bet · GC01SoU2 · 1988-12-31 00:00:00 — Hjärnkraftönskar medverka med användarnas erfarenheter, när riktlinjerna för funktion ochutformning av ett hjärnskadecentrum skall läggas upp. Utskottet konstaterar att den aktuella motionen So432 (s,fp) tar upp ett eftersatt vårdområde, nämligen vården av svårt hjärnskadade patienter.Detta förhållande har påpekats även av remissinstanserna. Utskottet villinledningsvis framhålla att det är angeläget att omhändertagandet ochrehabiliteringen av de svårt hjärnskadade patienterna utvecklas och förbättras. Vad gäller motionens krav på inrättande av ett rikscentrumför hjärnskadevården vill utskottet dock hänvisa till vad Landstingsförbundeti sitt remissvar kallat den gängse modellen för utveckling av olikaverksamheter inomhälso- och sjukvården. Erfarenheten har visat att sjukhus som har 1988/89:SoU2särskilda forskningsprogram för en viss typ av sjukdom eller vissa patientgrupperofta blir ledande institutioner vad gäller kunskapsutveckling och spridning averfarenheter och nya rön på området. Sådana sjukhus får ofta ställningen somrikssjukhus, till vilket patienter från hela landet kan remitteras enligtgällande avtal. Det finns enligt utskottet inte någon anledning att frångådenna modell för uppbyggnad och utveckling av vården och rehabiliteringen förde svårt hjärnskadade. Utskottet delar vidare den uppfattning som framförts avbl.a. om att vårdbehovet för de hjärnskadade börtäckas på regionnivå. Denna strävan kan enligt utskottets mening tillgodosesgenom den ovan beskrivna utvecklingsmodellen. Men hänvisning till det anfördaavstyrker utskottet motion So432 (s, fp). I motion 1987/88:So444 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att ett epilepsicentrum uppförs. Motionärerna anför atten kvalificerad epilepsivård borde bli föremål för den nya hälso- ochsjukvårdsberedningens arbete. Motionärerna pekar bl.a. på att det finns ettstort dolt behov av epilepsikirurgi. Enligt motionärerna behövs en samordningav resurserna i någon form av epilepsicentrum. Ett sådant centrum skulle delsdiagnostisera, dels behandla och till sig knyta olika slag av expertis sombehövs. Den svenska epilepsivården behöver förstärkas, och det snabbaste sättetatt göra det måste vara att koncentrera resurserna till ett centrum. Utskottet behandlade i betänkandet SoU 1983/84:5 i sambandmed en motion om specialistvård utomlands för vissa epileptiker också vårdeninom landet av dessa patienter. Därvid redovisades bl.a. följande (s. 20 f.). Epilepsi betraktades länge som en särskild sjukdom. Dettaledde till att vården av patienterna skedde inom en särskild vårdorganisation.Antalet institutioner inom denna vårdorganisation utgjorde vid slutet av1960-talet tio - tre sjukhus och sju sjukhem - med tillsammans ca 900vårdplatser. Samtliga institutioner utom en var privatägda (ägda av stiftelser,föreningar eller enskilda personer). konstaterade i ett cirkulär medråd och anvisningar för organisationen av epileptikeryården (MF 1969:70) attförbättrad diagnostik och nya behandlingsmetoder påverkat sjukdomspanoramat såatt en särorganisation för vård ay patienter med epilepsi inte längre varbehövlig. 1 cirkuläret föreslogs vissa övergångsarrangemang vid avvecklingen avden tidigare vårdorganisationen samt angavs hur patienter med epilepsiborde omhändertas. borde enligt cirkuläret bl.a. behovet av vårdplatserför vuxna patienter som lider av epilepsi men som inte är utvecklingsstördaeller i behov av sluten psykiatrisk vård integreras med 1988/89:SoU2 övrigsomatisk vård. I det utredningsmaterial om neurologi (SOU 1978:70) somlåg till grund för de av /godkändariktlinjerna för den framtida regionsjukvården (prop. 1980/81:9, SoU 6, rskr.123) anfördes bl.a. att den övervägande delen av antalet patienter med.epilepsiborde - under förutsättning av tillgång till vissa laboratorieresurser m.m. -kunna av inom länssjukvården, medan vissa svårare fall av epilepsi ochvissa diagnostiskt oklara fall av