bet · GC01LU13 · 1988-12-31 00:00:00 — Det- , samma torde gälla åtskilliga dagligvaror liksom sådan inredning som an vänds i sjukvård och utbildning. Utskottet vill också påpeka att statliga eller , . kommunala bolag som driver ekonomisk verksamhet samt de affärsdrivan de verken räknas som näringsidkare i denna verksamhet, och således kom-' mer de varor och tjänster som dessa tillhandahåller konsumenter för enskilt bruk att omfattas av lagen. Otvivelaktigt kommer det dock att finnas varor och tjänster som utnyttjas av enskilda människor men ändå faller utanför lagens tillämpningsområde därför att de uteslutande används inom den service som det allmänna svarar för. Det gäller t.ex. produkter som utnyttjas i den offentliga hälso-och sjukvärden, i skolor och pä daghem och fritids- , hem. 1 likhet med föredragande statsrådet anser utskottet att säkerhetskra ven måste ställas mycket högt på produkter av detta slag. Även om den nu föreslagna lagstiftningen kan komma att medföra att säkerhetsmedyetan- det höjs också pä det offentliga området framstår det enligt utskottets me ning som befogat att enskilda människor ges ett skydd mot förekomsten av farliga varor och tjänster som tillhandahålls dem i andra sammanhang än då de förvärvas av en näringsidkare för eget bruk: saknas emellertid i- underlag för en bedömning av hur en sådan lagstiftning närmare bör utfor mas och vilka varor och tjänster dentämpligen bör omfatta. Utskottet är därför inte nu berett att förorda en utvidgning av lagens tillämpningsområ de i enlighet med motionärernas önskemål. Frågan bör i stället bli föremål för utredning. Vad utskottet sålunda anfört med anledning av mo tionerna Lll yrkande 2, L12, L9 yrkande 4 och yrkande I bör ges ' ' regeringen till känna. I motton, L9 av m.fl. (c) tas upp frågor omutvidgning av lagens tillämpningsområde även i andra avseenden. motionäremavikten av att material som ej omfattas av läkemedelsförord- 1988/89:LUl3ningen, exempelvis tandfyllnadsniaterial och implantat, skall omfattas avproduktsäkerhetslagen. Motionärerna begär i yrkande 5 ett tillkännagivande ienlighet härmed. I motionen framhålls vidare att lagen förutom varor ochtjänster även bör omfatta vissa andra nyttigheter. Begreppet andranyttigheter, som innefattar fast egendom, byggnader på annans mark, elektriskkraft, aktier och andra värdepapper, krediter samt rättigheter av skilda slag,är dock enligt motionärerna ett alltför vittgående begrepp för att i sin helhetomfattas av lagen. Frågan om en utvidgning av lagen till att omfatta vissaandra nyttigheter fordrar därför noggranna överväganden om gränsdragningen, ochmotionärerna begär i yrkande 3 ett tillkännagivande om att sådana övervägandenbör komma till stånd i angivet syfte. Vad först gäller frågan om den föreslagnaproduktsäkerhetslagen skall tillämpas på material som ej omfattas avläkemedelsförordningen vill utskottet erinra om att lagen skall gälla sådanavaror och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och som konsumenteri inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för enskiltbruk. Detta innebär att sådana material som berörs i motionen och som inteomfattas av någon speciallagstiftning kommer att omfattas av den föreslagnalagen i den mån de av näringsidkare tillhandahålls konsumenter för enskiltbruk, antingen det är i form av en vara eller en tjänst. När det däremot gällermaterial som enbart tillhandahålls inom ramen för offentlig service villutskottet hänvisa till att det av utskottet ovan förordade utredningsarbetetskall avse frågor om produktsäkerheten inom den offentliga sektorn och attmotionärernas önskemål i denna del redan är tillgodosett. Med hänsyn till det anfördaanser utskottet att motion L9 yrkande 5 inte påkallar någon åtgärd. I fråga om "andra nyttigheter" vill utskotteterinra om att produktåterkallelsekommittén har ansett att nyttigheter somvarken utgör vara eller tjänst bör lämnas utanför lagförslaget och att härvidanförts att värdepapper och rättigheter av olika slag knappast