som sådant som straffbeläggs i lagmmmet uppkommer påsamma sätt som angivits vid brottet företagsspioneri en konflikt med regleraaom anskaffarfrihet. Tillämpningsområdet för förevarande lagmm kommer därförinte att omfatta fall då någon anskaffar en företagshemlighet i avsikt att denskall publiceras. Med hänsyn till intresset av ett fritt informationsflöde fårdet godtas att ansvar för olovlig befattning med företagshemlighet i vissa fallinte kan inträda. Det väsentliga i sådana fall är att den som urspmngligenangripit företagshemligheten genom företagsspioneri kan fällas till ansvar. Attnågon begagnar sig av de rättigheter som den yttrandefrihetsrättsligalagstiftningen ger och anskaffar en företagshemlighet i publiceringssyfte kanalltså inte anses som ett obehörigt angrepp på hemligheten. I sammanhanget börvidare påpekas att det av den föreslagna nya 2 § också följer att anskaffandetav företagshemligheter som sker i syfte att allvarliga missförhållanden inomett företag skall offentliggöras faller utanför det straffbara området. 4.4 Skadeståndsansvar vid företagsspioneri m. m. 4§ i regeringens lagförslag innehåller en bestämmelse om skadeståndsskyldighetför den som gör sig skyldig till företagsspioneri eller olovlig befattning medföretagshemlighet. Lagmmmet stadgar att den skada skall ersättas som uppkommergenom brottet eller genom att företagshemligheten utnyttjas eller röjs. För attskadeståndsansvaret skall omfatta andra skador än de som uppkommer genom självabrottet har som villkor angivits att utnyttjandet eller röjandet skall varaobehörigt. Vad som i sistnämnda avseende skall anses som obehörigt blir attbedöma med ledning av den nya 2 §. Det innebär bl. a. att en person som på ettolovligt sätt bereder sig tillgång till en företagshemlighet, som innefattaruppgift om olagliga förfaranden inom företaget, och som därefter överlämnaruppgiftema till bl. a. vederbörlig myndighet kan dömas till ansvar förföretagsspioneri och bli skyldig att ersätta den skada som uppkommer genomsjälva brottet. Han kan däremot inte hållas ansvarig för den skada somnäringsidkaren åsamkas genom att uppgifterna utnyttjas eller röjs. Skälet är,som framgått, att utnyttjandet eller röjandet inte är obehörigt. 4.5 Skadeståndsansvar vid avtalade tystnadsplikter I5 § i regeringens lagförslag finns regler om skadeståndsansvar för den som obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han i förtro ende fått del av i samband med en affärsförbindelse med en näringsidkare. Lagmmmet motsvaras närmastav 3 § andra stycket IKL men har ett 1988/89:LU30 vidare tillämpningsområdedärigenom att det omfattar såväl tekniska Bilaga 3 förebilder som andraföretagshemligheter. Denföreslagna bestämmelsen anges i propositionen bygga på att det föreligger ettkontraktsförhållande mellan parterna såvitt gäller utlämnandet och mottagandetav företagshemligheter (prop. s. 63). 6§ i förslaget innehåller bestämmelser om skadeståndsansvar för arbetstagaresom obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han fått del av isin anställning. Paragrafen kan sägas sanktionera förfaranden som enligt 3 §IKL kan föranleda straff och skadeståndsskyldighet eller som kan medföraskadeståndsansvar för åsidosättande av avtalsvillkor om tystnadsplikt. Liksomi fråga om 5 § bygger enligt propositionen 6 § på att någon genom avtalförpliktat sig att inte lämna ut information som kan leda till skada förarbetsgivaren. Tystnadsplikt för en arbetstagare kan följa av särskilda avtalmellan honom och arbetsgivaren eller av kollektivavtal. Följer tystnadspliktenav kollektivavtal blir som framhålls i propositionen skadeståndsreglerna ilagen om skydd för företagshemligheter inte tillämpliga utan skadeståndsfråganskall då bedömas enligt medbestämmandelagen. Eftersomden föreslagna lagen är avsedd att skydda även företagshemligheter i detallmännas affärsdrivande verksamhet (se prop. s. 54) kommer 