epilepsi krävde specialresurser påregionnivå. Epilepsivården har uppmärksammats ihälso- och sjukvårdsberedningen. Epilepsivården har ansetts utgöra ettangeläget område för utveckling. Frågan har också varit föremål för behandling iberedningen för utvärdering av medicinsk metodik. Man har uppdragit åt enexpert att ta fram ytterligare underlag. En särskild kunskapsöversikt omepilepsikirurgi kommer att presenteras . Beredningen planerar atttillsammans med och hålla en konferens omepilepsivården . I konferensen kommer även utländska experteratt delta. Utskottet konstaterar*att epilepsivården under senare tiduppmärksammats såväl i hälso- och sjukvårdsberedningen som av beredningen förutvärdering av medicinsk metodik. Med hänvisning till att epilepsivårdensåledes redan är föremål för utredning anser utskottet att motion So444 (s)inte bör föranleda någon åtgärd från sida. Vissa former av Ögonkirurgi Radiär keratotomi är en form av ögonkirurgi som användsbl.a. för att korrigera närsynthet. Denna form av ögonkirurgi rör ögats främresegment (hornhinnan). Radiär keratotomi utförs så att snitt som sparar ögatsoptiska zon läggs radiärt som ekrarna i ett hjul ned till ca 5/6 djup av hörnhinnan.Härigenom kan hornhinnans centrala del plattas av, och resultatet blir att ögatblir mindre närsynt. Ingreppet används enbart vid närsynthet samt vid felaktigform av hornhinnan, s.k. astigmatism. Metoden har främst utvecklats av denryske ögonläkaren vid ögonmikrokirurgii . Radiär keratotomi är däremot inte detsamma somglaskroppskirurgi, som används för ögats bakre segment. I motion 1987/88:So449 av (vpk) hemställs attriksdagen hos regeringen begär att får i uppdrag att närmarestudera den i motionen nämnda formen av ögonoperation i syfte att också införadenna typ av glaskroppskirurgi i . 1 motionen beskrivs metoden radiärkeratotomi. Motionären hänvisar till det tidigare nämnda Institutet förögonmikroki- rurgi iMoskva, där man opererar olika former av synfel såsom närsynthet, 1988/89:SoU2 starr och astigmatism. Motionären tar också upp andra operationermed implantat av plast eller metall, förändring av hornhinnans elasticitet ochdärmed dess form samt förändring av hornhinnans ålder kontra hårdhet medändring av de optiska egenskaperna som följd. Operationerna vid institutet i sker efter en slagslöpande band-princip. Motionären anför att varken denna organisation elleroperationer av närsynthet förekommer i , och att svenska läkare ochoptiker varit kritiska och negativa till denna form av ögonkirurgi.Motionären anser dock att denna speciella operationsform ochnärsynthetso-perationer borde kunna utföras i och föreslår därför attsocialstyrelsen av regeringen får i uppdrag att närmare studera både metodensom sådan, närsynthetsoperationerna och de medicinska effekterna av dessa. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånsocialstyrelsen. redovisar i sitt remissyttrande att destörsta dokumenterade erfarenheterna kommer från där metoden infördes 1978.I har drygt 330 000 fall opererats. Tekniken har också använts under fleraår i ' där ca 50 000 operationer har utförts. Även i Sverigehar metoden använts vid lasarettet i . Enligt har från anmälts icke så fåfall med allvarliga och funktionsnedsättande biverkningar. Som en följd avdessa komplikationer till operationen har frekvensen opererade i sjunkitunder senare år. Av redovisning framgår att endast ett fåtalsådana operationer utförts i . redovisar vidare att man vid en s.k.konsensuskonferens anordnad av () och Sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) i november1984 rekommenderat att dessa operationer tills vidare inte skulle införas iSverige med hänsyn till att ingreppet görs på friska ögon som med hjälp avglasögon eller kontaktlinser får full synskärpa samt att risken förkomplikationer inte är helt försumbar och långtidseffekterna ännu inte kända.När det gäller de i motionen andra nämnda operationerna med implantat av plasteller metall