bet · GC01LU29 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 LU29 l betänkandet behandlar utskottet en motion om ändringar itrafikskadélagen m.m. Utskottetavstyrker bifall till motionen. 1988/89:L625 av () vari yrkas 1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i niotionen anförts orn att trafikskadélagen börändras så att återkrav mellan försäkringsbolag skall ske, 2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att återkravsreglerna börändras, 3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om inträdande avsocialförsäkringssystemet vid personskador i vissa fall, 4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ett annat regel- ochersättningssystem vad avser s.k. objektivt ansvar, 5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ansvarsförhållande vid olyckororsakade av bristande vägunderhåll, 6. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om orsakerna till de högamotorcykelförsäkringspremierna. De grundläggande bestämmelserna om trafikförsäkring finnsi trafikskadélagen (1975:1410). Trafikförsäkringen är att likna vid enansvarsförsäkring och den skall täcka bl.a. den ersättningsskyldighet som kanuppkomma för ägaren eller föraren, liksom kostnader för skador som kan uppkommapå dem, då motordrivet fordon används. Varje fysisk eller juridisk person somäger motordrivet fordon är skyldig att teckna en sådan försäkring. Vissaundantag från försäkringsplikten finns dock. Om ett fordon innehas på grund avkreditköp med förbehåll om återtaganderätt eller innehas med nyttjanderätt förbestämd tid om är det innehavaren som skall fullgöraförsäkringsplikten. Endast försäkringsbolag som har fått tillstånd därtill av 1 1988/89. regeringenhar rätt -och också skyldighet - att meddela trafikförsäkring. 1988/89:LU29 Skyldigheten att meddela försäkring kan begränsasfill vissagrupper eller visst område. Premierna för trafikförsäkringen regleras inte itrafikskadélagen. Premiesättningen styrs i stället av den s.k.skälighetsprincipen iförsäkringsrörel-selagen (1982:713). Principen innebär attpremiesättningen skall vara skäligt avvägd med hänsyn till den risk somförsäkringen är avsedd att täcka, nödvändiga driftskostnader för försäkringensamt omständigheterna i övrigt. I skälighetsprincipen ligger att varjeförsäkringsgren förutsätts bära sina egna kostnader och således inteunder en följd av år får subventioneras av överskott från en eller flera andragrenar. Ytterligare bestämmelser som rör trafikförsäkringspremierfinns i trafikförsäkringsförordningen (1976:359). Enligt förordningen skallförsäkringsinspektionen meddela närmare föreskrifter om bl.a. indelning iriskklasser och beräkning av nödvändiga omkostnader. De föreskrifterbeträffande indelning i riskklasser som försäkringsinspektionen utfärdat rnedstöd av bestämmelserna i trafikförsäkringsförordningen innefattar bl.a. enuppdelning i fordonsklasser och för vissa av dessa fordonsklasser också enindelning i zoner, körsträckeklasser och bilmärkesklasser. För personskada i följd av trafik med motordrivet fördonbetalas ersättning ur försäkringen för det fordonet oberoende av hur och av vemskadan orsakats (10 och 11 §§ trafikskadélagen). Ersättningsansvaret åvilaralltså i princip det försäkringsbolag som har meddelat trafikförsäkring förfordonet. Rätt till ersättning har alla som drabbas av personskada till följdav trafik med fordonet - de som färdas i bilen eller på motorcykeln lika välsom fotgängare, cyklister etc. Förare eller passagerare soiii skadats vidkollision skall för att få ut ersättning alltid vända sig till detförsäkringsbolag som meddelat försäkring för det fordon som de befunnit sig ieller på, oavsett vilken förare som vållat skadan. Frågan om vilket försäkringsbolag som skall svara förersättningen för personskador vid en kollision mellan fordon bestäms pågrundval av de olika förarnas vållande. Det försäkringsbolag som har betalat utersättning har sålunda rätt att återkräva denna från försäkringen för detfordon som vållat skadan. Har