bör kunna varaförknippade med några fysiska skaderisker. Vidare har framhållits attnyttigheter som fast egendom och byggnader på annans mark har en ganska speciellkaraktär och därför inte utgör några naturliga objekt för enproduktsäkerhetslagstiftning. Föredragande statsrådet anser i likhet med kommittén attlagen inte bör omfatta "annan nyttighet". I propositionen framhållsatt det visserligen kan hävdas att vissa slag av "annan nyttighet" främst fast egendom kan vara behäftade med sådana skaderisker att det kanfinnas behov av säkerhetsåtgärder av det slag som lagen är avsedd att erbjuda.I de flesta fall bör det dock vara möjligt att tillämpa lagen även med detföreslagna tillämpningsområdet. Hänför sig skaderisken till exempelvisbyggnadselementens utformning kan, enligt statsrådet, ett ingripande med stödav lagen i förekommande fall göras mot den eller de näringsidkare somtillhandahållit varan i fråga. Om risken i stället hänför sig till självauppförandet av en byggnad, torde i många fall ett ingripande kunna göras motden som tillhandahållit denna tjänst. Utskottet delar den bedömning som gjorts såväl avkommittén som i propositionen och anser således inte att produktsäkerhetslagen bör omfatta 10 "annannyttighet". Utskottet vill dock erinra om att åläggande om säker-1988/89:LUl3 hetsinformation såvitt gäller andra nyttigheter än varor ochtjänster alltjämt kan komma i fråga med stöd av 3 8 marknadsföringslagen. Vadsärskilt gäller byggmaterial vill utskottet tillägga att bostadsutskottet isitt avgivna betänkande 1988/89:BoU2 förordat att en bred översyn skeri syfte att komma till rätta med bristerna i vissa byggnaders inomhusmiljö ochproblemen med s.k. sjuka hus. Bland de frågor som bör belysas ytterligare angerutskottet användningen av olika byggmaterial m.m. Därvid bör övervägas bl.a.åtgärder som syftar till att förhindra användningen av ur olika aspekterolämpliga byggmaterial. Exempel pä möjliga sådana åtgärder är enligtbostadsutskottets mening varudeklaration eller obligatoriskt typgodkännande avsådana material. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L9yrkande 3. Utskottet behandlar slutligen j detta avsnitt ett yrkandei motion LI4 av m.fl. (mp)om skador på miljön. Motionärernaframhåller att det är mycket angeläget att en lag om produktsäkerhet åläggernäringsidkaren ansvar även för produktskador på ekosystemet och naturmiljön.De begär därför i yrkande I ett tillkännagivande om att lagen skyndsamt börkompletteras med regler för sådana produktskador. Utskottet är väl införstått med att vissa produkter kan geskador på naturmiljön. Enligt utskottets mening bör dock problemet med sådanaskador lösas i annan ordning. Utskottet anser därför inte att särskilda reglerhärom bör införas i den nu föreslagna lagstiftningen som ju tar sikte på attförhindra att farliga produkter orsakar konsumenterna skador. Motion LI4 yrkandeI bör således inte föranleda någon åtgärd. I propositionen föreslås att varje näringsidkare somtillhandahållit en farlig produkt skall kunna åläggas att lämnavarningsinformation eller att återkalla produkten. Vid valet av adressat förett åläggande skall, enligt propositionen, i första hand hänsyn tas till vemeller vilka som har de bästa förutsättningarna att uppfylla ändamålet medåtgärden, men även andra aspekter bör beaktas, t.ex. konkurrensskäl. I motion L13 av () framhålls attåläggande i första hand bör riktas mot den som rent faktiskt har ansvaret förden bristande säkerheten, dvs. normalt tillverkaren eller när denne befinnersig utomlands importören. Om ett sådant åläggande inte bedöms kunna ge avseddeffekt bör dock åläggande i andra hand kunna riktas mot annan, exempelvis grossisteller detaljist. Utskottet anser i likhet med motionärerna atträttssäkerhetsskäl talar för att ett åläggande om varningsinformation eller återkallelse främst bör riktas mot den som har det faktiska ansvaret för produkten. Såsom framhålls i propositionen inrymmer dock frågan om vem som skall vara adressat för ett åläggande flera avvägningsproblem. För att lagen skall få erforderlig effekt måste enligt utskottets mening ansvaret för varningsinfor- I mation ochåterkallelse i många fall läggas pä den eller de näringsidkare 1988/89:LU13 som har bäst möjlighet,att nå det resultat som åsyftas. 