osv. finns det enligt inga somhelst belägg för säkra positiva resultat. I remissyttrandet redovisas också att man på flera håll ivärlden, bl.a. i och , prövar en ny behandlingsmetodvid brytningsfel. Denna metod innebär att man med en s.k. excimerlaser"om" hornhinnans form så att en förändring av refraktionenuppnås. Med denna metod skall även stark närsynthet kunna opereras. Teknikeninnebär att man man aldrig behöver gå djupare än 1/. Därigenom kan mångaav riskerna med den radiära keratotomin undvikas. Forskningen är intensiv påområdet, och ett genombrott anses inte omöjligt inom en femårsperiod'.Om metoden visar sig användbar anses det sannolikt att den /89:SoU2helt kommer att ersätta den radiära keratotomin. Sammanfattningsvis anser attkonsensuskonferensens rekommendation 1984 gäller än och att vi i Sverigetills vidare bör inta en restriktiv hållning till närsynthetskirurgi. Närmetoderna förbättrats tillräckligt vad gäller resultat och riskfrihet ellernär nya säkrare behandlingsmetoder tillkommit, kan det enligt styrelsensuppfattning vara motiverat att ta upp dessa även i . (styrelsen) hänvisar i sittremissyttrande till det ställningstagande som gjordes vid konsensuskonferensenom synförbättrande kirurgi 1984. Förbundet anför vidare att man inom ramen förförbundets hantering av frågor rörande specialistvård utomlands under desenaste åren behandlat förfrågningar frånsjukvårdshuvudmän om möjligheterna att sända patienter utomlands för operationav närsynthet. Förbundet har efter att ha inhämtat yttrande frånsocialstyrelsen rekommenderat huvudmännen att inte bevilja utlandsvård. åberopar också det arbete som pågårför att utveckla behandlingsmetoderna mot närsynthet och åberopar den tidigarenämnda lasermetoden. Förbundet uttalar som sin uppfattning att man inom ögonsjukvårdeni , med tanke på köer och väntetider för bl.a. starropera- tioner, måste vara försiktig vid introduktion av nya metoder förgrupper som kan få fullgod korrigering av synen med glasögon ochlinser. Trycket på ögonsjukvården är också stort från andra grupper, t.ex.diabetiker, där problemen endast går att lösa med medicinska insatser.Förbundets bedömning är att det finns angelägnare behov atttillgodose inom ögonsjukvården än närsynthetsoperationer. behandlar i sitt yttrande delsfrågan om operationer enligt löpande band-principen, dels radiärakeratotomier. Vad gäller operationer enligt löpande-band-principen anförLäkaresällskapet att detta förutsätter en långt driven standardisering avkirurgin om den skall tillämpas i sjukvården, vilket i sin tur förutsätter attalla patienter . och deras sjukdomar är lika. Man anser det tveksamt om dennaförutsättning föreligger i tillräckligt hög grad ens vid radiära keratotomier.Sällskapet pekar vidare på att en utspädning av läkaransvaret uppkommer somleder till ett behov av kvalitetskontroller i varje enskilt steg.Läkarkontinuiteten blir också lidande. Infektionsrisken ökar starkt med ökandeantal personer i operationsrummet. Slutligen anses det också finnas risk attkirurgen finner sin syssla degraderad till ett monotont tempoarbete, medåtföljande risk för sjunkande kvalitet på hans insats. Vidare anförs attlöpande band-principen inte nämnvärt förkortar tiden för själva ingreppet, dvs.tiden då kirurgen är aktiv, utan tiden för förberedelser och avslutning, dens.k. Enligt sällskapet finns andra och väl så goda metoderatt nå samma mål, främst genom att låta kirurgen pendla mellan tvåoperationssalar. Radiära keratotomier beskrivs av Svenska Läkaresällskapetsom ett ingrepp som avser att höja livskvaliteten genom att den närsynte blir normalsynt och slipper bära glasögon. Operationen är elektiv och efterfrågas i första hand av tjuguåringar. Komplikationerna anses relativt få, och precisionenacceptabel om än ej fullgod. Operationsmetoden anses dock inte 1988/89:SoU2färdigutvecklad, och andra tekniker är under utveckling. Läkaresällskapetpåpekar att det finns alternativ till