vållande förekommit hos båda förarna fårersättningen fördelas efter vad som är skäligt med hänsyn till den medverkantill skadan som förekommit på ömse sidor (22 § trafikskadélagen). Reglerna orriden slutliga fördelningen av ersättningsansvaret är inte tvingande. I sambandmed reglernas tillkomst anfördes bl.a. att försäkringsgivarna skulle ha möjlighetatt förenkla tillämpningen av återkravsreglerna genom; generella överenskommelser(prop. 1975/76:15 s. 93). Det ärocksåkänt att försäkringsbolagen tillämparfastställda rutiner för handläggningen av återkrav (se.LU 1987/ 88:2). Sakskador som drabbar försäkringstagare ersätts avtrafikförsäkringen i princip endast om skadan uppkommit genom vållande påförarens av det andra fordonet sida eller genom bristfällighet på det fordonet.Ersättning utgår i så fall ur det sistnämnda fordonets försäkring (10 och 11 §§trafikskadélagen). Trafikskadeersättningmed anledning av person- och sakskador kan i vissa falljämkas om den skadelidande själv medverkat till skadan (12.§trafikska- ; 1988/89;LU29- delagen).I fråga om ersättning med:anledning av personskåda kan.ersättr: . ningensålunda jämkas om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom ,;; ,. grovvårdslöshet medverkat till skadan. Har en skadelidande:förarcigjort sig. 'i- . ! skyldigtill rattonykterhetsbrott kan ersättningen: till honom jämkas ,redan , . om hangenom vårdslöshet, som inte behöver vara grov,-medverkat till,;:,-r , , ,, skadan.När det gäller skadeersättning med anledning av.sakskada.-vilket. :: r -' somovan nämnts för försäkringstagarens vidkommande i princip utgår i :.. - ,:- endast ifall av vållande på motsidan eller bristfälligheter på motsidans fordon .-, .1 . - kanersättningen jämkas om vållande på-deri skadelidandes sida har ; ; Jämkningskall i samtliga fall ske medhänsynitill deri i -. . i medverkansom har förekommit på ömse sidor och omständigheterna i- ;;, ' .i -' '. '-':' i .<:/::;,:;;.:'::;; . Den högsta ersättning för person- och sakskador som kanutgå med ;i . anledning av en och samma händelseär-efter lagändringsom trädde, i kraft' :, r (se LU1988/89:8) - fastställd till 300 milj. kr. Förfordonsägare som vill skaffa sig ett heltäckande skydd mot sakskador: ; -, . finns enmöjlighet att teckna s.k. kaskoförsäkring. Om ersättning utbetalas- ;' -;. , > ,. ur en kaskoförsäkring till en icke vållande part och vållande förelegat.hosen ! ! annan partkommer ersättningen slutligt att belasta den vallandes trafikför-. . . : i , säkringenligt särskilda återkravsöverenskommelser som träffats'.mellan' ,:..: i-, j. försäkringsbolagen. - ' : . '; , , i; ,. , - :: Den som inte har föreskriven trafikförsäkring kan vid viteåläggas att :. : i, r fullgöra försäkringsplikten (32 § trafikskadélagen). För skada sorri orsakas avii \ ettfordon vilket i strid mot lagen saknar trafikförsäkringharförsäkringsböla-.. ,: ; gen ett solidariskt ersättningsansvar. Bolagen svarar i-sådantfallför-den-: . : trafikskadeersättning som skulle ha utgått från trafikförsäkringenförfordoTi',:, ' . net, omsådan hade funnits. För sakskada som tillfogas den försäkringsplikti u-. ge gällerdock detta ansvar endast i fall då fordonet brukades olovligen av : - : : , ,: ;. annan och antingen ej var registrerat i bilregistret eller:var avställt (16 § - :, : trafikskadélagen).Det belopp som sålunda får återkrävas överensstämmer : 1,-.: med det belopp som enligt trafikskadélagen får återkrävas: från: enförsäk-; ,.,, . -i :, : ringstagare,som är fysisk person, vid varje skadetillfälle i.form avsjälvrisk. Omföreskriven trafikförsäkring saknas är vidare, den försäkringspliktige-';: skyldig att utge en särskild trafikförsäkringsavgift förden tidförsäkringsplik-' ,: ; ten inte varit fullgjord. Avgiften bestäms på grundval av den årspremie för : . ;m :,, . ;; : ;, försäkringen som skulle varit tillämpligöch får överstiga denna premie enligt . >, ',. : -.-..;, närmare angiven beräkningsgrund (31 § trafikskadelägen). ': : ii. :': . :,:.