bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — De som på olikasätt, t. ex. som journalister och uppgiftslämnare, medverkar vid skriftenstillkomst går i princip alltid fria från ansvar. För att säkerställa dennaansvarsfrihet och därmed garantera tryckfriheten har i TF uppställts särskildaregler om anskaffarfrihet och om vad som sammanfattande brukar benämnasmeddelarskydd. Anskaffarfriheteninnebär att var och en har rätt att anskaffa uppgifter och underrättelser ivilket ämne som helst för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för attlämna meddelanden i publiceringssyfte. En av de regler som ingår imeddelarskyddet gäller den s. k. meddelarfriheten, som innebär att det står varoch en fritt att med vissa i TF särskilt angivna undantag meddela uppgifteroch underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift.Meddelare, anskaffare och författare har vidare rätt till anonymitet. Depersoner som tagit befattning med tillkomsten eller utgivningen av en trycktskrift är vid straffansvar förbjudna att röja meddelare och författare.Anonymitetsskyddet kompletteras med en regel som förbjuder myndigheter att utomi vissa angivna fall efterforska författare eller meddelare. Anskaffarfrihetenoch meddelarskyddet är inte oinskränkta utan har givna gränser. Begränsningar ianskaffarfriheten och meddelarfriheten kan emellertid i princip ske endastgenom föreskrifter i TF. För vissa undantagssituationer har också sådanabegränsningar införts. Beträffande anskaffarfriheten gäller sålunda enligt 7kap. 3 § TF bl. a. att den som anskaffar uppgifter i publiceringssyfte ochdärigenom gör sig skyldig till spioneri, grov obehörig befattning med hemliguppgift samt vissa andra brott mot rikets säkerhet kan fällas till ansvarhärför i sedvanlig straffrättslig ordning. Ettannat, väsentligt undantag från principen att anskaffaren går fri finns i Ikap. 9 § 3 TF. Där sägs att utan hinder av TF gäller vad i lag är stadgat omansvar och ersättningsskyldighet för det sätt på vilket uppgift ellerunderrättelse anskaffats. TF:s skydd för uppgiftsinhämtande i publiceringssyftegår alltså inte så långt att brottsliga metoder som används viduppgtftsinhämtandet inte skulle kunna bestraffas. Om en uppgift anskaffas genomt. ex. inbrott kan anskaffaren i vanlig ordning åtalas och dömas för stöldeller annat brottsligt tillvägagångssätt som gärningen i rent straff-rättsligthänseende innefattar. Som exempel på förfaranden som på grund av det nämndaundantaget från anskaffarskyddet skall bedömas och hand- läggas på vanligt sättangavs under förarbetena (prop. 1975/76:204 s. 131) 1988/89:LU30 gärningarsom utgör brott mot posthemligheten eller telehemligheten, inträng i förvar ocholovlig avlyssning eller som innefattar inbrott, egenmäktigt förfarande,hemfridsbrott, olaga tvång eller olaga hot samt mutbrott. Ilikhet med anskaffarfriheten begränsas meddelarfriheten av reglerna i 7 kap. 3§ TF. Sålunda skall vid vissa grövre brott mot rikets säkerhet, oriktigtutlämnande av hemlig handling som sker uppsåtligen och uppsåtligtåsidosättande av tystnadsplikt i fall som anges i särskild lag (16 kap.sekretesslagen) gälla vad i lag är stadgat om ansvar för sådana brott. Imotsats till vad som obestridligen gäller beträffande förhållandet mellan åena sidan principen om meddelarfrihet och å andra sidan lagregler omtystnadsplikt nämligen att meddelarfriheten tar över om inte fall som avses i7 kap. 3 § TF är för handen har det ansetts mera tveksamt humvida mellanenskilda personer träffade avtal om tystnadsplikt generellt bryter meddelarfriheten.Skulle meddelarfriheten ha företräde även i sistnämnda situation, blirkonsekvensen att rätt till skadestånd inte föreligger vid åsidosättande avavtalad tystnadsplikt, om åsidosättandet består i att ett meddelande lämnats ipubliceringssyfte. Den uppfattning som i allmänhet kommit till uttryck ilitteratur och i lagförarbeten är dock att avtalade tystnadsplikter brytermeddelarskyddet. Närdet gäller att närmare bestämma räckvidden av reglerna om meddelarfrihet kanfrågan om vad som får publiceras av utgivaren av en tidning eller författarentill en bok tas till utgångspunkt. Principiellt sett kan nämligen den frihetsom en person har att lämna uppgifter för publicering inte sträcka sig längreän friheten att såsom utgivare eller författare publicera uppgifterna, någotsom har direkt samband med den ovan nämnda principen om ensamansvar. I självaverket är gränslinjen mellan tillåtet och otillåtet uppgiftslämnande, som skeri publiceringssyfte, att bestämma efter samma normer som om frågan i stället gällten utgivares eller en författares ansvar för själva publiceringen. Iradioansvarighetslagen (1966:756) och ytterligare ett antal lagar på detradiorättsliga området finns regler om bl.a. ensamansvar, yttrandefrihetsbrottoch meddelarskydd, vilka i stor utsträckning hänvisar till eller överensstämmermed bestämmelserna i . De nämnda lagarna har inte karaktär av gmndlag, ochden yttrandefrihet som de är avsedda att tillförsäkra kan därför i principinskränkas genom bestämmelser i vanlig lag. Lagarna är emellertid, i likhet medTF, exklusivt tillämpliga på de områden som de reglerar. Det innebär bl. a.att programutgivare