bet · GC01LU20 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 LU20 I betänkandet behandlar utskottet tre motioner i vilkabegärs att förmånsrättsordningen skall ändras i olika avseenden. En av motionerna rör frågan om förmånsrätt för fordran pågrund av företagshälsovård. Utskottet hemställer att den motionen jämteutskottets betänkande i denna del överlämnas till utredningen med uppdrag attutreda vissa konkursrättsliga frågor. De båda övriga motionerna avstyrks medhänvisning till pågående utredning.sarbete. Tillbetänkandet har fogats ett särskilt yttrande (m). 1988/89:L301 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av nu gällande bestämmelser förprioriterade fordringar i samband med konkurs så att även avgifter tillföretagshälsovården räknas som prioriterad fordring. 1988/89:L302 av och (båda m)vari yrkas att hos regeringen begär förslag om ändring iförmånsrättslagen i samband med konkurs enligt vad som anförts i motionen. 1988/89:L303 av och (båda s) vari yrkas att hos regeringen begär en översyn avförmånsrättsordningen. När konkurs inträffat skall, om medel finns i konkursboet,betalning först utgå för konkurskostnaderna och för annan skuld som konkursboetådragit sig (s.k. massagäld). Av boets återstående medel sker därefterutdelning till borgenärerna i en viss ordning, den s.k. förmånsrättsordningen.Bestämmelser om i vilken ordning olika fordringar skall betalas finns iförmånsrättslagen (1970:979). Förmånsrättslagen (FRL) skiljer mellan särskildaoch allmänna förmånsrätter. De särskilda förmånsrätterna (4-8 §§) belastarendast viss egendom och har i princip förmånsrätt före de allmännaförmånsrätterna. Särskild förmånsrätt följer bl.a. med företagshypotek, varmedavses en säkerhetsrätt på grund av inteckning i en näringsidkares lösa egendom(5 §), I 1988/89. ochinteckning i fast egendom (6 §). Vidare ger betalningssäkring förmåns- 1988/89:LU20 rätt i den egendom som har tagits i anspråk. De allmänna förmånsrätterna (10-13 §§) avser all egendomsom ingår i gäldenärens konkursbo. Enligt 10 § FRL har till en början vissafordringar, som står de egentliga konkurskostnaderna nära, allmän förmånsrätt.Hit hör exempelvis borgenärs kostnad för att sätta gäldenären i konkurs. 111 §FRL regleras därefter allmän förmånsrätt för fordran på skatt och allmänavgift-det s.k. skatteprivilegiet. Slutligen regleras i 12 och 13 §§ denförmånsrätt som arbetstagare har i arbetsgivares konkurs för sin fordran på löneller pension, det s.k. löneprivilegiet. Fordringar utan förmånsrätt, dvs.oprioriterade fordringar, har inbördes lika rätt (18 §). Det innebär att varjeborgenär får betalt i förhållande till fordringsbeloppet. Om egendom, varisärskild förmånsrätt gäller, inte räcker till för fordringen, skall återstodenav fordringen behandlas som fordran utan förmånsrätt. Som ovan angivits följer särskild förmånsrätt medföretagshypotek. Vilken egendom som omfattas av företagshypotek framgår avlagen (1984:649) om företagshypotek. Enligt den lagen, som ersatt en tidigaregällande lag om företagsinteckning, omfattar ett företagshypotek ennäringsidkares lösa egendom i den mån egendomen hör till den intecknadeverksamheten. Vissa slag av lös egendom ingår dock inte i hypoteksegendomen,såsom kassa- och banktillgodohavanden, aktier och obligationer samt skepp,luftfartyg och annan egendom som kan vara föremål för panträtt på grund avinteckning. Om en näringsidkare överlåter sin intecknade verksamhet kansäkerhetsha-varen göra gällande sin rätt också hos förvärvaren (s.k.förföljelserätt). Den närmare omfattningen avde fordringar som omfattas avskatteprivilegiet framgår av lagen (1971:1072) om förmånsberättigadeskattefordringar mm. Som exempel på skatter och avgifter som omfattas kannämnas de som anges i 1 § förstastycket uppböi-dslagen-bl.a. de viktigastedirekta skatterna - samt bivillningsavgift, sjömansskatt, kupongskatt,tillfällig vinstskatt, mervärdeskatt, åtskilliga punktskatter, tull ochsocialavgifter. Förmånsrätt föreligger även i fall då annan