närsynthetsoperationer. nämligen glasögon,medan det för handikapp orsakat av grå starr inte finns några bra alternativtill operation. Man finner det orimligt att låta patienter med synnedsättningpå grund av grå starr stå tillbaka för att gynna antalet operationer motnärsynthet. I ett mycket litet antal fall är radiär keratotomi det endamedicinskt rimliga ingreppet, och utrymme för operationer i sådana fall finns,enligt sällskapet, inom nuvarande ekonomiska ramar. Sammanfattningsvis finner detvärdefullt att ögonkirurgins problem uppmärksammas. Förstärkningar av bådelokaler och personal anses erforderligt liksom fortsatt metodutveckling, menden ryska löpande-band-tekniken anses inte vara den enda tänkbara eller densäkert bästa. Sällskapet anser det inte rimligt att drastisktöka antalet närsynthetsoperationer. tar bestämt avstånd frånförslaget att införa närsynthetsoperationer. Man pekar på den redan i dagmycket bristfälliga situationen inom ögonsjukvården. Införandet avnärsynthetsoperationer i skulle enligt SRF:s bedömning innebära attresurser tas från egentlig ögonsjukvård. Effekten skulle bli ännu störrebelastning och längre köer inom ögonsjukvården och att andra patientgrupperskulle få stå tillbaka. Vad beträffar själva operationsmetoden med löpande-banduttalar SRF att man bestämt är emot att en sådan opersonlig vårdmetod införs iSverige. Man hänvisar också till att uppföljningsundersökningar visat attoperationsmetoden inte är bra. Eftersom denna typ av operation mest är avkosmetisk karaktär och ej synskadeförebyggande anser SRF att den inte börinföras i . Motionären har uttalat sig för en ökad användning av dentyp av närsynthetsoperationer, s.k. radiär keratotomi, som framför allt harutvecklats vid i . Utskottet konstaterar att samtliga remissinstanseravstyrkt motionens förslag. åberopat rekommendationerna från ens.k. konsensuskonferens om att dessa operationer tills vidare inte skulleinföras i . hänvisade till att ingreppet görs påfriska ögon som med hjälp av glasögon eller kontaktlinser får full synskärpaoch till att risken för komplikationer inte är helt försumbar och långtidseffekternaännu inte kända. Remissinstanserna har också åberopat att nya och förbättradeoperationsmetoder håller på att utvecklas. Man har även pekat på de köer som redan finns inom ögonsjukvården samt framfört kritik mot operationer enligtlöpande-band-principen. Utskottet anser i likhet med att vi iSverige tills vidare bör inta en restriktiv hållning tillnärsynthetsoperationer. Motion So449 (vpk) avstyrks sålunda. Vissamuskel- och skelettsjukdomar i988/89:SoU2 I det följande behandlas några motioner som berör olikamuskel- och skelettsjukdomar, bl.a. vissa reumatiska sjukdomar. Det kan finnasanledning att här redovisa några av de ställningstaganden som utskottet gjorti hithörande frågor. I betänkandet SoU 1978/79:6 framhöll utskottet vidbehandlingen av motioner om utbyggnad av reumatikervården - bl.a. om ökning avantalet vårdplatser för reumatologisk specialistvård för barn - att det fannsstarka skäl för att den reumatologiska vården ägnades särskild uppmärksamhetvid den fortsatta strukturomvandlingen och utbyggnaden av hälso- och sjukvården,au särskilda resurser i olika delar av landet för behandling av vård avreumatiska barn tedde sig mycket angelägna och att det var angeläget att ettförutskickat utredningsarbete av om rörelseorganens sjukdomarsattes i gång utan dröjsmål och bedrevs med största skyndsamhet. Utskottets uttalanden, som beslutade att geregeringen till känna (rskr. 1978/79:7), ledde bl.a. till att regeringen gavsocialstyrelsen i uppdrag att skyndsamt utarbeta ett sektorprogram förvårdsektorn rörelseorganens sjukdomar och därvid överväga bl.a. vilka åtgärdersom bör vidtas för att förbättra rekryteringen av läkare och annan vårdpersonaltill ifrågavarande vårdområden. Resultatet av arbeteredovisades i PM-serie (PM 57/83 Rörelseorganens sjukdomar -Problem och strategi inför 90-talet). Under /83 behandlade