-, Motionsmotivering ; ; v : , ., , I motion L625 av () anförs atttrafikskadélagen visat sig vara bristfällig i flera avseenden. Sålunda menarmotionären att ersättningsreglerna i lagen i vissa fall är alltför frikostigamot de,skadelidande. Motionären påpekar att även en person som, utan att innehakörkort, framför ett oförsäkrat, alternativt stulet motorfordon kan få fullersättning också för egendomsskador som vållas genom egen vårdslöshet. Enligtmotionären drabbar detta de laglydiga trafikanterna i form av högreförsäkringspremier. 1' 1988/89. Samtidigtmedför reglerna att det för den enskilde egentligen inte,lönar.sig att 1988/89: LU29 ha försäkring, eftersom han ändock vid en olycka får ersättning. över huvud taget bör, menar motionären, trafikanter somuriderlåter att betala sina trafikförsäkringspremier eller eljest bryter mötgällände lag, såsom onyktra förare éllef tjiivar, liksom sådana trafikaritersom inte' omfattas av trafikförsäkringssystemet inte få någon ersättning fråntrafikförsäkringen. För dessa kategorier av trafikanter borde det vara mestnaturligt att de i stället bereds skydd genom socialförsäkringssystemet. Motionären menar vidareatt om nuvarande trafikskadelagskall bibehållas bör alla som vistas i trafiken vara trafikförsäkrade, så atten rättvis uppdelning av ansvaret för tfafikskador kari ske. Med nuvarandeordning kan motorfordonsförarens försäkring få svara för kostnaderna äveri närt.ex. en cyklist varit vållande till en olycka, varvid fordonsägaren dessutomtvingas betala självrisk. Motionären begär att frågan om införandet äv ettannat regel- och ersättningssystem på trafikskadeområdet blir föremål för utredning. En annan brist i trafikskadélagen är enligt motionären attden som underlåter att teckna föreskriven fi-afikförsäkring inte kan förpliktasåterbetala vad som utgått i form av skadeersättning rried högre belopp än vadsom motsvarar en tiondel av basbeloppet, trots att den totalaskadeersättnirigen kan uppgå till . En individuellprövning av återkravsbe-loppets storlek måste kunna ske utan att för den skullorimliga effekter uppkommer för den enskilde: Motionären kritiserar även det förhållandet atttrafikskadelagens regler om återkrav mellan försäkringsbolagen inte ärtvingande. Om vid en motorcykelolycka försäkririgsbolagen inte kommer fram tillvem som är vållande betalas ersättningeri för motorcykelförarens skada avmotorcykelförsäkringen liksom ersättningen för skador på detandra fordonet, medandet andra fordonets försäkring betalar skador på den egna föraren ochmotorcykeln. Denna uppdelning gör att mötorcykelförsäkringen belastas med dehögsta skadeersättningarna, vilket i sin tur innebär att motorcykelförsäkringspremiernablir högre än vad som eljest behövt vara fallet. Motionären hänvisar i detsammanhanget också till undersökningar enligt vilka motorcyklisterförhållandevis sällan är vållande till kollisioner mellan motorcyklar och andrafordon, omkomna motorcyklister förhållandevis ofta saknar körkort samt ettförhållandevis stort antal av de mest kostnadskrävande skadefallen orsakas avmotorcykelförare som antingen stulit motorcykeln, varit onyktra eller självavarit vållande till skadari. Sammantaget leder enligt motionären det nuvarandetrafikförsäkringssystemet till att kategorin laglydiga motorcykelföraredrabbas särskilt hårt. En fråga som också fas upp i motionen rör ansvaret förolyckor som orsakas av bristande vägunderhåll. Eriligt motionären bör skadorsom orsakats av sådana brister ersättas av vägansvarig myndighet geriomåterkrav från trafikförsäkringsbolaget. En sådan brdnirig skulle enligtmotionären leda till ett förbättrat vägunderhåll och till utökad information. Tidigareriksdagsbehandling T988/89:LU29 Motioner med yrkanden om ändringar avtrafikförsäkringsreglerna, pre miesättningen m.m. har prövats av . På hemställan av utskottet har motionerna avslagits av (se LU 1982/83:37, LU 1987/88:2 ochLU 1987/88:32). .