än den skatt- elleravgiftsskyldige är betalningsansvarig för skatten eller avgiften (2 §), någotsom kan få betydelse bl.a. i fråga om bolagsmans ansvar för handelsbolags skulderoch i fråga om det ansvar för gjorda skatteavdrag som företrädare för juridiskperson har enligt särskilda bestämmelser i uppbördslagen och andraförfattningar. En begränsning föreligger så till vida att fordran enligtuppbördslagen på slutlig skatt har förmånsrätt endast om den tidrymd tillvilken skatten är att hänföra har gått till ända före konkursbeslutet (3 §). Av betydelse för det allmännas möjligheter att få betaltför skattefordringar är vidare vissa särskilda regler om personligt betalningsansvar.I 77 a § uppbördslagen stadgas sålunda att den som i egenskap av företrädareför arbetsgivare, som är juridisk person, verkställt skatteavdrag menuppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåtit att betala det innehållnabeloppet i rätt tid och ordning själv är - solidariskt med den juridiskapersonen -betalningsskyldig för skattebeloppet och tillkommande restavgift.Liknande ansvarsbestämmelser finns i lagen om mervärdeskatt och ytterligare ettantal författningar. Betydelsehar vidare lagen (1970:880) om betalningssäkring för skatter. Syftet med den lagen är att stärka det allmännas ställning1988/89:LU20 som borgenär vid uppbörd och indrivning av fordran på skatt m.m.För att ett beslut om betalningssäkring skall kunna fattas, krävs att detallmänna har en fordran mot gäldenären som avser betydande belopp. Omfordringen hänför sig till , skall tiden ha gått fill ändaeller fordringen ha förfallit till betalning. Slutligen krävs attdet finns en påtaglig risk att gäldenären inte kommer att betala fordringen.Att ett beslut om betalningssäkring har verkställts innebär att gäldenären intefår förfoga över den egendom som omfattas av betalningssäkringen. Den gerockså, som ovan anförts, enligt 8 § FRL förmånsrätt i den egendom som hartagits i anspråk. Förmånsrätten räknas från den dag beslutet ombetalningssäkring verkställdes. I olikhet med vad som gäller för fordringar i allmänhetfår betalning av sädana skatter eller avgifter som avses i 1 § i den ovannämnda lagen om förmånsberättigade skattefordringar m.m. inte göras tillföremål för återvinning i konkurs (4 kap. 1 § konkurslagen). I ordning närmast efter förmånsrätten för skattefordringarm.m. följer som ovan angivits arbetstagares fordringar på lön och pension, dets.k. Sistnämnda förmånsrätt gäller för alla arbetstagare utomför dem som har väsentlig andel i och väsentligt inflytande över företaget. Förmånsrättengäller även för lön under skälig uppsägningstid, dock högst . Tilllön räknas i förevarande sammanhang allt som kan hänföras till avlöningsförmånpå grund av anställning. För den enskilde arbetstagarens vidkommande begränsasbetydelsen av löneprivilegiet till följd av lagen (1970:741) om statliglönegaranfi vid konkurs. Innebörden av den lagen är i korthet att staten svararför betalning av arbetstagarens lönefordran hos arbetsgivare som försatts ikonkurs. I fråga om utbetalt belopp inträder staten i arbetstagarens rätt motkonkursgäldenä-ren vilket innebär att statens fordran på lönegarantin harförmånsrätt enligt löneprivilegiet. Lönegarantin finansieras genomarbetsgivaravgifter. En särskild fråga, vilken aktualiserats genom motion L301,avser karaktären av de fordringar för utförd företagshälsovård som kanuppkomma gentemot ett företag som drivs vidare efter konkurs. Enligt 3 kap. 2 §arbetsmiljölagen (1977:1160) skall arbetsgivare, om arbetsförhållandenapåkallar det, föranstalta om företagshälsovård i den omfattning verksamhetenkräver. Vanligen regleras dock frågan om tillhandahållande av företagshälsovårdgenom avtal mellan arbetsmarknadens parter. Ett övervägande flertal av allaanställda omfattas av sådana avtal. För verksamheten med företagshälsovårdlämnar staten bidrag enligt särskilda regler. Bidragen finansieras genomarbetsgivaravgifter. I ett företag kan företagshälsovården vara anordnadantingen så att företaget självt svarar för hälsovården, något som är vanligt istörre företag, eller så att företaget uppdragit åt någon utomstående attombesörja vården. I det sistnämnda fallet uppkommer fordringar mot företagetför hälsovården vilka i princip är av samma beskaffenhet som de fordringar somleverantörer av varor och tjänster kan ha gentemot företaget. Om företagetförsätts i konkurs är vid konkurstillfället obetalda avgifter förföretagshälsovården följaktligen inte förenade med någon förmånsrätt ikonkursen. 