bet · GC01LU25 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 LU25 I betänkandet behandlas tre motioner om olikaskadeståndsrättsliga frågor. I en motion (m) tas upp frågan om en vidgad rätttill skadestånd vid integritetskränkningar, och i en motion (m) föreslås enundersökning av möjligheterna att vidga skadeståndsansvaret för föräldrar närdet gäller deras barns handlingar. I den tredje motionen (fp) begärsuttryckliga regler om frihet från skadeståndsansvar gentemot skadelidandebrottsling. Motionerna avstyrks av utskottet. Som skäl förställningstagandet till m-motionerna hänvisar utskottet till pågående ochblivande utredningsarbete. I en reservation (m, fp, c) begärs etttillkännagivande till förmån för fp-motionen. 1988/89:L603 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändring i skadeståndslagen(1972:207) om frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling i enlighet medvad som anförs i motionen. 1988/89:L618 av m.fl. (m) vari - medhänvisning till vad som anförs i motion 1988/89:Ju810 - yrkas att hosregeringen begär utredning angående föräldrars skadeståndsansvar på sätt somanges i motionen. 1988/89:L624 av m.fl. (m) vari - medhänvisning till vad som anförs i motion 1988/89:Ju817 - yrkas att hosregeringen begär förslag till lagstiftning om rätt till skadestånd förintegritetskränkning på sätt som anges i motionen. Rätten till skadestånd vid integritetskränkningar Gällande ordning Regler om bestämmande av ersättning vid personskada finnsi 5 kap. skadeståndslagen (1972:207). Bestämmelserna bygger liksom övrigaregler i skadeståndslagen (SkL) på principen att en skadelidande skall få full 1988/89. ersättningför sina skador. De är tillämpliga såväl när en skada orsakats 1988/89:LU25genom ett brottsligt förfarande som då skadeståndsskyldighet eljest föreligger.Enligt 5 kap. 1 S SkL kan den som har tillfogats personskada få ersättning bådeför ekonomisk och s.k. ideell skada. Som ekonomisk skada ersättssjukvårdskostnader och andra utgifter som den skadelidande haft till följd avskadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtida inkomstförlust. Ideell skadagottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte eller annat stadigvarandemen. Sveda och värk avser skadeföljder under den akuta sjukdomstiden medan lyteoch men omfattar bestående lidande och obehag. Till ideell skada hänförs ävenvissa olägenheter i övrigt till följd av skadan. Som framgår av redogörelsen ovan knyter rätten tillersättning för ideell skada an till att en personskada uppkommit. I vissa fallkan emellertid ideell skada ersättas även om någon direkt personskada inteföreligger. Enligt I kap. 3 S SkL skall sålunda bestämmelserna om skyldighetatt ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogarannan genom brott mot den personliga friheten, genom annat ofredande sominnefattar brott, genom brytande av post- eller telehemlighet, intrång iförvar, olovlig avlyssning eller olaga diskriminering eller genom ärekränkningeller dylik brottslig gärning. Stadgandet anses ge rätt till ersättning förobehag och lidande som kan uppkomma vid hemfridsbrott. Huruvida rätt tillersättning föreligger för sådant psykiskt lidande som kan drabba en person isamband med att hans bostad blir skövlad och förstörd vid ett inbrott ärdäremot oklart. Vid sidan av bestämmelserna i finns i skildaförfattningar regler om rätt till ersättning för ideell skada som inte harsamband med personskada. Sådana ersättningsregler finns i bl.a. datalagen(1973:289), kreditupplysningslagen (1973:1173) och inkassolagen (1974:182). Motiveringen till yrkandet i motion L624 av . (m) finns i motion Ju817 om stöd till brottsoffer, vari framhålls attmånga som drabbas av inbrott i sin bostad upplever brottet som en grovkränkning och känner stark oro för att händelsen skall upprepas. Motionärernapåpekar att det inte finns någon rätt till ersättning för lidande avdenna art och hävdar att integritetskränkningen bör ersättas som ideell skada.Skadestånd bör också kunna utgå för