bet · GC01LU2 · 1988-12-31 00:00:00 — Det allmännas skadeståndsansvar m.m. 1988/89 LU2 Ibetänkandet behandlar utskottet sex mofioner om det allmännas ansvar för felvid myndighetsutövning. Tre av motionerna tar dessutom upp frågor om destatliga affärsverkens skadeståndsskyldighet i kontraktsförhållanden. Vidarebehandlar utskottet en motion som rör de skadeståndsrättsliga konsekvenserna avsprängningsolyckan i . Utskottetavstyrker bifall till motionerna. Mot ställningstagandet reserverar sig m-,fp-, c- och mp-ledamöterna. 1987/88:L601av () vari yrkas att hos regeringen begär översyn avstatens skadeståndsansvar. 1987/88:L602av m.fl. (m) vari - med hänvisning fill vad som anförts i motion1987/88:K202 - yrkas att hos regeringen begär utredning om införandeav ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. 1987/88:L603av m.fl. (c) vari yrkas att hos regeringen begär att enöversyn görs av dels statens skadeståndsskyldighet i affärsmässigaförhållanden, dels skadeståndsansvaret för det allmänna. 1987/88:L608av m.fl. (m, fp, c) vari yrkas att hos regeringen begärförslag till ändringar i skadeståndslagen så att där fastslås att verksamhetsom med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranleda ersättningenligt skadeståndslagen. 1987/88:L614av m.fl. (fp) vari med hänvisning till vad som anförts imotion 1987/88:Ju812 yrkas att hos regeringen begär att en utredningnllsätts med uppgift att göra en översyn av det allmännas skadeståndsansvar vidmyndighetsutövning som har vållat skada för företag och enskilda. 1987/88:L617av (m) vari yrkas att som sin mening ger regeringentill känna att fastighetsägarna i bör erhålla full ersättning försprängningsskadorna. 1Riksdagen 1988/89. 1987/88:L621 äv BlendaLittmarck (m) vari yrkas att hos regering- 1988/89:LU2 en begärförslag om regler som ger fysiska och juridiska jjersonér fält ätt få rimligersättning för skada vid ett felaktigt ingripande från skattemyndigheter ienlighet rhed vad som anförts i motionen. Rätt till ersättning på gnmd av felaktigmyndighetsutövning Genominförandet av skadeståndslag (SkL) vidgades arbetsgivarens skyldighetatt ersätta skada som hans arbetstagare vållar i tjänsten. Iförhållande fill vad som tidigare gällt enligt grundsatser som utbildats irättspraxis innebär SkL att arbetsgiivarens ansvar (det s.k: principalansvaret)utvidgats fill att omfatta alla.arbetsragare och inte bara dem som tillhördrifts-eller arbetsledningen eller har en a.nsvarsfull ställning. Enligt 3 kap.1 § SkL skall den som har arbetstagare i sin tjänst ersätta person- ellersakskada som arbetstagaren vållar genom fel eller försummelse i tjänsten.Arbetsgivaren svarar också för ren förmögenhetsskada i de fall då arbetstagarenvållat skadan genom brott. Med ren förmögenhetsskada avses enligt SkL (1 kap. 2§) sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person-eller sakskada. Denvidgade skadeståndsskyldigheten för arbetsgivare omfattar inte endast enskildaarbetsgivare utaii också det allmänna. När t.ex. staten bedriver ekonomiskverksamhet är de skadeståndsregler som gäller för enskilda arbetsgivare utanvidare tillämpliga. Innebär det allmännas verksamhet en myndighetsutövningsträcker sig emellertid det allmännas ansvar längre. Med myndighetsutövningavses beslut eller åtgärder som är uttryck för samhällets maktbefogenheter ochsom kommer till stånd och får rättsverkningar mot enskilda på grund avoffentligrättsliga regler. Enligt 3 kap. 2 § SkL ansvarar staten eller kommunvid myndighetsutövning inte endast för person- och sakskador litanäveri för rénförmögenhetsskada som vållas i den offentliga verksamheten. Ansvarigheten förförrnögenhetsskada är inte - som i fråga om det vanliga principalansvaret -inskränkt till att gälla endast skada vållad genom brottslig handling. SkL:sreglering innebär att skadeståndsansvaret för fel vid rriyndighetsutövning somtidigare endast åvilade den felande tjänstemannen nu överflyttats på detallmänna-. Enligt 4 kap. 1 § SkL svarar numera