utskottet åter fråganom en utbyggnad av reumatikervården. Utskottet hänvisade (SoU 1982/83:10 s. till sina tidigare uttalanden och underströk i likhet med tidigareangelägenheten av att kraftfulla åtgärder vidtas för att förstärkareumatikervården. Utskottet framhöll angelägenheten av att dettillskapas resurser i olika delar av landet för vård av reumatiska barn. I ettnytt betänkande samma (SoU 1982/83:36) upprepade utskottet sitttidigare uttalande. Regeringen uppdrog åt att ta framunderlag för hälsopolitiskt handlingsprogram för förebyggande insatser motrörelseorganens sjukdomar. har därefter i serienSocialstyrelsen redovisar (1987:14) publicerat ett underlag för program föratt förebygga sjukdomar i rörelseorganen. Rapporten innehåller dels olikaexpertunderlag för programmet, dels en sammanfattning av kunskapsunderlagen ochförslag till åtgärder. Handlingsprogrammet avser dels sådana förebyggandeinsatser som kan bedrivas på hälso- och sjukvårdsområdet, dels sådana som berörarbetslivet eller andra samhällssektorer. Underlaget har avgränsats till s.k.primär intervention. Därför ingår inte tidig diagnos och rehabilitering iunderlaget. har dock uttalat avsikten att aktualisera frågan omatt ta fram underlag för vårdprogram för bl.a. reumatiska sjukdomar ochryggsjukdomar i vårdprogramnämnden. Flera av de motioner som utskottet behandlar tar uppbehovet av forskning beträffande olika typer av muskel- och skelettsjukdomar.När det gäller principernaför forskningsanslag kan det finnas anledning att erinra om- 1988/89:SoU2följande. beslutade under /87 att införa treårigaplaneringsperioder för forskning och forskarutbildning (prop. 1986/87:80, UbU26, rskr. Inför en sådan treårsperiod beslutar om resursförstärkningaroch om bl.a. nya professorstjänster . Viddetta tillfälle skall ett omfattande material finnas framtaget inom olikasektorer för att möjliggöra en samlad bedömning och prioritering. Underpågående treårsperiod förbereds en ny forskningsproposition avseende en nytreårsperiod. anses det i allmänhet inte finnas anledning ellerutrymme för att besluta om ändringar av de tidigare fattade beslutensom gäller hela den pågående perioden, i synnerhet som en samlad bedömning avskilda och angelägna forskningsbehov knappast anses möjlig innan nyttplaneringsmaterial föreligger. Primär fibromyalgi är ett sjukdomstillstånd som visar sigsom stelhet och värk i olika delar av kroppen. Den tillhör gruppen"mjukdelsreumatism" med smärta i kroppens mjukdelar (muskler, senor ochsenfästen m.m.) och därmed också den stora gruppen sjukdomar i rörelseorganen. I motion 1987l88:So488 av och () hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om kartläggning av omfattningen av sjukdomen primärfibromyalgi (yrkande 1). I motionen hemställs vidare att begär attregeringen uppdrar åt att begära en undersökning avforskningsbehovet inom de aktuella läroanstalterna (yrkande 2), ävensom attriksdagen hos regeringen skall begära ett åtgärdsprogram för primär fibromyalgiomfattande såväl information som målsättningar för vården (yrkande 3).Motionärerna hänvisar till den forskning som i bedrivs om sjukdomen vidolika kliniker på i , , anatomiskainstitutionen i och vid en rehabiliteringsklinik i . Motionärerna anför också att primär fibromyalgi är ensjukdom som expanderar. De anser att en kartläggning av sjukdomens utbredning ilandet är en nödvändig åtgärd för att man i ett andra skede skall kunna fåkorrekta anvisningar för hur resurserna skall fördelas, hur utbildning öchinformation skall formuleras och hur vården skall struktureras så att denanpassas efter den enskilda människans behov. Sjukdomen kostar redan i dagsamhället alltför mycket, i både ekonomiska och personella resurser, menframför allt i lidande för en snabbt växande skara människor. Utskottet har inhämtat yttrande över motion So488 (fp)från , och . anför i sitt remissyttrande att patientermed värk från muskler och mjukdelar är en mycket stor grupp som