exempelvis förlust av egendom med särskiltaffektionsvärde. behandlade motioner om skadeståndvid ideell skada. I sitt av godkända betänkande i ärendet (LU1986/87:3) uttalade utskottet att de skadelidandes ställning när det gälldeersättning för sådan skada borde förbättras i vissa avseenden och att fråganborde bli föremål för översyn. På hemställan av utskottet gav medanledning av motionerna som sin mening regeringen till känna vad utskottetanfört. Med anledning av begäran beslöt regeringen idecember 1988 direktiv för en utredning med uppgift att se över reglerna omersättning för ideellskada i samband med personskada m.m. Enligt direktiven skall 1988/89:LU25kommitténs huvuduppgifter vara att överväga dels om den nuvarandeersättningsnivån bör höjas, dels vilka ersättningsprinciper som bör tillämpas,dels ock hur normer för att bestämma ersättningen bör fastställas. I direktivenframhålls att utredningen i samband med frågan om ersättningsprinciperna ocksåbör överväga om ersättning enligt 1 kap. 3 § SkL skall kunna ges för den chockoch bestörtning som kan upplevas av den som finner sin bostad skövlad efter ettinbrott eller en omfattande skadegörelse. Motiveringen till yrkandet i motion L618 av JerryMartinger m.fl. (m) finns i motion Ju810 vari framläggs förslag till olikaåtgärder mot ungdomsbrottslighet. Motionärerna anser att skadegörelsen frånungdomars sida skulle kunna minskas om föräldrarnas ekonomiska ansvar för derasbarns brottsliga gärningar fick en större omfattning än det har . Enligtmotionärerna bör en översyn göras av den skadeståndsrättsliga lagstiftningenmed syfte att det skall utrönas huruvida föräldrarnas ansvar kan skärpas. Inom skadeståndsrätten gäller som en huvudregel att endastden som genom en aktiv handling orsakat en skada är skyldig att utgeersättning. En tillämpning av denna huvudregel i de fall då barn förorsakarskador leder till att något ansvar inte kan åläggas föräldrarna. I betydandeutsträckning förekommer det emellertid att underlåtenhet att handla kanföranleda skadeståndsansvar. Ansvaret i dessa fåll brukar härledas ur en pliktför vederbörande att handla. I många fall är skyldigheten att handlaföreskriven i lag eller annan författning, och underlåtenheten medför dåskadeståndsskyldighet om den som inte fullgjort sin handlingsplikt varitvårdslös eller handlat uppsåtligen. Är underlåtenheten straffbelagd gällerliksom vid andra brott den allmänna principen att brottsliga handlingar somorsakar skada medför skyldighet att ersätta denna. Även utan särskiltlagstadgande kan det emellertid föreligga en plikt att förhindra skador.Sålunda anses exempelvis att föräldrar har en plikt att se till sina barn såatt dessa inte vållar skador (se , Skadeståndsrätt 1985 s. 76 och225). Den tillsynsplikten har stöd i (FB). Enligt 6 kap. 2 §andra stycket FB skall nämligen ett barns vårdnadshavare ansvara för att barnetfår den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övrigaomständigheter. Bestämmelsen, som fick sin nuvarande avfattning , avseri första hand vårdnadshavarens skyldigheter mot barnet, men den anger ävenvilken uppsiktsskyldighet över barnet som värdnadshavaren har i förhållandetill utomstående (se prop. 1981/82:168 s. 23 samt NJA 1976 s. 458 och 1977 s.186). Av lagrummets utformning följer att vårdnadshavarens tillsynspliktförändras alltefter barnets ålder och mognad för att helt upphöra då barnetfyllt . 1* 19S8/89. Genom 23 kap. 6 § har vårdnadshavarenstillsynsplikt fått en 1988/89:LU25 särskild straffsanktion. Enligt lagrummetkan föräldrar eller andra uppfostrare eller förmyndare dömas till straff om deunderlåter att hindra den som står under deras vård eller lydnad från att begåbrott. En förutsättning är dock att det skall ske utan fara för dem självaeller deras närmaste och utan anmälan till myndighet. För föräldrar gällervidare liksom för andra att underlåtenhet att anmäla eller eljest avslöja brottär straffbelagt i vissa fall. En ytterligare förutsättning för straffbarhet äratt den gärning "som