bet · GC01SfU19 · 1988-12-31 00:00:00 — beslut att avvisa enutlänning senare än efter hans ankomst till 1988/89: SfU 19Sverige sägs i specialmotiveringen (s. 199) att starka skäl talar för att densom har vistats i skall få bli kvar här till dessfrågan om hans rätt till uppehållstillstånd har prövats slutligt. Utskottetvill till en början framhålla att polismyndigheten liksom skall ha attbesluta om avvisning i mtinartade ärenden som rör utlänningskontrollen och därvarje antydan om att asylskäl eller humanitära skäl för uppehållstillståndskulle föreligga saknas. Direkt avvisning vid gränsen bör i dessa fall även ifortsättningen få ske. Något totalt förbud mot omedelbar verkställighet avinvandrarverkets avlägsnandebeslut i alla situationer där asylskäl ellerliknande skäl över huvud taget åberopas oavsett vilken bedömning som kan görasav skälen vill utskottet inte heller tillstyrka. Utskottet avstyrker med detanförda bifall till motionerna SOS yrkande 16 och Sf545 yrkande 7 i denna del. Vadgäller yrkandena om tillkännagivanden rörande direktavvisning av ensamma barnoch bamfamiljer i flyktingsituationer vill utskottet gärna understryka behovetav restriktivitet i fråga om omedelbar verkställighet av avvisning i dessafall. Såsom utskottet understmkit i avsnittet om handläggningen av asylärendenkrävs extra stor varsamhet vid utredningen om bams asylskäl. Att helt förbjudaomedelbar verkställighet av avvisningsbeslut i dessa fall anser utskottetemellertid inte vara möjligt. Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionema S03 yrkande 4 och S062 i denna del. Ifråga om de fömtsättningar som föreslås för att invandrarverket skall fåförordna om omedelbar verkställighet av avvisningsbeslut anser utskottet attde tillgodoser berättigade krav på rättssäkerhet. Med anledning av det citeradeuttalandet i specialmotiveringen om att endast av utlänningen anförda skälbehöver bedömas vill utskottet emellertid framhålla att invandrarverketsjälvfallet bör beakta även andra skäl som är kända för verket. Utskottetutgår från att så sker. Med det anförda tillstyrker utskottet bifall tillpropositionen i denna del och avstyrker bifall till motionema Sf29 yrkandena 1och 12, SOS yrkande 8 öch S06 yrkande 11. Ävenförslaget att i lagen ange tidsfrister för utlänningen att lämna landet harföranlett flera motioner. m. fl. begär i motion S06 yrkande 10ett tillkännagivande om att tidsfristen för verkställighet av avvisningsbeslutav regeringen bör vara . m. fl. begär i motion Sf29avslag på förslaget om tidsfrister för utlänningen att lämna landet (yrkande15) och ett tillkännagivande att utlänningen bör få skälig tid för att avvecklasin vistelse i landet på ett humant sätt från delgivningen av ettlagakraftägande avlägsnandebeslut (yrkande 16). och i motion SOS yrkande 15 ett tillkännagivande att verkställighetsbeslutetskall delges den asylsökande och tidsfrist räknas från delgivning. Sättetför verkställighet berörs också i en motion från den allmänna mo tionstiden. m.fl. begär i motion Sf502 yrkande 15 ett tillkännagivande om vikten av att asylsökande ges "skäligt rådmm" och möjlighet att lämna landet under värdiga former samt i yrkande 18 ett 59 tillkännagivande om viktenav att föräldrar inte utvisas om det innebär att 1988/89: SfU 19 de skiljsfrån minderåriga bam. Ipropositionen (s. 116) framhålls beträflFande sättet för verkställighet bl. a.att det är önskvärt att den som avvisas eller utvisas ges tillfälle attfrivilligt lämna vilket är huvudregel även enligt nuvarande ordning.Emellertid har det visat sig att systemet med frivillig verkställighet oftainte fungerar. Som en tänkbar orsak till detta nämns de stora möjligheter tillförnyad prövning som finns enligt de nuvarande reglema. Det förefaller dockenligt propositionen sannolikt att snabbare handläggning av ärenden om uppehållstillståndi förening med en ändring av systemet av prövning på verkställighetsstadietkommer att medföra också en större benägenhet från den enskildes sida atträtta sig efter