1 de fall åsyftat resultat kan tillgodoses av flera näringsidkare som tillhandahållit en pro dukt vill utskottet dock framhålla att åläggandet bör riktas mot den som närmast bär ansvaret för den uppkomna situationen. Vid valet av adressat anser utskottet i likhet med föredragande statsrådet att hänsyn även bör tas till de negativa effekter sorn ett åläggande om varningsinformation eller återkallelse kan ha för den näringsidkare mot vilken det riktas. Bl.a. kan åläggandet i sig försämra näringsidkarens goodwill, och det kan också medföra att han får bära vissa kostnader för sitt,försvar inför domstolen. Utskottetvill därför understryka vikten av att konsumentombudsmannen när han tar ställning till om ett åläggande skall begränsas till att bara gälla en eller några av flera näringsidkare noga överväger om åläggandet , , kanmedföra sådana negativa verkningar för vederbörande, och om dessa verkningarskulle mildras påtagligt om åläggandet riktades mot ytterligare någon ellernågra näringsidkare. Med det anförda anser utskottet att syftet ined motion Ll3 får anses i huvudsak tillgodosett, och nägofuttalande från ' sidamed anledning av motionen är således inte påkallat. Utskottet behandlar i detta sammanhang även yrkande 5 imotion L14 av m.fl. (mp), som tar upp frågan omansvarsförsäkring. I motionen framhålls att en företagare som hamnat iklärnmeri med tillsynsmyndigheten och konsumentombudsmannen kan undgå ansvargenom att föra över tillgångar till ett annat bolag och sedan försattaföretaget i konkurs. Enligt motionärerna kan män utgå från att en stor del avde skadliga produkterna marknadsförs av mindre seriösa näringsidkare, och genomett konkursförfarande blir produktskadelagen således verkningslös. Motionärernaanser därför att det är av vikt att lagen kompletteras med tvingande regler föransvarsförsäkring och de begär ett tillkännagivande härom. Utskottet har i olika skadeståndsrättsliga sammanhangbetonat vikten av att det finns ansvarsförsäkringar som täcker uppkommande ersättningsan språk. I linje härmed kan utskottet ansluta sig till motionärernas uppfatt ning om betydelsen av försäkringsskydd på det nu aktuella området. Ut skottet anser sig kunna utgå från att näringsidkarna i betydande utsträck ning också kommer att teckna försäkringar för sina förpliktelser enligt pro duktsäkerhetslagen. Med hänsyn härtill och till de svårigheter ur kontrolls , synpunkt som ett införande av tvingande regler om ansvarsförsäkring skulle innebära är utskottet inte nu berett att förorda en sådan ordning. Skulle det visa sig att avsaknaden av ansvarsförsäkringar för med sig problem får frågan-övervägas ånyo. På grund av det anförda anser utskottet att yrkande 5 i motion L14 inte bör föranleda någon åtgärd. 1 propositionen föresläs inga regler om hur de kostnadersorn uppkommer till följd av ingripandena med stöd av den föreslagnaproduktsäkerhetslagen skall fördelas mellan olika näringsidkare.. I motionLll av m.fl fm) framhålls alt avsaknaden av regler . omfördelning av kostnader mellan olika näringsidkare sannolikt kommer 1988/89:LU13 att leda till att tvister uppstår. Det är därför enligtmotionärerna angeläget att man noggrant följer effekterna av lagens tillämpningi detta hänseende och vid behov återkommer med förslag till lagreglering. Iyrkande 4 begärs ett tillkännagivande i enlighet härmed. Utskottet vill erinra om att redan gällande lagstiftningger möjlighet att framtvinga säljförbud och andra former av distributionsstopp.Regler om detta finns både i marknadsföringslagen och i författningar somreglerar särskilda produktområden. Denna lagstiftning saknar anvisningar förhur kostnaderna vid beslut om säljstopp skall fördelas mellan den näringsidkaresom fär förbudet och