den enskilde tjänstemannen förskada endast om synnerliga skäl föreligger. Denökade skadeståndsskyldigheten för det allmänna har emellerfid begränsats ivissa hänseenden. I syfte att undvika att även obetydliga avsteg frånförfattningsbestämmelser eller andra smärre feleller försummelser skall medföraskadeståndsskyldighet för det allmänna föreskrivs i 3 kap. 3 § SkL attskadeståndsskyldighet vid myndighetsutövning föreligger endast om de krav harblivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetens art och ändamål skäligenkan ställas på dess utövning. Denna s.k. standardregel innebar att från detallmännas skadeståndsskyldighet utesluts sådana skadefall där fel ellerförsummelse i och för sig får anses ha förelegat men där verksamheten kan ansesha hållit den standard som rimligen kan krävas. I fråga om felakfiga myndighetsbeslut gäller vidare enligt3 kap. 4 § SkL 1988/89:LU2 att, om den skadelidande utan giltig anledning harunderlåtit att föra talan om rättelse eller att använda särskilt rättsmedel,ersättning inte utgår för skada som därigenom kunnat undvikas. Denna/7fl«(v/fett/-ege/kompletterasmed en bestämmelse i 3 kap. 7 § SkL som anger att talan om ersättning inte fårföras med anledning av beslut av regeringen eller eller av högstadomstolen, regeringsrätten eller försäkringsöverdomstolen om inte beslutetupphävts eller ändrats. SkL innehåller också regler som beträffande det allmännasskadestånds- skyldighet begränsar skadeståndsbeloppet. Ersättning för ren förmögenhets- . skada vidmyndighetsutövning skall, om skadan uppkommit fill följd av intrång i näringsverksamhet, utgå endast i den mån det är skäligt med hänsyn fill intrångets art och varakfighet, felets eller, försummelsens beskaffenhet och övriga omständigheter (3 kap. 5 § SkL). Denna skälighetsregel träffar framför allt krav på utebliven vinst. I 3 kap. 6 § SkL föreskrivs vidare att ersättning för sakskada kan jämkas om det är skäligt med hänsyn till föreliggande försäkringar eller försäkringsmöjligheter. SkL gällerom annat inte är föreskrivet. Vid sidan av SkL finns vissa : _ . specialreglersom ålägger det allmänna ett längre gående skadeståndsansvar. Dels är det frågaom regler som gäller oavsett om en skada uppstått vid myndighetsutövning ellerej, t.ex. skadeståndsreglerna i miljöskadelagen och datalagen. Dels finns detregler som ålägger det allmänna ett ansvar för fel (i objektiv mening) sombegåtts vid myndighetsutövning. Som exempel härpå kan nämnas lag omersättning vid'frihetsinskränkning. Enligt den lagen har - något förenklatuttryckt - staten ersättningsskyldighet gentemot den som har varit häktad ellerunder rhef än anhållen eller underkastad liknande frihetsberövande pågrund av misstanke om brott så snart frihetsberövandet inte följs av enfällande dom. Ett annat exempel på regler om längre gående skadeståndsansvarför staten för fel som begåtts vid myndighetsutövning utgörs av vissabestämmelser i jordabalken om fel begångna inom inskrivningsväsendet. Irättspraxis har utbildats regler om strikt ansvar vid vissa typer av farligverksamhet-, t.ex. omfattande sprängningar, grävningar m.m. 1 de fall då detallmänna ålagtssådant ansvar har det oftast varit fråga om skador i samband medmilitära övningar. Vissa avgöranden i rättspraxis I rättsfallet NJA 1985 s. 6961 ansågs statenskadeståndsskyldig för ett oriktigt besked från en försäkringskassa om rätttill föräldrapenning. Den person som hade fått beskedet ville veta om hon sammadag kunde stanna hemma och vårda ett sjukt barn mot ersättning. Beskedet ansågsvara lämnat vid myndighetsutövning. I rättsfallet NJA 1985 s. 696 II begärdes ersättning av en kommunför skada som uppkommit på grund av att kommunen lämnat felaktigt besked om atten fastighet var ansluten till det kommunala avloppsnätet. Beskedet hade interört något aktuellt ärende hos kommunen . och det ansågs inte heller i övrigtha haft sådant samband med kommunens myndighetsutövning att det varit fråga omen åtgärd vid myndighetsutövning. Eftersom det grundläggande villkoret förskadeståndsansvar enligt 3 1988/89. 