beslutet. En uttrycklig regel som anger inom vilken tid den somhar avvisats eller utvisats bör ha lämnat landet bedöms ändå som värdefull. Idetta sammanhang redovisas också den ordning som tillämpas . Enligt dennaunderrättas den som har avvisats eller utvisats om beslutet genom polisensförsorg. och, i förekommande fall, regeringen sänder beslutettill polismyndigheten, som kallar den asylsökande och delger honom beslutet vidett personligt sammanträflFande med hjälp av tolk. som beslutetexpedieras till polismyndigheten skickas en kopia av beslutet till utlänningensoflFentliga biträde i de ärenden där offentligt biträde finns förordnat.Undersökningar som har genomförts av asylärendeutredningen visar att det oftatar tid att lämna underrättelse om ett beslut. Utredningen anser därför attmtinerna för underrättelse om beslut behöver ses över. Den nyaorganisationen för mottagning av asylsökande innebär att de normalt skallvistas på en förläggning till dess att deras ärende avgörs slutligt. Härigenombör underrättelseförfarandet kunna förenklas och gå snabbare. Underrättelse kanske genom personal på förläggningen som lätt kan nå den asylsökande. Vidförläggningarna finns tillgång till tolkar, vilket också bör underlättaförfarandet. I de fall där underrättelse inte kan ges på detta sätt får även ifortsättningen de nuvarande mtinema följas. Ipropositionen framhålls vidare behovet av att kunna anpassa fristema tillförhållandena i det enskilda fallet. Om det kan hållas för visst att utlänningeninte frivilligt kommer att lämna , skall alltså en kortare tidsfrist änden som föreslås för normalfallet kunna bestämmas av myndigheten redan ibeslutet om avlägsnande. Detsamma anges kunna gälla i de fall där utlänningenfinns på en statlig mottagningsförläggning och alltså normalt inte har någotberättigat behov av att avveckla sin vistelse i . kan däremoten längre tidsfrist vara motiverad, t. ex. om utlänningen gör troligt att hanbehöver extra rådmm för att ordna sina förhållanden i hemlandet. Utskottetdelar i huvudsak de bedömningar som gjorts i propositionen om behovet av tidsfrister för verkställighet av avlägsnandebeslut. Utskot tet vill understryka att den nya organisation för mottagningen av asylsök ande som håller på att genomföras och den därmed sammanhängande för kortning av handläggningstidema för asylärenden som kan fömtses starkt bidrar till att några långa tidsfrister för en utlänning som vägras 60 uppehållstillstånd intebör behövas. Utskottet vill vidare framhålla att de 1988/89: SfU 19 föreslagnafristema i fråga om beslut av invandrarverket innebär en tidrymd om fem från delgivningen av beslutet, eftersom tiden för lagakraftvinnandebörjar löpa först i och med delgivningen. Vad gäller frågan om humvida beslutav regeringen skall behöva delges för att fristen skall bölja löpa anserutskottet att den mtin för underrättelse som redovisas i propositionen och somdå den asylsökande vistas på förläggning innebär ett snabbt och enkeltunderrättelseförfarande får anses tillräcklig i dessa fall. En motsvarandeordning bör kunna tillämpas i de fall då en asylsökande vistas på annan platssom är känd. I de fall däremot då den asylsökande håller sig undan ochföljaktligen inte går att nå med underrättelse torde fömtsättningar förförvarstagande ofta föreligga när utlänningen påträflFas. För dessa fall synesdelgivning som utgångspunkt för tidsfristen inte meningsfull. Med det anfördatillstyrker utskottet propositionen i denna del och avstyrker bifall tillmotionema Sf29 yrkandena 15 och 16, SOS yrkande 15, S06 yrkande 10 och SfS02yrkande 15. Utskottetbehandlade frågan om familjesplittring vid verkställighet av avlägsnandebeslutsenast i sitt av godkända betänkande SfU 1987/88:27. Utskottet ansågatt det var omöjligt att helt undvika familjesplittring, eftersom det iblandförekom att någon i en familj medverkade till sådan splittring genom att gåunderjorden eller genom att gömma barnen. Myndighetema borde dock enligtutskottet i möjligaste mån undvika en splittring av familjer, vilkenuppfattning också hade kommit till uttryck i ett svar av invandrarministem påen fråga i . Utskottet ansåg inte att något tillkännagivande i dettaavseende behövdes. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker bifalltill motion Sf502 yrkande 18. Upphävandeav bestämmelserna om överlämnande av verkställighetsärenden Denuvarande reglema om överlämnande och övertagande av verkställighetsärendenföreslås som framgått ovan inte få någon motsvarighet i den nya lagen. För altge möjlighet till prövning av nya omständigheter föreslås i stället enbestämmelse om att en ny ansökan om uppehållstillstånd av en utlänning sombefinner sig här i landet skall kunna prövas utan hinder av att det beträflFandeutlänningen föreligger ett lagakraftvunnet men ännu inte verkställtadministrativt beslut om avvisning eller utvisning. En sådan ansökan får dockbifallas endast om det framkommer omständigheter som inte har prövats tidigareoch om utlänningen har rätt till asyl här eller det annars finns synneriigaskäl av humanitär art (2 kap. 5 §). Imotion Sf29 yrkande 9 begär m.fl. att förslaget om ny ansökan avslåsoch att nuvarande bestämmelser om verkställighetshinder behålls. Imotion S03 yrkande 6 begär ett tillkännagivande att effektivitetoch snabbhet vid behandling av ny ansökan om uppehållstillstånd inte fåröverordnas rättssäkerheten. Somovan framgått föreslås nu gällande bestämmelser om verkställig hetshinder överföras i sak oförändrade till den nya lagen. De föreslås bli kompletterade med en bestämmelse om förbud mot verkställighet till län- 61 der där utlänningen kanutsättas för dödsstraflF eller tortyr eller annan 1988/89: SfU 19 omänskligbehandling. Utskottet förstår därför det nu återgivna yrkandet i motion Sf29 pådet sättet att de nuvarande bestämmelser som motionärema vill behålla är desom rör möjlighetema att göra invändning i verkställighetsärenden ochskyldighet för polismyndigheten att överlämna sådana ärenden tillinvandrarverket. Sommotiv till förslaget att avskaflFa dessa regler anges i propositionen (s. 113)att dessa detaljerade och komplicerade regler saknar motsvarighet såväl iandra länders utlänningslagstiftning som i svensk rätt när det gällerverkställighet av beslut inom andra rättsområden samt att reglerna har letttill att det inte sällan sker en ny prövning under verkställigheten, som ledertill en annan utgång efter det att regeringen har fattat beslut om avlägsnande.Självfallet är detta enligt propositionen en positiv eflFekt, om det därigenomskapas ett riktigt beslut i stället för ett felaktigt. Inte sällan torde detemellertid vara fråga om ett beslut som i och för sig var riktigt när detfattades men där det just genom en ny behandling och därav beroende tidsutdräktpå verkställighetsstadiet uppkommer nya omständigheter, som saknar egentligtsamband med frågan om risk för förföljelse eller liknande i hemlandet. En avlagutredningen företagen undersökning visar att invandrarverket som gmnd förändring i överlämnade och överklagade verkställighetsärenden angav anknytningtill eller humanitära skäl i av fallen. Berörda parter kanockså enligt propositionen mer eller mindre medvetet avstå från att i detförsta ärendet, när ansökan om uppehållstillstånd prövas, åberopa relevantaomständigheter eller se till att ett ärende är komplett, eftersom de vet attdet går att få en prövning också på verkställighetsstadiet. Det förekommer ocksåframställningar som är klart obefogade. Dessa förhalar processen och medverkargenom den ökade arbetsbelastningen hos främst invandrarverket ochpolismyndighetema till att handläggningstidema ökar för alla ärenden. Etthandläggningssystem som erbjuder i det närmaste obegränsade möjligheter att fåett ärende prövat på nytt leder enligt propositionen med nödvändighet till atthandläggningstiderna blir långa och därigenom skapar rättsosäkerhet.Visserligen är drastiskt förkortade väntetider vad gäller prövningen avasylärenden i sig ägnade att minska antalet ändrade beslut påverkställighetsstadiet. Om tiden mellan ansökan och beslut är kort kan nya skälinte uppkomma i så många fall. Det är emellertid mycket tveksamt om det allsär möjligt att förkorta väntetidema om den nuvarande verkställighetsprövningenfår vara kvar. Man måste då alltid räkna med att nya omständigheterkontinuerligt förs fram. Det är långt ifrån alltid fråga om förhållanden sominte hade kunnat föras fram och bedömas redan från början. Det är därförolämpligt att ha kvar ett system som är så lätt att missbmka som det nuvarande. 