-.,. Senast prövades frågor av berört slag (LU1987/88:32), varvid utskottet behandlade bl.a. en motion som tillövervägande del överensstäm mer med den nu väckta motionen. Beträffande önskemålet om ändrade regler om återkrav mellan försäkringsbolag med hänsyn till vållandefrågåri hänvisade utskottet i betänkandet till att utskottet i ett tidigare ärende (seLU 1987/88:2) hade avstyrkt ett liknande motionsyrkande. Utskottet hade vid det tillfället erinrat om att motivet för att dessa regler inte gjordestvingande var att försäkringsgivarna skulle ha möjlighet att förenkla tillämpningenav . reglerna genom generella överenskommelser (se prop. 1975/76:15 s. 93). I sammanhanget hade utskottet framhållit att en sådan ordning möjliggör en begränsning av de administrationskostnader som uppkommer vid hanteringr en av återkravsärenden. Enligt vad som. hade framgått av inhämtade , '; remissyttranden har försäkringsbolagen fastställda rutiner för handläggning-, , en avåterkrav vilka innebär att den slutliga fördelningen av skadekostnadernaregelmässigt sker efter graden av vållande hos parterna. Med hänsyn,till , attnågon övervältring av skadekostnaderna mellan olika fordonskategorier inte syntes förekomma och med beaktande av de fördelar som är förknippade , mednuvarande ordning hade utskottet funnit att det saknades anledning att ändratrafikskadelagens regler. På anförda skäl hade utskottet avstyrkt det, dåaktuella motionsyrkandet. Enligt utskottets mening hade därefter några, . nyaomständigheter inte inträffat som borde föranleda en annan bedömning av fråganom återkrav mellan försäkringsbolag. Vad gällde de även i nu förevarande motion aktualiseradefrågorna ;0m ersättning för trafikskador som inträffar vid färd med oförsäkrade eller stulna fordon och möjligheterna till återkrav i sådana fall underströk utskottet i betänkandet att reglerna i trafikskadélagen utformats med utgångspunkt i . sociala trygghets-och rättvisesynpunkter och att sådana synpunkter; hade , , medförtatt några begränsningar i ersättningsrätten inte uppställts dåett . fordon brukats olovligen eller är oförsäkrat/Utskottet framhöll att äyen . , andra starka skäl hade talat för nuvarande ordning. Någon anledning att vid. -, ifrågavarande tidpunkt göra avsteg från de principer på vilkatrafikskadela-, .. , gen vilar kunde utskottet inte finna. Utskottet påpekade i sammanhanget att , påståendetatt en förare av ett oförsäkrat fordon skulle vara berättigad till . ersättning för egendomsskador som han vållat syntes bygga på en missuppT ., , fattning. Enligt 10 § trafikskadélagen gäller, framhöll utskottet, att skador . som i trafik uppkommer på ett motordrivet fordon eller på egendom, som . ; .... finns i fordonet ersätts av trafikförsäkringen endast om.det andra fordonets ,,.,, ., , , - förarevarit vållande eller det fordonet varit bristfälligt och då ur det fordonets försäkring. För andra sakskador som genom eget, vållande kan . drabbaföraren av ett oförsäkrat fordon utgår över huvud taget inte någon ,.ersättning enligt trafikskadélagen (11 §). 1 fråga orn begränsningen avförsäkringsbolagens rätt att återkräva utgiven ersättriing från den trafikför- säkririgspliktigeunderströk utskottet att den ersättning som kan utgå vid 1988/89:LU29exempelvis en personskada kan ha mycket stor betydelse för föraren av ettoförsäkrat fordon och att sociala skadeverkningar kan uppstå om försäkringsbolagenfår återkräva alltför stora belopp. Dét borde också beaktas att de som föroförsäkrade fordon i allmänhet inte har ekonomiska resurser att i någon störreutsträckning betala föi;säkringsbplagen för utgivna ersättningar och att enmera vidsträckt rätt till återkrav därför knappast har någon större praktiskbetydelse. Utskottet påpekade att enligt vad utskottet erfarit de belopp somflyter in till försäkringsbolagen genom trafikförsäkringsavgifter mer än vältäcker vad, som ges ut i trafikskadeersättning för oförsäkrade fordon. Någonbelastning för kollektivet av försäkringstagare utgjorde, förklarade utskottet,således inte de oförsäkrade fordonen. Utskottet :';;';;''..". :,;'; De grundläggande