var å färde" fortskridit så långt att straff harkunnat följa på den. I fråga om vårdnadshavarens straffansvar finns vidare bestämmelseri viss specialstraffrättslig lagstiftning. Sålunda gäller enligt 3 § tredjestycket förordningen (1959:312) om förbud mot innehav av vissa stiletter m.m.att en vårdnadshavare som har vetskap om att ett barn inneharspringstilett eller springkniv skall dömas till dagsböter, om värdnadshavareninte har gjort vad som ankommer på honom eller henne att förhindra innehavet.Vidare föreskrivs i 34 § körkortslagen (1977:477) att värdnadshavaren dömstill dagsböter, om ett barn för moped eller terrängskoter ochvärdnadshavaren har underlåtit att göra vad som har ankommit på honom ellerhenne för att hindra förseelsen. Av det sagda följer att föräldrar som underlåtit att följaen straffsanktionerad plikt att handla kan bli skadeståndsskyldiga på sammasätt som i allmänhet gäller vid brottsliga gärningar. Har föräldrarna brustit isin allmänna plikt att utöva tillsyn över barnet kan skadeståndsansvar förbarnets handlande uppkomma om deras underlåtenhet varit vårdslös eller uppsåtlig.I rättspraxis har i åtskilliga fall förutsättningarna för föräldrarsskadeståndsansvar vid bristande tillsyn ansetts uppfyllda när det gällt mindrebarn. I de fall skador orsakats av äldre barn har däremot föräldrarna bedömtsinte ha brustit i sin tillsyn (se exempelvis NJA 1957 s. 254 och 1970 s. 68 och463). Det skadeståndsansvar som föräldrarna har för sitt barns handlande ärsjälvständigt och förutsätter inte att barnet självt kan åläggasersättningsskyldighet, något som är av särskild betydelse när barnet av olikaskäl inte kan förpliktas utge skadestånd. Barnet självt har enligt 2 kap. 2 § SkL endast ettbegränsat skadeståndsansvar. Sålunda skall den som inte har fyllt ochsom vållar sak- eller personskada ersätta skadan i den mån det är skäligt medhänsyn till hans ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, föreliggandeansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övrigaomständigheter. En omständighet som alltså har betydelse är omskadeståndsansvaret täcks av en ansvarsförsäkring. I så fall kan barnet åläggasett större skadeståndsansvar än i andra fall. Det kan anmärkas att enhemförsäkring enligt försäkringsvillkoren täcker skadestånd som åvilar intebara försäkringstagaren själv utan också bl.a. hemmavarande ogifta barn. Skadorsom har orsakats uppsåtligen (t.ex. genom skadegörelse) ersätts inte, såvidainte skadan har orsakats av ett barn . Eftersom de flesta hushåll() har hemförsäkring blir det i allmänhet aktuellt att krävaut skadestånd av barnet personligen endast när barnet har fyllt och harorsakat skadan uppsåtligen. Vidtillkomsten av SkL diskuterades om vårdnadshavarna borde åläggas ettskadeståndsansvar för sina barns culpösa handlingar, oberoende av om1988/89:LU25 vårdnadshavarna själva hade förfarit culpöst (s.k. objektivtföräldraansvar). ansåg, i likhet med motsvarandekommittéer i de andra nordiska länderna, att ett sådant ansvar inte bordeinföras (SOU 1963:33). Under remissbehandlingen ansåg bl.a. hovrätten överSkåne och , hovrätten för och hovrätten för VästraSverige att det torde kunna övervägas att skärpa vårdnadshavarnasskadeståndsskyldighet genom en regel om objektivt ansvar. Departementschefenanslöt sig emellertid till skadeståndskommitténs ståndpunkt och fillade att entillämpning av reglerna om barns skadeståndsansvar ofta kom att leda tillsamma resultat som ett objektivt ansvar för värdnadshavaren, i varje fall näransvarsförsäkring förelåg (prop. 1972:5 s. 170 f.). I sammanhanget kan nämnas att lärare och skolledning ansesha ett visst ansvar för barn när de vistas i skolan (se t.ex. NJA 1984 s. 764).I den mån fel eller försummelse föreligger i tjänsten svarar arbetsgivaren förskador som är en följd av detta. () beslöt den 15 oktober 1987att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att undersöka möjligheterna attutvidga vårdnadshavares ansvar för sina barns brottsliga handlingar.Arbetsgruppen