1sammanhanget bör som anges i propositionen framhållas att lagrådet såväl idetta ärende som i yttrande över proposition 1987/88:69 om Europakonventionenoch rätten till domstolsprövning i uttalat att uppehållstillstånd intebör jämställas med civila rättigheter enligt artikel 6 i . Utskottet delar de ipropositionen gjorda bedömningarna om behovet 62 att avskaflFa reglema omöverlämnande och övertagande av verkställighet. 1988/89: SfU 19 Utskottetavstyrker därför bifall till motion Sf29 yrkande 9. Utskottetutgår från att befogade rättssäkerhetskrav beaktas vid behandlingen av en nyansökan om uppehållstillstånd och anser inte att något tillkännagivande medanledning av motion S03 yrkande 6 behövs. Invandrarverketkan enligt 89 a § UtlL intill dess verket tar slutlig ställning i ettverkställighetsärende förordna om inhibition i ärendet. Ipropositionen föreslås (8 kap. 9 §) att vid överklagande och vid omprövning avett avvisningsbeslut med förordnande om omedelbar verkställighetinvandrarverket skall pröva frågan om inhibition. Verket skall vid ny ansökanom uppehållstillstånd få besluta om inhibition av tidigare lagakraftvunnetavvisningsbeslut samt i andra fall, om det finns särskilda skäl, besluta ominhibition (8 kap. 10 §). Iett ärende som skall prövas av regeringen skall det statsråd som har tilluppgift att föredra sådana ärenden, för tiden till dess regeringen avgörärendet, få besluta om inhibition (11 kap. 4 §). LarsWemer m. fl. begär i motion Sf29 yrkande 17 att beslutar att fråganom inhibition av invandrarverkets beslut om avvisning med omedelbarverkställighet skall avgöras av vederbörande statsråd. RagnhildPohanka och begär i motion SOS att beslutar attverkställighet skall inhiberas vid överklagande (yrkande 17) och att riksdagenbeslutar att avvisningsverkställighet inhiberas då nya skäl framkommit efteröverklagan till regeringen och därav följt avvisningsbeslut (yrkande 18). Ipropositionen framhålls (s. 120) att vad som har föreslagits i fråga om kravenpå en ny ansökan också måste få till konsekvens att den nya ansökan inteautomatiskt leder till att verkställigheten avbryts men att invandrarverketnaturligtvis måste ha möjlighet att meddela beslut om inhibition i avvaktan påatt den nya ansökan prövas. Det ligger enligt propositionen i sakens natur attinhibition inte bör meddelas annat än om det vid en samlad bedömning framstårsom någorlunda troligt att den nya ansökan kommer att bifallas. Ispecialmotiveringen (s. 201) betonas att såväl polismyndigheten sominvandrarverket fömtsatts göra en vid tolkning av vad som skall anses vara enny ansökan om rätt att få stanna här. Utskottetdelar den bedömning som gjorts i propositionen av när inhibition skall kunnameddelas och avstyrker därför bifall till motion SOS yrkandena 17 och 18. Ifrågan om vem som skall pröva frågan om inhibition av invandrarver kets beslut om avvisning med omedelbar verkställighet anförs i propositio nen (s. 126) att den föreslagna nya regeln att även invandrarverkets beslut om omedelbar verkställighet kan bli föremål för omprövning medför att det blir en nödvändig konsekvens att invandrarverket också skall ta ställ ning i inhibitionsfrågan. Enligt föredragande statsrådets bedömning ligger i detta inte någon risk för rättssäkerheten. Vidare understryks att invand rarverket i samtliga fall av överklagande av dessa beslut skall vara skyldigt 63 att ta ställning till omdet finns skäl att avbryta verkställigheten innan aren- 1988/89: SfU 19 detförs vidare