näringsidkare tidigare i distributionskedjan. Även i dencivilrättsliga konsumentskyddslagstiftningen har man som regel avstått från attreglera förhållandet näringsidkare emellan. Som exempel kan nämnaskonsumentkreditlagen och konsumenttjänstlägen. Utskottet vill vidare erinra om ått särskilda reglerinförts om oskäliga avtalsvillkor mellan näringsidkare. Denna lagstiftning har'motiveratsbl.a. med att det är viktigt att de kostnader och bördor som i takt rned ettökat konsumentskydd läggs på näringslivet fördelas rättvist mellan olika led pånäringsidkarsidan. Sålunda kan enligt- lagen (1984:292) omavtalsvillkor mellan näringsidkare förbjuda användning av villkor, som ennäringsidkare ställer upp när han ingår eller ävsér att ingå avtal med en annannäringsidkare, om villkoret är att anse som oskäligt. Vid bedömningen avskälighetsfrågan skall domstolen ta särskild hänsyn till behovet av skydd förden som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.Marknadsdomstolens beslut enligt lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkaretar sikte och gäller sålunda inte för redan ingångna avtal. Oskäligavillkor i löpande avtal kan emellertid jämkas eller lämnas utan avseende enligt36 8 avtalslagen, vilken syftar till att ge ett särskilt skydd för dem somintar en underlägsen ställning i avtalsförhållanden. Mot bakgrund av det anförda finns det enligt utskottetsmening inte skäl att i produktsäkerhetslagen nu införa särskilda regler omfördelningen av kostnader mellan olika företag för åtgärder enligt lagen.Lagrådet har också uttalat att en formell reglering i aktuellt avseende inteutgör skäl att dröja med genomförandet av förslaget i propositionen. Omerfarenheterna visar att avsaknaden av uttryckliga regler om näringsidkaresinbördes ansvar ledertill otillfredsställande förhållanden förutsätterutskottet att regeringen överväger i vad män lagreglering i ämnet bör kommatill stånd. Något uttalande från sida med anledning av motion Lllyrkande 4 är ' således inte erforderligt. I propositionen föresläs att inormalfallet skall utöva till synen över efterlevnaden av produktsäkerhetslagen. I fråga om sädaria va ror och tjänster för vilka särskilda produktsäkerhetsregler gäller föresläs 1. 1 * * 1988/89. dock attdenna uppgift skall ligga piä den myndighet som enligt speciallag- 1988/89:LUl3 stiftningen är tillsynsmyndighet för varan eller tjänsten i fråga. Som inledningsvis nämnts skall lagen bygga pä attnäringsidkarna i första hand frivilligt skall vidta de åtgärder som lagenanvisar. I linje härmed föreslås i propositionen att en bestämmelse införs ilagen om att förhandlingar mellan tillsynsmyndigheten och näringsidkarennormah skall föregå en talan om åläggande eller förbud, men att talan i vissafall bör kunna väckas utan föregående förhandlingar. I motion Lll av m.fl. fm) framhålls att ifråga om en överenskommelse som tillkommit efter en förhandling mellanmyndigheten och näringsidkaren bör principen vara att den skall vara bindandeför parterna. Endast i vissa speciella situationer där behov av oförutseddaåtgärder kan finnas bör myndigheten kunna frångå överenskommelsen. Detta börenligt motionärerna komma till uttryck i lagen genom införande av en bestämmelsesom föreskriver att myndighet har rätt att frångå överenskommelser endast dåsärskilda skäl föreligger, och de begär i yrkande 5 att beslutar ienlighet härmed. Såsom framhålls i proposifionen måste huvudregeln vara attom ett företag och en myndighet kommit fram till vilka åtgärder som bör vidtasskall företaget inte senare behöva befara att myndigheten kräver helt andra åtgärder.Emellertid kan nya utredningar eller plötsligt uppkomna oväntade skador medföraatt förutsättningarna för förhandlingsuppgörelsen inte längre föreligger utanatt ytterligare åtgärder måste övervägas. I en sådan situation bör enligtutskottets mening myndigheten vara oförhindrad att kräva att andra, lämpligaresäkerhetsåtgärder vidtas. Utskottet vill vidare erinra om attkonsumentombudsmannen enligt marknadsföringslagen