6 § att blitillämplig på vissa offentliganställda. Till skillnad från privatanställda haroffentliganställda inte någon avtalad tystnadsplikt utan deras skyldighet attinte röja hemlig information regleras i sekretesslagen. Avden lämnade redogörelsen framgår att förslaget i propositionen inte innebär attnågon lagstadgad tystnadsplikt införs för parteraa i ett affars-eller anställningsförhållande.Endast i de fall en part uttryckligen eller underförstått genom avtalförpliktat sig att inte till skada för motparten röja information eller dåtystnadsplikten följer av sekretesslagen eller annan lag blir 5 och 6 §§tillämpliga. I så måtto innebär de i paragraferna intagna bestämmelserna såvittavser den privata sektom endast ett lagfästande av vad som gäller förnärvarande. Enligt allmänna regler om skadestånd i kontraktsförhållanden kannämligen ersättningsskyldighet uppkomma när en part åsidosättersina förpliktelser på gmnd av avtalet. För de offentliganställda som bryter motsin tystnadsplikt regleras skadeståndsskyldigheten avbestämmelserna i skadeståndslagen. Det huvudsakliga syftet med reglenia i 5 och6 §§ blir därmed att det utanför kollektivavtalssammanhang öppnas enmöjlighet för tillämj)-ning av bestämmelsen i 9 § vid angrepp påföretagshemligheter hos enskilda näringsidkare eller i det allmännasaffärsdrivande verksamhet. Detta innebär att skadeståndet kan beräknas på ettför den skadelidande förinån-ligare sätt än vad som följer av allmännaskadeståndsrättsliga principer. Eftersomde båda lagmmmen i sig själva inte medför någon lagstadgad tystnadsplikt uppkommer inte några avgränsningsproblem i förhållande till det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet. De anställda i det allmännas affärsdrivande verksamhet kommer således även i fortsättningen att åtnju ta samma meddelarskydd som andra offentliganställda. I fråga om arbets- 90 tagare i det privatanäringslivet är förhållandet det att TF m.fl. författ- 1988/89:LU30 ningar intetorde hindra enskilda att avtala om inskränkningar i yttrande- Bilaga 3friheten. En konsekvens härav anses vara att avtalade tystnadsplikter brytermeddelarskyddet. Om t. ex. en arbetstagare, som i sitt anställningsavtalutföst sig att inte röja arbetsgivarens företagshemligheter, lämnar uppgiftertill massmedierna i strid med avtalet torde han således varken enligtgällande ordning eller efter ett genomförande av de nu föreslagna lagreglerna kunna undgå skadeståndsskyldighet med hänvisning till bestämmelserna ommeddelarfrihet. Om arbetstagarens tystnadsplikt inte uppkommit genom ettuttryckligt avtal utan är en följd av den gmndläggande principen omlojalitetsplikt i anställningsförhållanden får det från rättslig synpunkt ansesmera ovisst humvida den anställde åtnjuter meddelarskydd eller ej när hanlämnar uppgifter för publicering. Det bör understrykas att oklarheten när detgäller omfattningen av meddelarskyddet redan finns och att rättslägetinte påverkas av humvida förslagen i propositionen genomförs eller ej.Framhållas kan också att frågan om meddelarskyddet har betydelse främst i defall en arbetstagare eller en part i ett affärsförhållande framträder öppet somuppgiftslämnare. Väljer han att lämna ut uppgifterna anonymt gäller regleraa omanonymitetsskydd i TF och andra författningar fullt ut. I praktiken kan det dåofta vara svårt för näringsidkaren att styrka vem som röjt en företagshemlighetför massmedierna och därmed att föra en skadeståndsprocess. Eftersomrättsläget beträffande meddelarskyddet vid avtalade tystnadsplikter inte ärhelt klart framstår det särskilt i vissa anställningsförhållanden somangeläget att partema genom avtal uttryckligen reglerar omfattningen avtystnadsplikter rörande företagshemligheter. Först då sådana avtalsvillkorföreligger kan parterna med någorlunda säkerhet överblicka vilka skyldigheterden anställde har gentemot sin arbetsgivare. Det kan därför ligga i