skall undersöka om vårdnadshavarnas ansvar bör utökas genom enutvidgning av det skadeståndsrättsliga ansvaret eller på annat sätt. Enligtdirekfiven för arbetsgruppen skall denna överväga bl.a. om ett utvidgatskadeståndsansvar för vårdnadshavare är påkallat samt vilka positiva ellernegativa effekter en sådan utvidgning kan tänkas medföra bl.a. för socialtstarkt utsatta familjer. Arbetet, som vid behov skall kunna utmynna också iförslag till lagändringar, skall enligt direktiven vara avslutat inom ett ochett halvt år från det att det påbörjats. Motioner om en vidgat skadeståndsansvar för föräldrar ochandra vårdnadshavare behandlades av och . av godkända betänkanden i ärendena (LU 1987/88:4 och 1988/89:LU4) avstyrkte utskottet bifall till motionerna med hänvisning till det dåpågående arbetet inom BRÅ. Frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling Den grundläggande regeln om skadeståndsansvar i 2 kap. 1 §SkL innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada skall ersätta skadan. Enligt vissa specialförfattningarföreligger ett s.k. strikt skadeståndsansvar, dvs. skyldighet att ersätta skadaoberoende av vållande. Vid sidanhärav har i praxis utbildats regler om strikt skadeståndsansvar på 1988/89:LU25 några områden. Skadeståndet kan jämkas under vissa förutsättningar.Enligt 6 kap. 1 § SkL gäller att skadestånd med anledning av personskada kanjämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller av grov vårdslöshet harmedverkat till skadan. Skadestånd med anledning av sakskada eller renförmögenhetsskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida harmedverkat till skadan. För samtliga skadetyper gäller att jämkning skall skeefter vad som är skäligt med hänsyn fill graden av vållande på ömse sidor ochomständigheterna i övrigt. Reglerna om jämkning på grund av medvållande kanvara tillämpliga även i situationer av strikt skadeståndsansvar. Skadeståndslagen innehåller inga särskilda bestämmelser omskadestånd till den som har skadats vid utövandet av brottslig eller annanotillåten handling. I sådana fall blir vanliga skadeståndsrättsliga principertillämpliga. Den som t.ex. är ansvarig för säkerheten i en fastighet, vid ettbygge e.d. kan bli skadéståndsskyldig inte bara mot den som är behörig attkomma dit utan även mot andra. Är risken för skada stor för behöriga besökandekan också en obehörig besökare erhålla skadestånd om han skadas (se JanHellner, Skadeståndsrätt, 1985, s. 105). Som exempel kan nämnas rättsfallet NJA1973 s. 141. Fallet avsåg en person som begivit sig in på en i mörker försänktbyggnadsplats för att kasta vatten och därvid fallit ned i ett öppet hisschaktoch skadats. De anordningar som avskilde byggnadsplatsen från gatan varotillräckliga och hisschaktet hade lämnats öppet vid arbetets slut. Den skadadeerhöll skadestånd från byggnadsentreprenören. Trots att han obehörigen begettsig in på byggnadsplatsen ansåg man att hans handlande ej hade "innefattatsådan kränkning av bolaget eller dess rätt som skulle ha kunnat fria bolagetfrån vårdslösheten". Att den skadade under angivna omständigheter begettsig in på den i mörker försänkta byggnadsplatsen var emellertid att anse sommedvållande till skadan. Entreprenören fick därför svara för två tredjedelar avskadan. Rättsfallet har kommenterats av justitierådet BertilBengtsson (Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 206). Vad en sådan kränkning skulle gå ut på som befriar frånculpaansvar är oklart. Den skadades handlande får fall antas hautgjort (lindrigt) olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycket ,och då bör väl i varje fall vissa lindriga hemfridsbrott likställas härmed -säkert också tagande av olovlig väg (12 kap. 4 § BrB). I dessa fall skulle eninkräktare alltså kunna kräva skadestånd. Däremot är det tänkbart att otillåtetinträngande i en byggnad, som inte står öppen för allmänheten, innebär enkränkning av avsett slag, vare sig det gäller bostadshus eller annan lokal; härskulle den skadelidande