1 * 1988/89. Med avseende på tjänster som företagshälsovården utför åtett företag efter 1988/89:LU20 det att företaget försatts i konkurs tordeföljande gälla. Konkursen medför inte automatiskt att avtalet mellan företagetoch anordnaren av företagshälsovården upphör att gälla. Om avtalet inte sägsupp får anordnarens anspråk på betalning karaktär av - oprioriterad - fordran iföretagets konkurs. Anordnaren är emellertid för sin del enligt allmännakontraktsrättsliga regler berättigad att i anledning av konkursen säga uppavtalet. Om så sker och anordnaren träffar ett nytt avtal med konkursboet fårde anspråk avseende meddelad företagshälsovård som därefter uppkommer karaktärav massafordran. I motion L301 av m.fl. (s) framhålls att ettföretag som drivs vidare efter konkurs är anslutet tillföretagshälsovården och har rätt att anlita dess tjänster. Företagshälsovårdensersättningskrav utgör emellertid ofta en mycket osäker fordran eftersom deninte är prioriterad i konkursen. Vid detta förhållande ligger det enligtmotionärerna i sakens natur att företagshälsovården kan vara mindre benägentill några insatser i konkursföretagen, något som är särskilt olyckligt då denpsykiska pressen på de anställda i konkursföretagen gör behovet avföretagshälsovård större än under normala förhållanden. Med hänvisning till detanförda hemställer motionärerna om en översyn av förmånsrättsordningen så attäven avgifter till företagshälsovården räknas som prioriterad fordran. 1 motion L302 av och (båda m)kritiseras det förhållandet att det allmännas fordran på skatter och avgifterhar företräde framför fordringar som tillkommer företagets leverantörer ochandra oprioriterade fordringsägare. Motionärerna påpekar att flertaletleverantörer är småföretagare som har förhållandevis svårt att skydda sig motförluster. Staten har däremot genom skatte- och kronofogdemyndigheter godmöjlighet att på ett tidigt stadium upptäcka om ett företag brister iredovisning och betalning. Genom snabba och effektiva ingripanden i sådana fallskulle staten kunna förebygga en fortsatt ekonomisk nedgång i företaget.Härtill kommer att staten i vissa fall kan hålla den som företräder ettaktiebolag personligt ansvarig för bolagets skatter och avgifter. Denförmånliga ställning som sålunda tillkommer staten vid en konkurs är orimligoch leder fill att många småföretagare med fordringar på konkursföretaget råkari ekonomiska svårigheter. Förmånsrättslagen bör därför ändras så attleverantörerna snarare får bättre förmånsrätt än staten. En ändring av annat slag i förmånsrättsordningen förordasi motion L303 av och (båda s).Motionärerna hävdar att en bidragande orsak till det ökande antalet konkurserär det rådande lönegarantisystemet, som gör ett konkursförfarande ekonomisktmera fördelaktigt än en rekonstruktion av företaget genom ackord. Dennaoönskade effekt av lagstiftningen skulle upphöra om lönefordringar gavsförmånsrätt före företagsinteckningar. En lagändring av angiven innebörd skulleskapa incitament att åstadkomma rekonstruktioner av företag utankonkursförfarande. Motionärerna begär i enlighet med det anförda att en översynav förmånsrättsordningen kommer till stånd. Frågan om förmånsrätten för skatter har åtskilliga gångerprövats av . Senast behandlades frågan (se LU 1987/88:21)med anledning av en motion, vari det förhållandet kritiserats att det allmännasfordran på skatter och avgifter har företräde framför fordringar som tillkommerföretagets kunder och andra oprioriterade