till regeringen, alltså också sådana fall där skäl till omprövningi och för sig inte anses föreligga. Om regeringen eller, i förekommandefall, statsrådet när ärendet når regeringen skulle finna att inhibition ändåbör meddelas får det liksom stå regeringen eller statsrådetfritt att göra detta med en analog tillämpning av förvaltningslagensinhibitionsregel. Ipropositionen räknar föredragande statsrådet med att invandrarverket i störstamöjliga utsträckning kommer att organisera verksamheten så attinhibitionsfrågan kan prövas av någon annan person än den som fattadeavvisningsbeslutet. Utskottetgodtar den bedömning som gjorts i propositionen och avstyrker bifall tillmotion Sf29 yrkande 17. Ettavvisnings- eller utvisningsbeslut upphör enligt 92 § UtlL att gälla om detinte verkställts . Ipropositionen föreslås att preskriptionstiden för dessa beslut skall förlängastill (8 kap. 15 §). RagnhildPohanka och begär i motion S05 yrkande 20 avslag på förslaget attförlänga preskriptionstiden till . Bakgmndentill förslaget är enligt propositionen (s. 117 och 204) att det blivit alltvanligare att utlänningar undandrar sig verkställighet av laga-kraftvunnaavlägsnandebeslut genom att hålla sig undan . Utskottethar inte någon erinran mot propositionen i denna del och avstyrker bifall tillmotion SOS yrkande 20. Enutlänning som avvisas eller utvisas från skall enligt huvudregeln i 99§ första stycket UtlL själv betala sin resa härifrån. Eftersom utlänningen kansakna medel till detta har regeln kompletterats med en skyldighet för den somtransporterar hit utlänningen att i vissa fall i förhållande till staten svaraför den kostnaden. Somberörts i avsnittet om verkställighet ovan får en utlänning som har kommit hit med fartyg eller luftfartyg och som avvisas eller utvisas av vissa skäl enligt 82 § UtlL föras tillbaka till fartyget om det skall avgå eller . Enligt fast praxis avses med omkring . Han får också sättas ombord på ett annat fartyg eller luftfartyg med samma innehavare. Enligt uttalanden i förarbetena till utlänningslag (se prop. 1954:41 s. 115), där dessa bestämmelser först infördes i svensk rätt, gäller tidsfristen också när transporten sker med annat fartyg eller flygplan med samma innehavare. Om befälhavaren vägrar att ta emot utlänningen får vite föreläggas honom. Fartygetseller luftfartygets innehavare är skyldig att utan ersättning föra 1988/89:SfU 19 utlänningen ur (99 § andra stycket UtlL). Ipropositionen föreslås att transportörens kostnadsansvar ökas. Enligt 8 kap. 6§ lagförslaget skall en utlänning som avvisas därför att han saknar pass ellererforderliga tillstånd eller medel för sin hemresa inom i princip obegränsadtid få föras tillbaka till det fartyg eller luftfartyg som han kom med ellersättas ombord på annat fartyg eller luftfartyg med samma ägare eller bmkare(transportören). Vidare skall, om det är nödvändigt att bevakningspersonalföljer med, även den personalen ges plats på fartyget eller luftfartyget.Utökningen av ansvaret i detta avseende gäller således både den tid undervilken ansvaret kan göras gällande och det antal personer för vilket det kangöras gällande. Enligt9 kap. 2 § lagförslaget skall transportören vara skyldig att ersätta staten förkostnaden för utlänningens resa från samt för kostnaden för resan frånSverige och tillbaka för den bevakningspersonal som behöver följa med.Kostnadsansvaret föreslås alltså avse inte bara de fall då transportören skallvara skyldig att bereda utlänningen och eventuell bevakningspersonal plats påsina egna fartyg eller luftfartyg utan även transporter med transportmedel somhar annan ägare eller bmkare. Transportören skall kunna befrias helt ellerdelvis från kostnadsansvaret om han kan visa att han haft skälig anledning attanta att utlänningen hade rätt att resa in i eller det med hänsyn tillkostnadens storlek eller av andra skäl framstår som uppenbart oskäligt attkräva ut kostnaden. Ifyra motioner yrkas avslag på förslaget om utökat kostnadsansvar förtransportföretag, nämligen