8 sami Nr 2 kap. 2 §SkL därmed inte var uppfyllt ogillades den mot kommunen förda 1988/89:LU2skadeståndstalan. Rättsfallet NJA 1987 s. 535 - det s.k. Trifoliumfallet -gällde ett av () utsänt pressmeddelande vari hade givitsintryck av att s.k. polymervaxmedel var oanvändbara eller i varje fall klartunderlägsna . , traditionella bilvaxmedel. Ett företag, , somtillverkade'ett polymervaxmedel fick sin försäljning väsentligt minskad eftermeddelandet och fordrade härför skadestånd av staten med . yrkandet var att pressmeddelandet varit oriktigt och missvisande samt attstaten/KOV hade visat vårdslöshet i sin myndighetsutövning och därigenom vållat bolaget skada med yrkat belopp. Högstadomstolen slog fast att det .-. hade saknats stöd för uppgifterna ipressmeddelandet och att KOV hade förfarit klart felaktigt. Domstolen fannemellerfid att utfärdandet av , pressmeddelandet varit avsett främst som eninformation till konsumenterna och meddelandet bedömdes inte i sig hainnefattat myndighetsutövning. Det hade inte heller haft ett så nära sambandmed KOV:s utövande av maktbefogenheter gentemot producenter och andranäringsidkare att de felaktiga påståendena kunde anses ha lämnats vid verketsmyndighetsutövning. Företagets skadeståndstalan kunde därför inte bifallas.Två jusfitieråd var skiljaktiga och ansåg att pressmeddelandet innefattatmyndighetsutövning på sådant sätt att ersättning kunde ifrågakomma. I rättsfallet NJA 1987 s. 954 var fråga om staten kundeundgå skadestånds ansvar med tillämpning av den s.k. standardregeln (jfr ovan s. 2). En fastighetsbeskrivning som hade upprättats av en kronofogdemyndighet var felakfig dämtinnan att beskrivningen inte utvisade det för fastighetsvärdet väsentliga förhållandet att bostadshuset delvis låg på gatumark. För den skada som härigenom tillfogats en enskild person fordrade denne ersättning av staten. Staten bestred skadeståndsskyldighet med hänvisning fill att kronofogdemyndighetens verksamhet, trots det begångna felet, hållit god tagbar standard mot bakgrund av bl.a. att felet delvis berott på oriktigt agerande från en byggnadsnämnds sida. uttalade att bedömningen av om kronofogdemyndighetens verksamhet hållit godtagbar standard enligt 3 kap. 3 § SkL borde ske med utgångspunkt från vad man fråri de enskildas sida får kräva av verksamheten och att det härvid saknade betydelse att oriktiga agerande bidragit till att kronofog demyndigheten gjort en felaktig beskrivning av fastigheten. På anförda skäl ' förpliktades staten att utge skadestånd på grund av felaktig myndighetsutöv ning. ' En av meddelad dom, 3:DT2, angick följande förhållande. En kvinna hade per telefon vänt sig tillriksförsäkringsverket (RFV) med förfrågan hur hon skulle undvika att gå misteom en viss livränta. Vid flera telefonsamtal hade hon fått besked att hön, oriihon gifte sig, var berättigad att utfå ett engångsbelopp motsvarande tre årslivränta. RFV försummade emellertid att upplysa om att beloppet inte kunde utgåom hon gifte sig efter det hon fyllt . För att utfå engångsbeloppet giftesig kvinnan, som då fyllt . Genom giftermålet gick hon miste om även denlivränta som hon dittills uppburit. Hovrätten fann att RFV:s ofullständigabesked fick anses ha haft ett nära samband med RFV:s kommande beslut angående kvirinaris rätttill engångsbeloppet. Beskedet hade därmed sådan 1988/89:LU2 anknytning tilllivränteärendet och RFV:s beslut rörande engångsbeloppet att det skulle ansesha blivit lärrinat vid myndighetsutövning. Hovrätten ansåg vidare attansvarsbefrielse med tillämpning av standardregeln inte' kunde ifrågakomma medavseende på RFV:s handlande. I domen förpliktades staten att på grund avfelaktig myndighetsutövning utge skadestånd till kvinnan med något . Staten har genom justitiekanslern överklagat domen under anförandebl.a. att gränsen mellan vad som kan betraktas som allmänna upplysningar ominnehållet i gällande rätt