bådaparters intresse att närmare bestämma i vad mån arbetstagaren skall hatystnadsplikt beträffande information i arbetsgivarens näringsverksamhet. Detförhållandet att den som är bunden av en avtalad tystnadsplikt inte fritt tordekunna lämna meddelanden i syfte att de skall publiceras utgör ett hinder förhonom att röja såväl skyddsvärd information som uppgifter om missförhållandeninom avtalspartens företag. I sistnämnda hänseende innebär emellertid den ovanföreslagna nya 2 § att det öppnas en möjlighet för honom att inför bl. a.allitiänheten avslöja allvarliga missförhållanden i näringsidkarens rörelse.Inskränkningarna i meddelarfriheten kommer om förslaget genomförs att därfördelvis bortfalla, något som får anses särskilt betydelsefullt förarbetstagarna. Bestämmelseraai den nya 2 § medför att uttrycket obehörigen kan utgå ur 5 och 6 §§. Enfråga som inte saknar praktisk betydelse är hur 6 § förhåller sig till reglema om tystnadsplikt i medbestämmandelagen. Regleraa i den seiiare lagen innebär bl. a. att en arbetsgivare som skall lämna information har rätt till förhandling med motparten om tystnadsplikt röraiide den informa tion som skall lämnas. Om partema inte kan enas om vilken tystnadsplikt som skall gälla, kan arbetsgivaren hänskjuta frågan till 91 Domstolen skall förordna om tystnadsplikt, i 1988/89:LU30 denmån det kan antas att det skulle föreligga risk för väsentlig skada för Bilaga3 part eller annan. Den som med tystnadsplikt har tagit emot information förlokal eller central arbetstagarorganisations räkning får utan hinder avtystnadsplikten föra informationen vidare till ledamot i styrelsen för arbetstagarorganisation.I sådant fall gäller tystnadsplikten även för styrelseledamoten. Omen arbetsgivare vid förhandling informerar den fackliga organisationen omnågot som utgör en företagshemlighet kan arbetsgivaren alltså med tillämpningav reglerna i medbestämmandelagen åstadkomma att informationen även ifortsättningen förblir hemlig. Skulle arbetsgivaren emellertid inte bry sig omatt ta upp frågan om tystnadsplikt för motparten får detta uppfatfas så att haninte håller informationen hemlig och att denna alltså inte längre utgör någonföretagshemlighet. Motsvarande får anses gälla beträffande information somparterna efter förhandling inte låter omfattas av någon tystnadsplikt eller somenligt beslut av arbetsdomstolen inte skall omfattas av tystnadsplikt. 1praktiken kan det inträffa att en anställd facklig förtroendeman på annat sättän genom arbetsgivaren får kännedom om något som utgör en företagshemlighet ochsom omfattas av arbetsgivarens informations- ellerförhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen. Om arbetsgivaren underlåteratt informera eller förhandla i frågan bör det inte medföra att den fackligeförtroendemannen går miste om sin rätt enligt den ovan nämnda bestämmelsen imedbestämmandelagen att föra företagshemligheten vidare till enstyrelseledamot i sin organisation. Ett sådant röjande av företagshemlighetenbör därför inte anses som obehörigt. 16 § andra stycket i regeringens lagförslag finns en särskild regel omskadeståndsansvar då en arbetstagare efter anställningens upphörande utnyttjareller röjer en företagshemlighet. Skadeståndsansvar inträder i detta fallendast när hans förfarande är otillbörligt. Mot bakgrund av de i propositionenredovisade uttalandena från departementschefens och lagrådets sida rörandetillämpningen av bestämmelsen synes termen otillbörligt inte i erforderlig månge uttryck för de särskilda förutsättningar som skall föreligga för attskadeståndsansvaret skall uppkomma. Termen bör därför ersättas med uttrycketsynnerliga skäl. Härigenom uppnås också en terminologisk överensstämmelse medvad som enligt skadeståndslagen gäller i fråga om arbetstagaresskadeståndsskyldighet. Departementschefens och lagrådets uttalanden ombestämmelsens tillämpning föranleder däremot inte några erinringar. 