fordringsägare. I betänkandet, somgodkändes av , avstyrkte lagutskottet motionen med hänvisning bl.a. tillatt det inom pågick arbete med riktlinjer för en meraomfattande utredning rörande obeståndsfrågor och att vid det arbetet ävenövervägdes behovet av en översyn av förmånsrättsordningen. Beträffande denärmare skälen till ställningstagandena i övrigt rörande skatteprivilegiethänvisas till redogörelsen i LU 1987/88:21. Genom lagstiftning som trädde ikraft ersattes lagen om företagsinteckningar av en ny lag omföretagshypotek (prop. 1983/84:128, LU 1983/84:36). I samband medriksdagsbehandlingen av lagstiftningsärendet hade lagutskottet att ta ställningtill en motion om en översyn av förmånsrättsordningen vid konkurs, syftandetill att företagshypotek skulle ges en sämre förmånsrätt än fordran på löneller pension. Enligt motionärernas mening skulle en sådan ändring iförmånsrättsordningen föranleda att banker och kreditgivare fick ett ökatincitament att nära följa och ingripa i utvecklingen hos ett företag pånedgång. avstyrkte motionsyrkandet och anförde (s. 13) att enförändring av förmånsrätten i enlighet med mofionärernas förslag skulleinnebära att företagshypoteket fick förmånsrätt först efter såväl skatter ochavgifter som löner och pensioner. En sådan ordning skulle enligt utskottets meningallvarligt försämra företagshypote-kets kreditvärde och således stå i klarstrid med de syften som låg bakom propositionen. En förändring iförmånsrättsordningen skulle vidare medföra mycket besvärliga övergångsproblem.Enligt utskottets mening borde det inte komma i fråga att vidta sådanaändringar i förmånsrättslagen som förordats i motionen. () har i en rapport (SIND 1985:7)kommit fram till att det finns ett behov bl.a. av ett nyttrekonstruktionsförfarande, alltså ett förfarande som syftar till attåterställa livskraften hos ett företag som hamnat i ekonomisk kris. Enligtrapporten är det inte ovanligt att nybildade företag hamnar i ekonomisk kristrots att den affärsidé eller produkt som företaget bygger sin verksamhet påhar en marknad och kan utgöra grund för en stabil rörelse. Problemen kan hasitt ursprung i olika omständigheter såsom för litet eget kapital, okunnighethos företagsledningen i ekonomiska frågor eller bristande erfarenhet avföretagande i allmänhet. En konkurs kan i och för sig ofta medverka fill enrekonstruktion av företaget. Den medför emellertid ofta stora kapitalförlusteroch försvagar den drabbade företagarens möjligheter att få nödvändiga krediterhos banker och leverantörer. Konkursen drabbar också ofta leverantörer ochandra borgenärer med oprioriterade fordringar på ett sätt som hade gått attundvika med en annan form av rekonstruktion. har - i sinnuvarande utformning - enligt rapporten inte heller fått den praktiska betydelsesom man kunde önska. Beträffande omfattningen av det allmännas 1988/89:HJ20fordringar på skatter och avgifter i konkurser refererar SIND bl.a. tillstudier utförda av brottsförebyggande rådet, enligt vilka dessa fordringarsandel av de sammanlagda fordringsbeloppen avsevärt minskat,särskilt vid jämförelse med det sammanlagda värdet av leverantörsfordringarna. har i sitt slutbetänkande (SOU1988:27) Lönegarantin och förmånsrättsordningen föreslagit ändringar iförmånsrättslagen som innebär att huvuddelen av lönefordringarna i en konkursges bättre förmånsrätt än företagshypotek. Syftet med förslaget anges vara attminska den attrakfionskraft som konkursinstitutet har fått på grund av denstatliga lönegarantin. behandlade lagutskottet femriksdagsmotioner vari hade tagits upp frågor om skuldsanering för fysiskapersoner och rekonstruktionsformer för företag i ekonomisk kris. Beträffandeden sistnämnda frågan anförde lagutskottet i sitt av godkändabetänkande (LU 1987/ 88:12, s. 25) inledningsvis att ett konkursförfarande isig ofta ger goda möjligheter till rekonstruktion av företag som är på obeståndmen som kan vara livskraftiga. Konkurs som instrument förföretagsrekonstruktioner innebär emellertid vissa nackdelar. En