få reda sig utan ersättning. Detsamma måste antas gällaskador i samband med stöldförsök eller liknande även om skadan inte inträffarinomhus; en inbrottstjuv, som halkar på trappan till den villa där han tänkt tasig in, lär knappast ha rätt till skadestånd, även om motsatsen iblandpåståtts. Förutsättning för att talan skulle ogillas på angiven grund torde emellertidvara att hans brottsliga avsikt klart framgår av omständigheterna. Sammanfattningsvis anför att gränsdragningenöver huvud taget är tveksam. Vanligt torde vara att den omständigheten, attutomstående inte har påplatsen att göra, medför att innehavaren inte kan anses ha varit 1988/89:LU25 oaktsam genom att underlåta åtgärdermot risken. Han fårdock alltidbeakta möjligheten att lekande barn tarsigin pä lockande områden. 141visar att en innehavare under vissa förhållanden får vara beredd också på andraintrång, avslutar . har i fråga om tjuvar och andra kvalificeratobehöriga besökare anfört att något ansvar inte finns i förhållande till dem.Inbrottstjuven får inte skadestånd om han snävar i ett hål i en matta ilägenheten, där han brutit sig in, och bryter benet. tillägger dockaltman inte får sätta farliga fällor för inbrottstjuvar (a.a. s. 105). I motion L603 av () framhålls attdet i gällande lagstiftning inte finns några särskilda regler för de fall dånågon skadas i samband med att han utövar en brottslig gärning. Dock kan isådana fall, hävdar motionären, reglerna om jämkning av skadestånd tillämpas.Motionären anser att denna ordning är svårförståelig och att det naturligaborde vara att tillämpa en allmän rättsgrundsats av innebörd att den brottsligesjälv fick bära sin skada. Då avsaknaden av uttryckliga bestämmelser på områdetmedfört att rättsläget är oklart bör enligt motionären det i SkL införas enregel om att rätt till skadestånd inte föreligger för den som skadats i sambandmed utövandet av en brottslig gärning om gärningen på ett inte ringa sättkränkt någon annan person eller dennes rätt. Motioner av samme motionär som väckt motion L603 och medsamma syfte som den har behandlats av och hösten1988 och därvid avslagits på hemställan av utskottet. Då motionsspörsmåletprövades erinrade utskottet i sitt av godkända betänkande (LU1987/88:4) om att det i SkL inte finns några särskilda regler för fall då enperson skadas när han är i färd med att begå brott eller annars uppehåller sigolovligen på annans område. Utskottet konstaterade att det av allmännaskadeståndsrättsliga grundsatser emellertid får anses följa att den skadelidandeinte har rätt till skadestånd i de situationer som motionen tog sikte på.Utskottet påpekade att den som är ansvarig för säkerheten i en fastighetsåledes inte är skadeståndsskyldig i förhållande till tjuvar och andrakvalificerat obehöriga besökare, om skada inträffar till följd av brister iskyddsanordningar e.d. Enligt utskottet torde det dock förhålla sig annorlunda,om en inbrottstjuv skadas j en fälla som fastighetsägaren har gillrat. Lindrigaformer av hemfridsbrott och olaga intrång torde enligt utskottet inte uteslutaatt inkräktaren har rätt till skadestånd (jfr NJA 1973 s. 141). Utskottet ansåg att motionen byggde på en uppfattning avinnehållet i gällande rätt som inte kunde anses vara i allo riktig. En ändringav SkL så att möjligheterna att jämka skadestånd vidgades i enlighet medönskemålet i motionen skulle, tvärtemot vad motionären hade avsett, enligtutskottets mening kunna uppfattas som om därigenom öppnades en möjlighet till skadestånd- som visserligen kan jämkas till noll - för fall där rätt till 1988/89:HJ25 skadestånd nu är utesluten. Utskottet erinrade om att ett motionsyrkande liknande detår 1987 aktuella hade behandlats av utskottet (LU 1980/81:26).Utskottet hade då dragit samma slutsats beträffande rättsläget och tagitavstånd från tanken på en särskild reglering i SkL. Utskottet fann inteanledning att frångå detta ställningstagande men tillade att frågan fick tasupp till förnyad prövning om rättsutvecklingen skulle gå i oönskad