4.6 Skadeståndsansvar i övriga fall 7§ i regeringens förslag kan ses som ett komplement till skadeståndsbe stämmelserna i 4 6§§ och innebär att skadeståndsskyldighet inträder också för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som en gång tidigare varit före mål för ett obehörigt angrepp enligt lagen och som han fått tillgång till så att säga i andra hand. För skadeståndsansvar krävs att han inser eller bör 92 inse att hemlighetenutsatts för ett obehörigt angrepp. En motsvarande 1988/89:LU30 bestämmelsefinns i IKL men ansvaret enligt den nu föreslagna paragrafen Bilaga 3sträcker sig längre bl. a. därigenom att ansvar kan utkrävas oavsett i hurmånga led företagshemligheten tidigare utnyttjats eller röjts. Ilagrummets andra stycke föreskrivs att det inte är obehörigt att utnyttjaeller röja en företagshemlighet som förvärvats i god tro. Genomden föreslagna paragrafen införs en allmän skadeståndssanktionerad plikt attinte utnyttja eller röja en företagshemlighet. Till skillnad från 5 och 6 §§ iförslaget förutsätter 7 § inte något bakomliggande avtalsförhållande utantystnadsplikten gäller generellt och det är i princip bortsett frångodtrosförvärv utan betydelse under vilka omständigheter vederbörande fåttdel av hemligheten. Någon inskränkning i rätten att yttra sig i bl. a. trycktskrift och att lämna meddelanden för publicering får emellertid inte utom inågra särskilt angivna undantagsfall varom här inte är fråga (se 3.5 ovan) göras i vanlig lag. Sker det ändå får dessa regler inte tillämpas i den mån deinkräktar på yttrande- och meddelarfriheten. Detanförda innebär att skadeståndsbestämmelserna i 7 § i vissa situationer intekan tillämpas därför att yttrandefrihetsreglerna tar över. Detta är t.ex.fallet om någon som i ett senare led fått uppgift om en företagshemlighetvidarebefordrar hemligheten till dagspressen. Publiceringssyftet medför attmeddelaren går fri trots att hans beteende annars är skadeståndsgrundande.Inte heller riskerar exempelvis en journalist eller en författare som röjer enföretagshemlighet genom att publicera inhämtad information att drabbas avskadeståndsbestämmelsen. Liksom när det gäller brottet olovlig befattning medföretagshemlighet bör den nu angivna begränsningen av bestämmelsens räckviddgodtas med hänsyn till intresset av ett fritt informationsflöde i samhället.Den i 2 § föreslagna bestämmelsen om att lagen endast gäller obehöriga angrepppå företagshemligheter bör också ses som en erinran om att tillämpningsområdetinskränks av det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet. Densamlade regleringen i den nya 2 § av vad som skall anses som inte obehörigaangrepp på en företagshemlighet får även återverkningar på skadeståndsansvaretenligt 7 §. Skadeståndsskyldighet kan således inte inträda om bl.a. enföretagshemlighet utnyttjas eller röjs i syfte att brott eller andra allvarligamissförhållanden i ett företag skall avslöjas. Med en sådan ordning kan densituationen tänkas inträffa att någon inför en myndighet röjer enföretagshemlighet för att avslöja en företeelse som visar sig inte utgöra ettallväriigt missförhållande. Ett obehörigt angrepp på en företagshemlighetföreligger då. Att myndigheten därefter lämnar ut hemligheten med stöd avsekretesslagens bestämmelser eller utnyttjar informationen i sin vanligaverksamhet bör givetvis inte föranleda skadeståndsskyldighet enligt 7 §. Uttrycketobehörigen i 7 § kan som tidigare nämnts utgå ur lagrummet. Vidare bör densärskilda bestämmelsen i 7 § andra stycket om inverkan av god tro efter enredaktionell ändring överföras till den nya 2 §. Dei förevarande och föregående avsnitt gjorda övervägandena angå ende den närmare innebörden av de tystnadsplikter som omfattas av 93 skadeståndsbestämmelsernai 5 7 §§ bör föranleda en ändring i 8§ i 1988/89:LU30 regeringens lagförslag.I sistnämnda paragraf föreskrivs att ansvar enligt 20 