sådan är attkonkurs regelmässigt innebär värdeförstöring samt kan leda tillsysselsättningsproblem och svårigheter för underleverantörer ochlegotillverkare. Till bilden hör också att det kan vara svårt för ettkonkursdrabbat företag att fortsätta sin verksamhet eftersom möjligheterna attfå erforderliga krediter från banker och leverantörer är små. Mot dennabakgrund fanns det enligt utskottets mening anledning att närmare överväga omman inte lagstiftningsvägen kan införa en ordning som medger att företag i krisfår rådrum för att lösa sina problem. Rekonstruktionsförsök skulle därmed kunnapåbörjas på ett tidigt stadium och utsikterna till en ändamålsenligåteruppbyggnad av livskraftiga företag kunna öka. På anförda skäl förordadeutskottet att gav regeringen till känna att frågan om nya former förrekonstruktion av företag borde bli föremål för en allsidig ochförutsättningslös utredning. Med anledning av begäran tillkallade regeringenår utredningen (Ju 1988:02) med uppdrag att utreda vissa konkursrättsligafrågor. I direktiven (dir. 1988:52) för utredningen anförs bl.a. att frågan omrekonstruktion av näringsverksamhet har samband med förmånsrättslagstiftningenpå det sättet att borgenärer som anser sig ha betryggande säkerhet för sinafordringar ofta saknar intresse av att ta initiativ till åtgärder när de seratt gäldenären har hamnat i en besvärlig ekonomisk situation. Vidare framhållsatt det ibland påstås att borgenärer med säkerhet i företagshypotek, vilka juofta är professionella kreditgivare, saknar tillräckligt incitament att aktivtfölja upp kreditgivningen. I det sammanhanget berörs den slutsats vartilllönegarantiutredningen kommit i sitt ovan nämnda betänkande, nämligen atthuvuddelen av lönefordringarna i en konkurs bör ges bättre förmånsrätt änföretagshypotek. Mot den angivna bakgrunden finns det enligt direktivenanledning att nu mer förutsättningslöst se över i första hand de delar avförmånsrättsordningen som berörs av rekonstruktionsfrågorna. Utredningen bördock vara oförhindrad att - i den mån utredningsarbetet ger anledning fill det- komma in på även andra delar av förmånsrättsordningen. Utredningen beräknasavsluta sitt arbete . Utskottet 1988/89:LU20 I betänkandet behandlar utskottet tre motioner i vilkabegärs att förmånsrättsordningen ändras i olika avseenden. När konkurs inträffat skall, om medel finns i konkursboet,betalning först utgå för konkurskostnaderna och för annan skuld som konkursboetådragit sig (s.k. massagäld). Av boets återstående medel sker därefterutdelning till borgenärerna i viss ordning, den s.k. förmånsrättsordningen.Bestämmelser om i vilken ordning olika fordringar skall betalas finns iförmånsrättslagen (1970:979). Förmånsrättslagen (FRL) skiljer mellan särskildaoch allmänna förmånsrätter. De särskilda förmånsrätterna (4-8 §§) belastarendast viss egendom och har i princip förmånsrätt före de allmännaförmånsrätterna. Särskild förmånsrätt följer bl.a. med företagshypotek, varmedavses en säkerhetsrätt på grund av inteckning i en näringsidkares lösa egendom,och inteckning i fast egendom. Vidare ger betalningssäkring förmånsrätt i denegendom som har tagits i anspråk. De allmänna förmånsrätterna (10-13 §§) avser all egendomsom ingår i gäldenärens konkursbo. Enligt 10 § FRL har till en början vissafordringar, som står de egentliga konkurskostnaderna nära, allmän förmånsrätt.Hit hör exempelvis borgenärs kostnad föratt sätta gäldenären i konkurs. I 11 §FRL regleras-därefter allmän förmånsrätt för fordran på skatt och allmänavgift, det s.k. skatteprivilegiet. De skatter och avgifter som omfattas avskatteprivilegiet är bl.a. de viktigaste direkta skatterna, mervärdeskatt ochsocialavgifter. Slutligen regleras i 12 och 13 §S den förmånsrätt somarbetstagare har i arbetsgivares konkurs för sin fordran på lön eller pension,det sk. löneprivilegiet. Fordringar utan förmånsrätt har inbördes lika rätt och fårbetalt i förhållande till fordringsbeloppet i den mån egendomen i konkursboeträcker till. Nära samband med