och upplysningar som har sådant samband medverksamheten att de skall anses ' vara lämnade vid myndighetsutövning ärsvårbestämd. Motionäreni motion L60i (m) tar upp frågan om. vem som skall bära det ekonomiska ansvaretför skada som en enskild lider på grund av felaktigt handlande från detallmännas sida. Kan det felaktiga handlandet betecknas som myndighetsutövningsvarar staten eller kommunen endast om skadan orsakats av att någon offentligfunktionär varit vårdslös på ett ej obetydligt sätt. För fel som begåtts inomramen för fullgörandet av en myndighets serviceskyldighet bär det allmännaenligt motionären inte alls något ekonomiskt ansvar. Om en enskild förlitatsig på en felaktig uppgift från en myndighets sida, t.ex. beträffandeinnehållet i gällande,rätt, och inrättat sig härefter får han alltså själv ståsitt kast. Motionären hävdar att det kan vara svårt att fastställa gränsenmellan myndighetsutövning och serviceskyldighet och hänvisar därvid fill detovan refererade rättsfallet NJA 1987 s. 535. Förhållandet mellan staten och denenskilde berör enligt motionären en av hjärtpunkterna för innehållet ibegreppet rättsstat. En översyn av reglerna om statens skadeståndsansvar, bördärför komma till stånd. Den begärda översynen bör enligt motionären även avsefrågan om statens skadeståndsansvar vid affärsmässig verksamhet. Motiveringenför yrkandet i den delen redovisas nedan. Motiveringentill motion L602 (m) återfinns i en mera omfattande motion, nämligen den avsamma motionärer väckta motionen K202, som bl.a. rör rättssäkerhetsfrågor. Enenskild som lider skada på grund av t.ex. felaktiga beslut av en myndighet harenligt motionärerna mycket små möjligheter att få skadestånd. Motionärernaanser att det allmänna måste svara för den skada som det självt genommyndigheter och tjänstemän orsakar enskilda. Mofionärerna begär att frågan omhur enskilda skall få ökad rätt till skadestånd vid felaktig myndighetsutövningskall utredas. 1motion L603 (c) tas upp frågor om dels statens skadeståndsansvar i affärsmässigverksamhet, dels det allmännas skyldighet att utge skadestånd ull enskilda pågrund av övrig statlig verksamhet och myndighetsutövning. (Mofionsmotiveringenbeträffande det förstnämnda spörsmålet redovisas närmare i ett följande avsnitti betänkandet.) Inledningsvis framhåller motionärerna att den naturligautgångspunkten bör vara att en enskild som av det allmänna tillfogats skadaeller förlust skall få ersättning härför enligt regler som motsvarar de somgäller för icke statlig verksamhet. allmännasskadeståndsansvar är emellertid begränsat i en rad hänseenden /89,:LU2 och undersenare år synes det enligt motionärerna ha blivit vanligare att . enskildasjälva fått bära en stor del av de förluster eller skador som de åsamkats pågrund av felaktig myndighetsutövning. Det har hänt att enskilda drabbats avstora förluster som det allmänna, trots vållande till skadan, inte alls ersatt.Bl.a. har tillämpningen av bevissäkringslagen givit mycket uppmärksammadeexempel härpå. Det finns vidare;ingen ovillkorlig rätt för den enskilde att fåskadestånd av staten för skadorsom drabbat vederbörande vid polisingripandeäven om det visar sigatt den gripne var helt oskyldig. Fall har även redovisatsdär enskilda - utan att senare ha fått ersättning -drabbats av förluster pågrund av felaktiga eller vilseledande uppgifter från myndigheter till honomeller om honom eller hans företag. Vidare har de som skadats undermilitärtjänst inte tillräckliga möjligheter att på ett rättvist sätt fåskadorna ersatta. Sammanfattningsvis anför motionärerna att de enskildasmöjligheter att utfå skadestånd av det allmänna inte är heltfillfredsställande. En utredning bör därföi- tillsättas i syfte att stärka denenskildes rätt till ersättning. Mofionärerna i motion L608 (m, fp, c) krifiserar SkL:sregel att staten inte är skadeståndsskyldig för fel som begås av myndighet iannat fall än då felet är begånget vid myndighetsutövning. Enligt motionärernahar tillämpningen