uppskattningsvis utgör av långtidssjukskrivna patienter. Bland patienterna med långvarig värk från muskler och mjukdelar finns en stor grupp som går under diagnosen " Symtomen uppträder företrädesvis hos kvinnor i för- 1988/89:SoU2.värvsaktiv ålder och medför ofta arbetsoförmåga samt ger upphov till ett stortantal medicinska utredningar inom många olika medicinska specialiteter.Patienterna behandlas huvudsakligen inom primär- eller företagshälsovård ochremitteras i andra hand till rehabiliteringskliniker eller reumato-logklinker. konstaterar att resurserna föromhändertagandet av patienter med långvarig värk i muskler och mjukdelar ärotillräckliga . Endast en begränsad grupp av dessa patienter kan beredasett tillfredsställande omhändertagande. Kunskaperna om sjukdomens orsaker ochutveckling, terapi och behandling anses begränsade. Styrelsen betonar vikten avrehabiliteringsmedicinska insatser i form av träning, ergonomiska åtgärder ochpsykosocialt omhändertagande liksom symtomatisk smärtlindring med fysikalisk-medicinska behandlingar. Sammanfattningsvis konstaterar att detfinns ett stort behov av ökade forskningsinsatser för att kartlägga förekomst,uppkomstmekanismer och sjukdomsförlopp vid värk från muskler och mjukdelar.Likaså anser man att det finns ett stort behov av att kritiskt utvärdera och tafram nya behandlingsmetoder. Det finns därför, anför styrelsen, all anledningatt stödja motionens intentioner att initiera ett åtgärdsprogram innefattandesåväl forskning som behandling av och information kring det aktuellatillståndet. (styrelsen) hänvisar i sitt yttrandetill att arbete och diskussioner pågår på flera håll när det gäller bl.a.mjukdelsreumatism. Sålunda åberopas det av presenteradekunskapsunderlaget och förslaget till åtgärder beträffande förebyggandeinsatser mot sjukdomar i rörelseorganen, vari även mjukdelsreumatism, desssymtom, förekomst och allmänna aspekter på behandling och förebyggande insatserbehandlas (den tidigare nämnda publikationen redovisar1987:14). Enligt kan detta material utgöra ett värdefulltunderlag i hälso- och sjukvårdens förebyggande verksamhet. Vid fördes också diskussioner om mjukdelsreumatism.Inom pågår en fördjupad diskussion kring dessafrågor. Vid den senaste medicinska riksstämman genomfördes ett symposiumrörande mjukdelsreumatism. Avsikten är att de redovisade erfarenheterna skallpubliceras. konstaterar att sjukdomar irörelseorganen sammantaget är en av vårt lands stora folksjukdomsgrupper.Förbundet finner det angeläget med ett väl utvecklat samarbete mellan primärvård,specialistvård och företagshälsovård när det gäller att diagnostisera, behandlaoch förebygga sjukdomar i rörelseorganen. Man anser det angeläget att hälso-och sjukvården på lokal nivå har tillgång till ett brett och samlatkunskapsunderlag kring dessa vanliga sjukdomar. En lämplig åtgärd anses varaatt vårdprogramnämnd utarbetar vårdprogramunderlag kring dennaoch andra sjukdomar i rörelseorganen. anför i sitt remissyttrande attfibromyalgi är ett nytt sjukdomsbegrepp som tidigare gått under många namn. När det gäller yrkande 1 i den aktuella motionen So488(fp) anför 1988/89:SoU2 att "mjukdelsreumatism", ditfibromyalgi brukar räknas, länge har varit ett negligerat område både klinisktoch forskningsmässigt. Det finns inte några säkra uppgifter om förekomsten avfibromyalgi i befolkningen, men fibromyalgipatienterna anses ta en betydandeandel av sjukvårdsresurserna i anspråk både inom reumatologi och primärvård.Epidemiologiska studier angående fibromyalgi anses ännu svåra att utföra pågrund av bristande diagnostiska kriterier. behövs ett bättreunderlag för att motivera den höga kostnaden av en särskild epidemiologisk studieinriktad på enbart fibromyalgi; I fråga om forskning och utveckling (yrkande 2 i motionen)anför att modern forskning kring fibromyalgi har initierats avreumatologer i och men att det även i bedrivs aktiv forskning.Sällskapet hänvisar bl.a. till arbete som pågår i och .