bestämmelserna om trafikförsäkring finnsi trafikskadélagen (1975:1410). Trafikförsäkringenärattlikria vid enansvarsförsäkring och den skall täcka bl.a. den'ersättningsskyldighet som kanuppkomma för ägaren eller föraren, liksomkostnader-förskador som kan uppkommapå dem, då motordrivet fordönanvärids: Varje fysisk eller Juridisk person somäger motordrivet fordon"är.skyldig ätt teckna en sådan försäkring. För personskada i följd av trafik- med motordrivet fordonbetalas ersättning ur försäkringen för def fordonetoberöende äv hur och av vemskadan orsakats (10 ochll §§:trafikskädelagen). Ersättningsansvaret åvilaralltså i princip det försäkringsbolag som har meddelat trafikförsäkring förfordonet. Rätt till ersättriing har alla som drabbas av personskada till följdav trafik med fordonet - de söm färdäsibileneller på-motorcykeln lika väl somfotgängare, cyklister etc. Förare eller passagerare som skadats vid kollisionskall för att få ut ersättning alltid vända sig till det försäkringsbolag sorrimeddelat försäkring för dét fordon som de befunnit sig i eller på, oavsettvilken förare som vållat skadari: ''. ':; ::; ' , Frågan om vilket försäkringsbolag som skall svara förersättningen för personskador vid en kollision mellan fordon bestäms på grundval av de olika förarnas vållande. Det försäkririgsbolag som har betalat ut ersättning har sålunda rätt att återkräva derina från försäkringen för det fordon som vållat skadan. Har vållande förekommithos båda förarna får ersättningen fördelas efter vad som är skäligtmed hänsyn till den medverkan fill skadan som förekommit på ömse sidor (22 § trafikskadélagen).. Reglerna öm den slutliga fördelningen av ersättningsansvaret är inte tvingande. I samband med reglernas tillkomst anfördes bLa; att försäkringsgivarria skulle ha möjlighet att förenkla tillämpningen av återkravsreglerna genom generella överens kommelser (prop. 1975/76:15 s. 93): Det är öcksåkäni att försäkringsbolagen tillämpar fastställda rutiner för handläggningen av återkrav (se -LU 1987/ 88:2). '> ' - : '.. ;-, Sakskador som drabbar försäkringstagare ersätts avtrafikförsäkringen i princip endast om skadan uppkommit genom vållande påförarens av det andra fordonet sida eller genom'bristfällighet på det fordonet.Ersättning utgår i såfall ur det sistnämnda fordonets försäkring (10 och 11 §S 1988/89:LU29trafikskadélagen). Trafikskadeersättning med anledning av person- ochsakskador kan i vissa fall jämkas om den skadelidande själv medverkat tillskadan (12 § trafikskadélagen). I fråga om ersättning med anledning avpersonskada kan ersättningen sålunda jämkas om den skadelidande självuppsåtligen eller genom - grov vårdslöshet medverkat till skadan. Har enskadelidande förare gjort sig skyldig till rattonykterhetsbrott kanersättningen till honom jämkas redan-om han genom vårdslöshet, som inte behövervara grov, medverkat till skadan. När det gäller skadeersättning med anledningav sakskada - vilket som ovan nämnts för försäkringstagarens vidkommande iprincip utgår endast i fall av vållande på motsidan eller bristfälligheter påmotsidans fordon - kan ersättningen jämkas om vållande på den skadelidandessida har medverkat till skadan. Jämkning skall i samtliga fall ske med hänsyntill den medverkan som har förekommit på ömse sidor och omständigheterna iövrigt. För fordonsägare som vill skaffa sig ett heltäckande skyddmot sakskador finns en möjlighetatt teckna s.k. kaskoförsäkring. Om ersättningutbetalas ur en kaskoförsäkring till en icke vållande part och vållandeförelegat hos en annan part kommer ersättningen slutligt att belasta denvallandes trafikförsäkring enligt särskilda återkravsöverenskommelser somträffats mellan försäkringsbolagen. Den som inte har föreskriven trafikförsäkring kan vid viteåläggas att fullgöra försäkringsplikten (32 § trafikskadélagen). För skada somorsakas av ett fordon vilket i strid mot lagen saknar trafikförsäkring harförsäkringsbolagen ett solidariskt ersättningsansvar. Bolagen svarar i sådantfall för den