av regeln inneburit att de skadelidandes möjlighet tillersättning av staten på ett allvarligt sätt inskränkts. Som ett exempel härpåanges rättsfallet NJA 1987 s. 535, för vilket ovan närmare redogjorts.Motionärerna hävdar att SkL måste ändras så att det i den slås fast att allverksamhet söm med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranledaersättning. Motiveringen till motion L614 (fp) finns i den av sammamotionärer väckta motionen Ju812 om stärkt rättssäkerhet. I sistnämrida motiontas upp frågor om dels statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet,dels stat och kommuns skyldighet att utge ersättning för skada söm den enskildelider på grund av felaktig myndighetsutövning. Beträffande det senarespörsmålet bör enligt motionärerna en naturlig utgångspunkt vara att denenskilde bör få ersättning av det allmänna för den skada han lidit. Förnärvarande är emellertid skadeståndsskyldigheten vid rriyndighetsutövningbegränsad i en rad hänseenden. Bl.a. fordras att någon befattningshavare varitoaktsam och att skadeståndsskyldighet är skälig. Den enskilde får alltså i storutsträckning själv stå konsekvenserna av fel som begåtts av dét allmännasföreträdare. har det enligt motionärerna blivit alltvanligare att enskilda själva fått bära en stor del äv den förlust eller skadasom de åsamkats på grund av felaktig myndighetsutövning. har enskildadrabbats av stora förluster som det allmänna trots vållande till skadari intealls ersatt. Bl.a. har erfarenheterna av tillämpningen av bevissäkrihgslagengivit exempel på detta. Det finns vidare ingen ovillkorlig rätt för de enskildaatt få skadestånd av staten för skador som uppstått vid polisingriparide, ävenom det visar sig att den gripne var oskyldig, eller till följd åvförundersökning i brottmål som inte resulterar i en fällande dom. Motbakgrundav vad som sålunda anförts om den enskildes bristfälliga skydd vidskada som orsakats av felakfig myndighetsutövning talar enligt mov.ionärernastarka skäl för att frågan om det allmännas skadeståndsskyldighet bör bliiföremål för utredning. sådanutredning bör undersökas om det är möjligt att helt eller delvis 1988/89:LU2avskaffa de inskränkningar i det allmännas skadeståndsansvar som föreskrivs iSkL. Därvid bör särskilt övervägas en skärpning av ansvaret på så sätt att detallmänna skulle ansvara även för skada vid felaktig myndighetsutövning somuppkommer utan att någon befattningshavare varit oaktsam. Enligt motionärerna bör den förordade översynen ocksåomfatta frågan om en myndighets ansvar för skada som drabbar en enskild pågrund av att han fått och inrättat sig efter ett felaktigt besked frånmyndigheten utan att det är fråga om myndighetsutövning. För skada somuppkommit för den enskilde på grund av ett sådant besked har nämligen detallmänna inte något skadeståndsansvar. Som exempel på ett fall där detta letttill ett för den enskilde stötande resultat anger motionärerna det ovanredovisade rättsfallet NJA 1985 s. 696 II. Motionärerna konstaterar i det sammanhanget att deti den praktiska tillämpningen visat sig vara förenat med betydande problem attavgöra om den felaktiga upplysningen lämnats vid myndighetsutövning eller ej.Gällande rätt på detta område innebär att den enskilde i stor utsträckning fårbära de ekonomiska följderna av att han litat på riktigheten av och inrättatsig efter myndighetsbesked som senare visar sig vara felaktiga. Detta är intenågon fillfredsställande ordning. Eftersom rättsläget på området ärkomphcerat bör enligt motionärerna frågan först ses över inom ramen för denutredning som de i det föregående förordat. I motion L621 (m) anförs att den skada som en skattskyldigförorsakas genom ett felaktigt ingripande från skattemyndighet många gångerinte inskränker sig till kostnader för själva skattemålet. Följden kan ocksåbli stora förluster, ibland även konkurs, samt stora lidanden på det personligaplanet. Det är därför naturligt och nödvändigt att staten ersätter deekonomiska förluster som