motion S06 yrkande 12 av m.fl., Sf29yrkande 8 av m. fl. och SOS yrkande 1 av och EvaGoés, medan och i motion yrkande S(delvis) yrkar avslag på förslaget eller i vart fall att undantag skall görasdå utlänningen inför transportören förklarat sig vara asylsökande. Fråganom transportörens ansvar för återtransport och kostnaden för denna är enligtpropositionen (s. 128) nära förbunden med det ökande problemet meddokumentlösheten. Ett ökat ansvar för transportören kan ses som ett medel attpå ett relativt tidigt stadium motverka en ytterligare spridning av detta.Begränsningen av ansvaret till återtransport som kan ske inom en mycket korttid efter ankomsten till svarar enligt föredragande statsrådetsuppfattning inte mot vad som kan antas vara den reella gmnden förbestämmelsema. Det väsentliga torde vara om transportören har fört någon tillSverige trots att han vetat eller bort veta att denne saknade rätt att resahit. Ansvaret bör därför i fortsättningen gälla under i princip obegränsad tidi fall där transportören har en realistisk möjlighet att kontrollera att detförhåller sig så. Flera av avvisningsgmnderna är sådana att det i praktiken äromöjligt för transportören att bedöma om gmnd för avvisning föreligger.Kostnadsansvar och ansvar för återtransport bör därför endast komma i fråga omavvisning sker på gmnd av att utlänningen saknar pass eller erforderligatillstånd eller medel för hemresa, dvs. i princip de fall där avvisningsgmndföreligger enligt 4 kap. 1 och 2 §§ i 5 1988/89. Att medelför hemresa finns måste alltid anses vara fallet om 1988/89: SfU 19utlänningen har returbiljett. Förslagetatt transportörens kostnadsansvar skall utsträckas till att gälla återresa intebara med hans eget fartyg eller flygplan utan också med transportmedel som harannan ägare bör enligt propositionen kunna motverka att kostnadsreglema sättsur spel. Det förekommer nämligen att vitesföreläggande är verkningslösteftersom befälhavaren vet att han inte behöver återvända till eller deti realiteten inte är befälhavaren själv utan ägaren av transportmedlet ellerföreträdare för denne som vägrar att ta med utlänningen. Vadbeträffar de fall då ersättningsskyldigheten skall kunna efterges helt ellerdelvis bör detta enligt propositionen vara fallet om det i praktiken har varitomöjligt för befälhavaren att genomföra en kontroll, t. ex. vid färjeförbindelsermellan de nordiska ländema eller vid andra transporter där ett mycket stortantal personer skall tas ombord . Något ansvar bör inte hellerkomma i fråga om utlänningen haft falska handlingar, om inte dessa handlingarvarit så uppenbart falska att det måste ha upptäckts . Vadgäller invändningen att flygbolagen skulle sakna faktiska möjligheter attföreta en eflFektiv kontroll påpekas i propositionen att regler omstraflFansvar för de transportörer som befordrar utlänningar utan pass ellervisum har införts i en rad länder . Detta, som inte har ansettsstrida mot gällande intemationella överenskommelser på området, måste mednödvändighet ha medfört att kontroller redan nu vidtas av bolagen iförhållande till dessa länder. Det är svårt att inse att då inte någon form avmotsvarande kontroll skulle kunna vidtas också beträflFande resenärer tillSverige. Detta argument har enligt propositionen också bäring på denallvarligare invändningen att ett ökat ansvar för transportörema kan få tilleflFekt att dessa inte vill eller vågar ta ombord sådana personer som hals överhuvud flyr sitt land undan förföljelse och därför inte heller kan skaflFa varesig pass eller erforderliga tillstånd. Denna risk har alltså inte avhållitandra länder från att införa straflFsanktioner mot transportföretagen. Omde föreslagna reglema skall få önskad eflFekt kan enligt propositionenkostnadsansvaret inte begränsas till att gälla den sista etappen av en resa, t.ex. med en eller flera flyglinjer till och ett annat flygbolag mellanKöpenhamn och den svenska slutdestinationen. Det måste i normalfallet ankommapå flygbolagen att sinsemellan reglera dessa kostnader.