Bilaga 3 kap. 3 § brottsbalkeninte skall ådömas någon på grund av överträdelse av 5, 6 eller 7 §.Straffstadgandet i riktar sig mot den som bryter en lagstadgadtystnadsplikt. Eftersom reglerna i 5 och 6 §§ enligt det ovan anförda inteinnebär någon lagstadgad tystnadsplikt kan ansvar enligt aldrigifrågakomma när någon bryter mot dem. Bestämmelsen i 8 § behöver därför endastavse den i 7 § föreskrivna tystnadsplikten. En annan sak är som framhålls ipropositionen (s. 49) att ansvar enligt 20 kap. 3 § kanifrågakomma vid överträdelse av någon annan lagstadgad tystnadsplikt. Somtidigare nämnts gäller det skadeståndsansvar som föreskrivs i 7 § endast då enföretagshemlighet har angripits enligt lagen. I motioneraa1987/88:L10 av () och 1987/88:L14 av m. (fp) har uppmärksammats det förhållandet att 7 § inte ger möjligheter tillingripande mot den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som lämnatsut i strid med bestämmelserna i sekretesslagen. Sekretesslagenger skydd för uppgifter om bl. a. det privata näringslivets ekonomiskaförhållanden som på olika sätt kommit en myndighet till banda. Rent allmänt kansägas att sekretess hos en myndighet oftast gäller till förmån för uppgifter omförhållanden i privat näringsverksamhet som är av den beskaffenhet att detypiskt sett omfattas av lagen om skydd för företagshemligheter. Sekretesskydduppkommer såväl då en enskild näringsidkare lämnar en uppgift till enmyndighet i samband med ett affärsförhållande som då information lämnas myndighet i andra sammanhang, exempelvis vid tillsynsverksamhet,tillståndsgivning och arbetsförmedling. Otvivelaktigtförhåller det sig så att lagförslaget generellt inte ger skydd mot att någonutnyttjar eller röjer en företagshemlighet som lämnats ut i strid medsekretesslagens föreskrifter. Den skadelidande näringsidkarens möjligheter atterhålla ersättning av exempelvis en konkurrent som utnyttjar hemligheten blirsåledes beroende av på vilket sätt hemligheten ursprungligen röjts. Harhemligheten lämnats ut av en av hans egna anställda kan han erhålla skadeståndav konkurrenten med stöd av lagen om skydd för företagshemligheter. Harhemligheten i stället oriktigt lämnats till konkurrenten av en anställd hos enmyndighet kan ersättning inte erhållas av konkurrenten. Näringsidkarensmöjlighet att kompensera sig för den skada som åsamkats honom inskränker sig idet fallet till rätten att få skadestånd från myndigheten enligt reglerna iskadeståndslagen (se 3.8). Attersättningsmöjlighetema i de angivna fallen skiljer sig åt kan av den drabbade näringsidkaren upplevas som svårförståeligt och omotiverat. För honom torde det i princip vara likgiltigt om företagshemligheten röjts av en offentliganställd eller av någon annan person. Det väsentliga för honom är att han kan erhålla kompensation från den som i andra hand utnyttjar eller röjer företagshemligheten. Även sett i ett vidare perspektiv framstår det som angeläget att företagshemligheter kan skyddas också sedan de oriktigt lämnats ut från en myndighet. Om skyddet inte är enhetligt kan samarbetet mellan myndigheter och enskilda företag försvåras och företa- 94 gen bli mindre benägna attfullgöra sina uppgiftsskyldigheter gentemot det 1988/89:LU30 Det finns ocksåen risk för att illojala företag och enskilda Bilaga 3 personer i valet mellanatt försöka komma över information direkt hos en näringsidkare och att fåut uppgiftema från en myndighet stannar för det senare altemativet ochutsätter myndighetens anställda för olika former av övervägandeskäl talar således för att skadeståndsansvar enligt 7 § bör kunna inträda ocksånär någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som utlämnats i strid medsekretesslagen. En regel med denna innebörd medför inte något utökatskadeståndsansvar för det allmänna utan riktar sig enbart mot den som pä gmndav det oriktiga utlämnandet fått hemligheten i sin besittning. För