har möjlighet att föra talani även i fall då uppgörelse träffats som ligger helt i linjemed hans talan. I likhet med föredragande statsrådet förutsätter utskottet attsådan talan kommer att föras med stöd av den nu föreslagna lagen i mycketspeciella undantagsfall. Med det anförda får syftet med motionsyrkandet ändockanses vara i huvudsak tillgodosett, och någon uttrycklig lagregel i saken kaninte anses erforderlig. Motion Ll I yrkande 5 bör därför inte föranleda någonriksdagens åtgärd. Utskottet behandlar i detta sammanhang även yrkande 2 imotion av m.fl. (vpk), vari begärs ett tillkännagivande om attkonsumentverket för att kunna fullgöra sitt uppdrag som tillsynsmyndighet bör få utökade resurser i samband med lagens ikraftträdande. Utskottet vill erinra om att föredragande statsrådet ipropositionen uttalar att under en övergångstid i sambandmed att lagstiftningen genomförs kan komma att behöva medel för att utarbetahandläggningsrutiner för säkerhetsåtgärder och sprida kunskap hos näringslivetoch allmänheten om produktsäkerhetslagen. Utskottet anser för sin del attfrågan om medel bör tillföras verket med anledning av den föreslagnalagstiftningen noga bör övervägas. Såsom framhålls i propositionen bör dock ettställningstagande anstå i avvaktan på sedvanlig budgetbehandling /90. Motion yrkande 2 bör därför inte föranleda någon åtgärdfrån sida. Talan imarknadsdomstolen m.m. 1988/89:LUl3 Enligt propositionen skall det ankomma påkonsumentombudsmannen att väcka och utföra talan i efterframställning från tillsynsmyndigheterna. får ävenmöjlighet att utfärda informations-, förbuds- och återkallelseförelägganden. Vidare bör enligt propositionen en sammanslutning avkonsumenter, arbetstagare eller näringsidkare i likhet med vad som gäller enligtmarknadsföringslagen ha rätt att föra talan i under förutsättningatt konsumentombudsmannen beslutat att inte föra talan i sak. 1 tvä motioner tas upp frågor om rätt att föra talan imarknadsdomstolen. I motion L14 av m.fl. (mp) framhålls attäven miljöorganisationer och enskilda medborgare bör ges rätt att föra talan imarknadsdomstolen, och motionärerna begär i yrkande 2 förslag till sådanändring i produktsäkerhetslagen. I motion Lll av m.fl. (m) hävdas attnäringsidkare mot vilka talan riktas ur rättssäkerhetssynpunkt bör hamöjlighet att dra in även andra näringsidkare i processen vidmarknadsdomstolen. I yrkande 3 begärs därför att produktsäkerhetslagén utformasi enlighet härmed. Som ovan berörts gäller enligtmarknadsföringslagen att ensammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare har rätt att förasaken till domstolen endast om konsumentombudsmannen i ett visst fall har beslutatatt inte väcka talan i . Enskilda konsumenter har däremotingen talerätt. Någon anledning att när det gäller produktsäkerhetslagen göraavsteg från denna princip kan utskottet inte finna. Vad särskilt gällermiljöorganisationers talerätt vill utskottet framhålla att om sådana organisationerenligt sina stadgar kan anses vara en konsumentorganisation har de därigenomockså talerätt. Någon ytterligare talerätt för dessa organisationer ärutskottet inte berett att förorda. Utskottet vill i sammanhanget understrykaatt det knappast behöver befaras att konsumentombudsmannen ställer sigavvisande till befogade anspråk på ingripande från olika organisationer ochenskilda personer. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L14yrkande 2. 