riktning. Vid riksdagsbehandling fann utskottet i sitt avriksdagen godkända betänkande 1988/89:LU4 inte anledning att frångå sitttidigare ställningstagande. I detta betänkande behandlar utskottet tre motioner varitas upp frågor angående rätten till skadestånd vid integritetskränkningar,vårdnadshavares skadeståndsansvar och frihet från skadeståndsansvar gentemotskadelidande brottsling. Rätten till skadestånd vid integritetskränkningar EnUgt skadeståndslagen (1972:207) kan den som tillfogatspersonskada få ersättning för både ekonomisk skada och s.k. ideell skada.Ideell skada gottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte ellerannat stadigvarande men. Till ideell skada hänförs även vissa olägenheter iövrigt till följd av personskadan. Även om någon direkt personskada inte uppkommitkan i vissa fall ideell skada ersättas. I I kap. 3 § föreskrivs sålunda attreglerna om ersättning för personskada skall tillämpas i fråga om lidande somorsakas av vissa integritetskränkande handlingar. Bestämmelsen ger rätt tillersättning för lidande och obehag som kan uppkomma vid hemfridsbrott. Någonvägledande rättspraxis föreligger inte i frågan huruvida rätt till ersättningföreligger för psykiskt lidande som kan drabba en person i samband med att hansbostad blir förstörd vid ett inbrott. I motion L624 av m.fl. (m) hävdas att mångasom drabbas av bostadsinbrott upplever brottet som en grov kränkning och känneroro för att händelsen skall upprepas. Motionärerna anser att lidande av dennaart bör ersättas som ideell skada samt att skadestånd också bör kunna utgå förförlust av egendom med särskilt affektionsvärde. I likhet med motionärerna anser utskottet att det finnsanledning att närmare överväga om inte ersättning bör kunna utgå för psykisktlidande som kan drabba en person på grund av bostadsinbrott. Som närmareredovisats ovan (s. 2 och 3) har regeringen med anledning av begäranår 1986 (se LU 1986/87:3) om en översyn av vissa frågor rörande ersättningenför ideell skada fattat beslut om direktiv för en utredning påområdet. Enligt direktiven skall utredningen bl.a. överväga om ersättning skallkunna ges för den chock och bestörtning som kan upplevas av den som finner sinbostad skövlad efter ett inbrott eller en omfattande skadegörelse. Med hänsyntill vad som sålunda anges i utredningsdirektiven får enligt utskottetsmening motionärernas önskemål anses helt tillgodosett. Utskottet 988/89:LU25 utgår därvid från att också spörsmålet om ersättning för förlust avegendom med affektionsvärde kan komma att aktualiseras under utredningsarbetet.Något initiativ från sida med anledning av motion L624 är såledesinte påkallat, och utskottet avstyrker bifall till motionen. I motion L618 av m.fl. (m) begärs att denskadeståndsrättsliga lagstiftningen skall ses över i syfte att det skallutrönas huruvida föräldrarnas ansvar för sina barns handlande kan skärpas.Motionärerna anser att skadegörelsen från ungdomars sida skulle kunna minskasgenom att föräldrarna fick bära ett större ekonomiskt ansvar för barnensbrottsliga gärningar. Någon uttrycklig regel om föräldrars ansvar för skador somderas barn åstadkommer finns inte i svensk rätt. Däremot finns i skadeståndslagenen regel om barnets eget skadeståndsansvar. Innebörden av regeln är att ettbarn är skyldigt att ersätta skador bara i den mån det är skäligtmed hänsyn till bl.a. barnets ålder och utveckling, handlingens beskaffenhetsamt om det finns en ansvarsförsäkring för barnet. I praxis har regelntillämpats så att mycket små barn endast undantagsvis anses kunna åläggas egetskadeståndsansvar medan äldre barn anses kunna ådra sig sådant eget ansvar omän begränsat till beloppen. Om barnet omfattas av en ansvarsförsäkring utdömsdock oftast fullt skadestånd. Även om det alltså saknas uttrycklig reglering avföräldrars skadeståndsansvar anses ändå föräldrar och andra som har entillsynsskyldighet över underåriga barn kunna bli ansvariga för skador sombarnet vållar och detta oavsett om barnet självt är skadeståndsskyldigt.