trafikskadeersättning som skulle ha utgått från trafikförsäkringenför fordonet, om sådan hade funnits. För sakskada som tillfogas denförsäkringsplikti-ge gäller dock detta ansvar endast i fall då fordonetbrukades olovligen av annan och antingen ej var registrerat i bilregistreteller var avställt (16 § trafikskadélagen). Det belopp som sålunda fåråterkrävas överensstämmer med det belopp som enligt trafikskadélagen fåråterkrävas från en försäkringstagare, som är fysisk person, vid varjeskadetillfälle i form av självrisk. Om föreskriven trafikförsäkring saknas ärvidare den försäkringspliktige skyldig att utge en särskildtrafikförsäkringsavgift för den tid försäkringsplikten inte varit fullgjord.Avgiften bestäms på grundval av den årspremie för försäkringen som skulle havarit tillämplig och får överstiga denna premie enligt närmare angivenberäkningsgrund (31 § trafikskadélagen). I motion L625 av () kritiseras detförhållandet att trafikskadelagens regler om återkrav mellan försäkringsbolageninte är tvingande. Om vid en motorcykelolycka försäkringsbolagen inte kommerfram till vem som är vållande betalas ersättningen för motorcykelförarens skadaav motorcykelförsäkringen liksom ersättningen för skador på det andra fordonet,medan det andra fordonets försäkring betalar skador på den egna föraren ochmotorcykeln. Dennauppdelninggör att motorcykelförsäkringen belastas med dehögsta skadeersättningarna, vilket i sin tur innebär attmotorcykelförsäkringspremierna blir högre än vad som eljest behövt vara fallet.Motionären yrkar att trafikskadélagen ändras så att återkrav mellan försäkringsbolagskall ske (yrkande 1). En annan brist i trafikskadélagen är 1988/89:LU29 enligtmotionären att den som underlåter att teckna föreskriven trafikförsäkring intekan förpliktas återbetala vad som utgått i form av skadeersättning med högrebelopp än vad som motsvarar en tiondel av basbeloppet,- trots att den totalaskadeersättningen kan uppgå till . En individuell prövningav återkravsbeloppets storlek måste kunna ske utan att för den skull orimligaeffekter uppkommer för den enskilde. Motionären yrkar att återkravsreglernaändras i enlighet med det anförda (yrkande 2). Över huvud taget bör, menar motionären vidare, trafikantersom underlåter att betala sina trafikförsäkringspremier eller eljest brytermot gällande lag, såsom onyktra förare eller tjuvar, liksom sådana trafikantersom inte omfattas av trafikförsäkringssystemet inte få någon ersättning fråntrafikförsäkringen. För dessa kategorier av trafikanter borde det vara mestrimligt att de i stället bereds skydd genom att, vid personskador,socialförsäkringssystemet träder in. Motionären yrkar att det anförda gesregeringen till känna (yrkande 3). I sammanhanget görs dessutom gällande attförare av oförsäkrade fordon kan få ersättning även för egendomsskador somvållas genom egen vårdslöshet. Motionären är vidare kritisk mot att trafikskadélagen ärså konstruerad att trafikförsäkringspliktiga trafikanter kan få ta ansvar förandra trafikanters skador också i fall då en trafikant av den senare kategorinsjälv varit vållande till skadorna. Med nuvarande ordning kan såledesmotorfordonsförarens försäkring få svara för kostnaderna även när t.ex. encyklist varit vållande till en olycka, varvid fordonsägaren dessutom tvingasbetala självrisk. I motionen yrkas att frågan om införandet av ett annatregel- och ersättningssystem vad avser s.k. objektivt ansvar blir föremål för utredning(yrkande 4). Motionären menar dessutom att trafikskador som orsakats avbristande vägunderhåll bör ersättas av vägansvarig myndighet genom återkravfrån trafikförsäkringsbolaget och gör gällande ätten sådan ordning skulle ledatill ett förbättrat vägunderhåll. Motionären yrkar att det anförda gesregeringen till känna (yrkande 5). Motionären yrkar vidare, med hänvisning till sin ovanredovisade kritik mot trafikskadelagens återkravsregler, att regeringen gestill känna vad i motionen anförts om orsakerna till de högamotorcykelförsäkringsprernierna (yrkande 6).