attskadeståndsansvar skall inträda bör - i likhet med vad som avses gälla då enföretagshemlighet utsatts för ett enligt lagen obehörigt angrepp krävas attvederbörande har vetskap om det bakomliggande rättsstridiga förfarandet elleratt han i vart fall bör inse detta. Det ligger i sakens natur att den som påbegäran får en uppgift från en myndighet i allmänhet kan förlita sig på attutlämnandet inte strider mot sekretesslagen. I de fall någon själv övatpåtryckningar på en offentliganställd för att få informationen torde dock iregel fömtsättningama för skadeståndsansvar vara uppfyllda. Ett annat exempelär då en offentliganställd på eget initiativ röjer en uppgift för ennäringsidkare vilken med sin erfarenhet bör förstå att det rör sig om hemliginformation. Det kan också vara så att en person med särskild branschkännedomhar anledning anta att en uppgift, som han fått del av i ett senare led, härrörfrån en myndighet. I det fallet bör det krävas att han iakttar särskildförsiktighet och undersöker förhållandena. Gör han inte det riskerar han attbli skadeståndsskyldig om han utnyttjar eller röjer informationen. Enbestämmelse med angiven innebörd bör lämpligen utformas så att vad som gäller ifråga om skadeståndsansvar för den som utnyttjar eller röjer enföretagshemlighet som tidigare obehörigen angripits också skall tillämpas närnågon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad han insereller bör inse, har röjts i strid med sekretesslagen. Eftersom lagen om skyddför företagshemligheter omfattar information i både enskild näringsverksamhetoch det allmännas affärsdrivande verksamhet blir den nya bestämmelsen ocksåtillämplig på det allmännas företagshemligheter. Ett obehörigt angrepp på enföretagshemlighet som tillhör det allmänna kan innebära att sekretesslagensföreskrifter åsidosatts. Så är fallet om en anställd i ett affärsdrivande verkutnyttjar eller röjer hemlig information. I en sådan situation skallskadeståndsansvaret för den som i ett senare led utnyttjar eller röjerhemligheten bedömas enligt huvudregeln i 7 § och inte med tillämpning av densärskilda bestämmelsen om skadeståndsskyldighet när en hemlighet röjts i stridmed sekretesslagen. 9§ i regeringens lagförslag innehåller en regel om hur skadeståndet skall beräknas då obehöriga angrepp på en företagshemlighet förekommit. Stad gandet innebär att vid skadeståndets bestämmande hänsyn kan tas både 95 till den skada som drabbatnäringsidkaren och till omständigheter som 1988/89:LU30 inte är av rentekonomisk betydelse. Det utvidgade skadeståndsansvaret är Bilaga 3 förestavatav att det i många fall kan vara svårt för en näringsidkare att visa storlekenav den skada som har tillfogats honom genom ett angrepp på enföretagshemlighet. Regeln torde få betydelse främst då den skadeståndsskyldigeär en konkurrerande näringsidkare, som obehörigen utnyttjarföretagshemligheten. Den är emellertid tillämplig även då denskadeståndsskyldige är en anställd hos den näringsidkare som har åsamkatsskadan. Någonregel om jämkning av skadeståndsansvaret finns inte i lagförslaget. Avpropositionen (s. 43 och 60) framgår dock att skadeståndet skall kunna jämkasmed stöd av den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 § skadeståndslagen. Vidareframgår att den särskilda bestämmelsen i 4 kap. I § skadeståndslagen omjämkning av arbetstagares skadeståndsansvar inte är tillämplig då skadeståndskall bestämmas enligt lagen om skydd för företagshemligheter. I de fall skadeståndetskall bestämmas enligt medbestämmandelagen blir jämkningsbestämmelsen i denlagen tillämplig. Beträffande jämkningsmöjligheterna enligt 6 kap. 2 §skadeståndslagen och 60 § medbestämmandelagen har lagrådet i sitt yttrande överregeringens lagrådsremiss anfört att det ligger närmast till hands att detillämpas restriktivt. Denföreslagna regleringen innebär särskilt i fråga om arbetstagare ett långtgåendeskadeståndsansvar.