orsakas av felakfiga ingripanden från skattemyndigheternasamt att realisfiska skadestånd utgår för den drabbades personliga lidande.Enligt motionären bör en särskild blankett utarbetas på vilken de skadelidandeskall kunna specificera sina ersättningsanspråk. Efter SkL:s ikraftträdande har vid fleratillfällen behandlat motioner om skärpning av skadeståndsansvaret.för detallmänna. har frågan prövats dels , dels våren 1987.Vid frågans behandling vid det förstnämnda tillfället (LU 1986/87:2) inhämtadelagutskottet yttrande från justifiekanslern () till belysning av hur dengällande regleringen fillämpades. JK uttalade som sin mening sammanfattningsvisatt de nuvarande bestämmelserna i 3 kap. 2 § SkL om det allmännas ansvar vidmyndighetsutövning ger enskilda och företag som lider skada genom slarv ochokunnighet från myndigheternas sida ett fullgott skydd och att deansvarsinskränkande reglerna i 3-7 §§ av samma kapitel inte kan anses innebäraatt det allmänna går fritt från skadeståndsskyldighet där enskilda i jämförbarafall skulle ha ansetts skadeståndsskyldiga. I sitt av godkända betänkande i ärendetavstyrkte utskottet de då aktuella motionerna. Utskottet, som hänvisade tillvad JK uttalat, ansåg för sin del att det inte hade framkommit någraomständigheter som talade för en r* 1988189. skärpningav skadeståndsansvaret för det allmänna. I betänkandet tog 1988/89:LU2utskottet också upp frågan om gränsdragningen mellan myndighetsutövning ochfullgörande av den serviceskyldighet som en myndighet har i förhållande till allmänheten.Utskottet framhöll att den kritik som i den allmänna debatten förts fram ifråga om möjligheterna för enskilda att få skadestånd av staten delvis kan beropå att olika åtgärder från offentliga tjänstemäns sida, som i allmänhetens ögonuppfattas som myndighetsutövning, i själva verket faller utanför detskadeståndsrättsliga begreppet myndighetsutövning. 1 sammanhanget erinradeutskottet om att den nya förvaltningslagen medför ett utökat serviceansvar förmyndigheterna. hänvisade till att frågan om statensskadeståndsansvar vid fullgörande av serviceskyldighet aktualiseratsmotionsvägen i samband med riksdagsbehandlingen av förslaget fill nyförvaltningslag (prop. 1985/86:80, KU 1985/86:21). I sitt av godkändabetänkande i ärendet hade avstyrkt bifall tillmotionerna. hade hänvisat till ett uttalande ipropositionen om att det kan uppkomma gränsdragningsproblem i den praktiskatillämpningen och hade för sin del förutsatt att regeringen noga följdeutvecklingen och vidtog nödvändiga åtgärder, om den nya ordningen skulle ledatill oacceptabla konsekvenser för enskilda. Då frågan om statens skadeståndsansvar aktualiseradesvåren 1987 avstyrkte utskottet i sitt av godkända betänkande (LU1986/87:16) motionsyrkandena med hänvisning till att det sedan föregåendebehandlingstillfälle inte förekommit några nya omständigheter som bordeföranleda ett ändrat ställningstagande från sida. På lagutskottets begäran har justitiekanslern () yttratsig över motionerna. I yttrandet hänvisar JK till sitt åi" 1986 avlämnadeyttrande (se s. 7 ovan) och framhåller att de synpunkter han då framförde iallt väsentligt fortfarande har giltighet. Enligt JK:s uppfattning kan såledesreglerna om skadeståndsansvar inte anses frikostigare mot det allmänna än motandra skadevållare. I stället kan reglerna uppfattas som i viss meningsträngare, eftersom förmögenhetsskada som uppkommer vid myndighetsutövningersätts även om skadan inte har vållats genom brott. Inte heller kan debegränsningar i det allmännas ansvar som ges i 3 kap. 3-7 §§ SkL anses medföraatt det allmänna undgår ansvar på något orimligt sätt. I det sammanhangeterinrar JK om att högsta domstolen i ett avgjort mål angåendetillämpningen av den s.k. standardregeln uttalat att prövningen av huruvida denifrågavarande myndighetens verksamhet hållit godtagbar standard trots att felförekommit barske med utgångspunkt i vad man från de enskildas sida får krävaav verksamheten (jfr s. 4 ovan).