förmånsrättsordningen har reglerna omstatlig lönegaranti vid konkurs. Bestämmelserna innebär i korthet att statensvarar för betalning av arbetstagarens lönefordran hos arbetsgivare somförsatts i konkurs. I fråga om utbetalt belopp inträder staten i arbetstagarensrätt mot konkursgäldenären vilket innebär att statens fordran för lönegarantinhar förmånsrätt enligt löneprivilegiet. Lönegarantin finansieras genom arbetsgivaravgifter. I motion L302 av och (båda m)kritiseras det förhållandet att det allmännas fordran på skatter och avgifterhar företräde framför fordringar som tillkommer företagets leverantörer ochandra oprioriterade fordringsägare. Den förmånliga ställning som sålundatillkommer staten vid en konkurs anser motionärerna vara orimlig och förhållandetleder enligt dem till att många småföretagare med fordringar påkonkursföretaget råkar i ekonomiska svårigheter. Motionärerna begär attförmånsrättslagen ändras så att leverantörerna snarare får bättre förmånsrättän staten. En ändring av annat slag i förmånsrättsordningen förordasi motion L303 av och (båda s).Motionärerna hävdar att det rådande lönegarantisystemet bidrar till attkonkursförfarandet uppfattassom ekonomiskt mera fördelaktigt än andra rekonstruktionsfor- 1988/89:LU20mer och att denna icke önskvärda effekt av lagstiftningen skulle upphöra omlönefordringar gavs förmånsrätt före företagshypotek. Motionärerna begär att enöversyn av förmånsrättsordningen kommer till stånd. Frågan om vilken förmånsrätt som skall tillkomma olikafordringar i händelse av konkurs har prövats av vid åtskilligatillfällen . Som en följd härav har flera ändringargjorts i förmånsrättsordningen. Sålunda förbättrades genom lagstiftning år 1975förmånsrätten för fordringar med säkerhet i företagsinteckning (numeraföretagshypotek) och för skatter och avgifter på så sätt att dessa fordringargavs företräde framför löne- och pensionsfordringar. beslutades attsärskild förmånsrätt skulle gälla i egendom som varit föremål för betalningssäkring. Sedan på hemställan av lagutskottet (LU1987/88:12) givit regeringen till känna att frågan om nya former förrekonstruktion av företag borde bli föremål för en allsidig ochförutsättningslös utredning tillkallade regeringen utredningen (Ju1988:02) med uppdrag att utreda vissa konkursrättsliga frågor. I direktiven(dir. 1988:52) för utredningen anförs bl.a. att det finns anledning att nu merförutsättningslöst se över i första hand de delar av förmånsrättsordningen somberörs av rekonstruktionsfrågorna. Vidare framhålls att utredningen skall varaoförhindrad att - i den mån utredningsarbetet ger anledning till det - ocksåkomma in på andra delar av förmånsrättsordningen. Med hänsyn till vad sålunda anförs i utredningsdirektivenutgår utskottet från att de spörsmål som tas upp i motionerna L302 och L303kommer att behandlas av utredningen angående vissa konkursrättsliga frågor.Någon åtgärd från sida med anledning av motionerna är därför intepåkallad. En särskild fråga angående förmånsrätt i konkurs tas upp imotion L301 av m.fl. (s). I motionen framhålls att fordrangentemot ett företag på grund av företagshälsovård, som utförs efter det attföretaget försatts i konkurs, inte är förenad med förmånsrätt i konkursen.Förhållandet kan enligt mofionärerna leda till negativa konsekvenser föranställda i företag som drivs vidare efter konkurs, eftersom den som anordnarföretagshälsovården torde vara mindre benägen till insatser i konkursföretagenom det är osäkert i vad mån betalning härför kan påräknas. Motionärernahemställer att förmånsrättsordningen ses över så att även kostnader förföretagshälsovård räknas sorn prioriterad fordran. Utskottet konstaterar att det av motionärernaaktualiserade problemet kan uppkomma när det företag som sedermera drabbas avkonkurs uppdragit åt någon utomstående att ombesörja företagshälsovården. Isådana fall saknar fordringarna på företaget för den meddelade vårdenförmånsrätt på samma sätt som andra krav på företaget för levererade varor ochtjänster.