1 fråga om en möjlighet för näringsidkare mot vilkentalan riktas att i sin tur väcka talan mot andra näringsidkare vill utskotteterinra om vad som ovan (s. 12) anförts beträffande val av adressat. Utskottetunderströk därvid att konsumentombudsmannen när han tar ställning till hur hanskall utforma sin talan dvs. om ett åläggande skall begränsas till att gällabara en eller några av flera möjliga näringsidkare skall överväga vilka konsekvensernakan bli för den näringsidkare som instäms till av attkonkurrenterna lämnas utanför. opartiskhet bör därvid,enligt utskottets mening, innebära en tillräcklig garanti för att tillgodosede rättssäkerhetskrav som bör ställas i detta avseende. Med hänsyn härtill ochtill att inte heller marknadsföringslagen ger någon möjlighet för näringsidkareatt dra in andra näringsidkare i pågående process avstyrker utskottet bifalltill motion Ll I yrkande 3. Utskottetbehandlar i detta sammanhang också två motionsyrkanden som röröverprövning av beslut enligt produktsäkerhetslagen. Säliinda be- 1988/89:LU13gärs i motion L14av m.fl. {mp)att det bör införas en instansför överprövning av konsumentombudsmannens beslut om åläggande och förbud(yrkande 4). Vidare begär motionärerna att ytterligai;e en instans utövermarknadsdomstolen införs för rättslig prövning enligt produktsäkerhetslagen(yrkande 3). Utskottet vill erinra om att enligt marknadsföringslagenhar konsumentombudsmannen möjlighet att i fäll som inte är av större vikt meddela vitessanktionerade förbuds- och informationsförelägganden. Sådant föreläggandefår, om det godkänns av näringsidkaren, samma verkan som beslut avmarknadsdomstolen. Såsom ovan nämnts föreslås i propositionen attkonsumentombudsmannen även enligt produktsäkerhetslagen ges möjlighet attutfärda förelägganden i ärenden som inte är av större vikt. För attföreläggandet skall bli bindande krävs att näringsidkaren godkänner det. 1annat fall fär konsumentombudsmannen väcka talan i . Vidarefår konsumentombudsmannen möjlighet att ompröva sina förelägganden om ändradeförhållanden eller annat särskilt skäl föranleder det. Mot denna bakgrund anserutskottet inte att det finns något behov av att i produktsäkerhetslagen införaen instans för överprövning av konsumentombudsmannens beslut. Utskottetavstyrker följaktligen bifall till motion LI4 yrkande 4. När det härefter gäller frågan om införande av ytterligareen instans, utöver , för rättslig prövning enligtproduktsäkerhetslagen vill utskottet framhålla att en sådan ordning skulleavvika från vad som eljest gäller på det näringsrättsliga området. Enligt lagen(1970:417)om marknadsdomstol m.m. handlägger ärenden enligtmarknadsföringslagen, konkurrenslagen (1982:729), lagen (1971:112) omavtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen (1984:292) om avtalsvillkormellan näringsidkare. I samtliga ärenden meddelas de materiella avgörandena avmarknadsdomstolen som första och sista rättsliga instans. Utskottet är motdenna bakgrund inte berett att förorda några särskilda regler om ytterligareinstans för ärenden enligt produktsäkerhetslagen. Utskottet avstyrker såledesbifall även till yrkande 3 i motion L14. Utöver det anförda föranleder propositionen och motionernainte några uttalanden från utskottets sida. 1. beträffande samordningen medproduktansvarsreglering att avslår motionerna 1988/89:L9 yrkande 1och I988/89:L1I yrkande I, 2. beträffande omfattningen avproduktansvaret attriksdagen avslår motion 1988/89:L9 yrkande 2, 16 3. beträffande produktsäkerhet på det qjfentligaområdet 1988/89:LU13 att med anledning av motionerna I988/89:L9 yrkande 4, 1988/89:L10yrkande I, I988/89:LI1 yrkande 2 och 1988/89:L12 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört, 4. beträffande material som ejomjattas av läkemedelsförordningen att avslår motion 1988/89:L9yrkande 5, 5. beträffande annan nyttighet attriksdagen avslår motion 1988/89:L9 yrkande 3, ; 6. beträffandeproduklskadorpå miljön attriksdagen avslår motion I988/89:LI4 yrkande 1, I. beträffande val av adressat för ålägganden , att med avslag på motion 1988/89:L13 antardet i proposi tion 1988/89:23 framlagda förslaget till produktsäkerhetslag såvitt avser 12 8, ' - , 8. beträffande tvingande regler omansvarsförsäkring att avslår motion 1988/89:L14 yrkande 5, 9. beträffande näringsidkares inbördesförhållanden att avslår motion 1988/89:L11 yrkande 4, attriksdagen avslår motion I988/89:LI I yrkande 5, beträffande ökade resurser tidkonsumentverket att avslår motion 1988/89:L10 yrkande 2, 12. beträffande konsumenters ochmiljöorganisationers talerätt att avslår motion 1988/89:L14 yrkande2,