och den som lämnat meddelande eller anskaffat uppgift föroffentliggörande i radioprogram inte får dömas till straff eller skadestånd omdet inte finns stöd härför i de nämnda radiolagarna. Enutförligare redogörelse för det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet finnsintagen i den till lagrådet remitterade promemorian (se bilaga 3 tillbetänkandet). Påriksdagens begäran (KU 1987/88:36) har regeringen tillkallat en kommitté (Ju 1988:03) med uppdrag att skyndsamt utreda frågan om meddelarfrihet i förhållandet mellan enskilda. huvuduppgift skall enligtdirektiven (dir. 1988:57) vara att föreslå en 1988/89:LU30 reglering sominnebär att friheten att lämna meddelanden för publicering slås fast i gmndlagäven såvitt gäller förhållandet mellan enskilda. Kommittén bör emellertid sökaavgränsa tillämpningsområdet för en meddelarfrihet i förhållandet mellanenskilda så att den kommer att gälla endast hos de organ där den kan ansesmotiverad och inte omfatta varje relation mellan enskilda personer. bedöma vilka undantag som bör finnas på meddelarfrihetens tillämpningsområde.Ytterligare en huvuduppgift för kommittén är att överväga hur ett välfungerande efterforskningsförbud riktat mot enskilda bör utformas. Meddelarskyddskommitténhar genom tilläggsdirektiv (dir. 1989:3) fått i uppdrag att också övervägabl. a. om TF:s särskilda föreskrifter om skrifter som är tryckta utomlands ärlämpligt utformade när det gäller friheten att anskaffa uppgifter och lämnameddelanden för publicering i skrifter som är huvudsakligen avsedda förspridning här i landet. Somtidigare redovisats innebär förslaget i propositionen att IKL skall ersättas aven ny lag om skydd för företagshemligheter som skall ge ett effektivare skyddför sådana hemligheter. Det framlagda förslaget kritiseras i olika avseenden iflertalet av de motioner som väckts med anledning av propositionen. 1motion 1987/88:L11 av m.fl. (vpk) framhålls att såväl privat som offentlig affärsverksamhet behöver visst sekretesskydd efter som det inom normal sådan verksamhet givetvis förekommer handlingar och uppgifter som bör hållas förtroliga inom företaget och mellan affärs partner. Enligt motionärerna är det rimligt att den privata företagsverk samheten får ett sekretesskydd som motsvarar vad som enligt sekretessla gen gäller för offentlig upphandling. Det i propositionen framlagda lagför slaget om skydd för företagshemligheter gynnar emellertid alltför mycket de privata företagens intressen på bekostnad av allmänhetens berättigade intresse av att insyn kan erhållas i företagen och att tvivelaktiga eller olagliga förfaranden kan avslöjas. Sålunda är lagförslaget inte alls ställt i relation till den informations- och tryckfrihet som gäller för sekretessbelag- da uppgifter i offentlig verksamhet. Vidare har enligt motionärema defini tionen av vad som är företagshemlighet gjorts så vid att den omfattar praktiskt taget all information om ett företags inre förhållanden. Den valda definitionen medför att avslöjanden om även grov brottslighet kan vara straffbara, vilket är stötande för den allmänna rättskänslan. Enligt motionärerna innebär lagförslaget dessutom att anställda i privatföretag kommer i orimliga lojalitetskonflikter. Genom hot om straff och skade stånd kommer de anställda att skrämmas till tystnad även om sådant som deras samvete och respekt för landets lagar bjuder dem att berätta. Mot den angivna bakgmnden anser motionärema att förslaget i propositionen inte bör genomföras. bör i stället hos regeringen begära ett nytt förslag där krav på offentlig insyn i företag och möjlighet till ifrågasättande och demokratisk diskussion är tillgodosedda. Imotion 1987/88:Ll 2 av () anförs att det självfallet1988/89:LU30 skadar ett företag när hemligt material som visar att företagetbegår brottsliga handlingar blir offentliga, något som dock inte får leda tillatt en anställd som avslöjar sådant material skall straffas av samhället.Enligt motionären kommer emellertid de anställda att riskera straffansvar omden föreslagna lagen om skydd för företagshemligheter antas. I motionenhänvisas till att vissa företag i arbetar under mycketöppna former, och motionären anser att liknande förhållanden bör eftersträvas iSverige. Lagförslaget bör därför avslås och en utredning i stället tillsättasangående förekomsten av hemlighetsmakeri inom näringslivet. Motionäremai motion I987/88:L13 av tredje vice talman m. fl. (c)framhåller att företagsspioneri och olovlig befattning med företagshemlighetökar i omfattning och att alltmer avancerade metoder kommer till användning.Denna utveckling måste enligt motionärema stävjas, och de understryker att detfinns behov av en ny lagstiftning om skydd för företagshemligheter. Samtidigtär det uppenbart att det kan finnas företeelser inom företagen som bör kommatill offentlig kännedom. De nu föreslagna reglema går emellertid, fortsättermotionärema, så långt i fråga om skyddet för information som hålls hemlig attresultatet kan bli en kraftig begränsning av den öppenhet och den offentligadebatt som vi även på känsliga områden av tradition är vana vid i vårt landoch som är en stor tillgång i vår demokrati. Med den föreslagna lagstiftningenkan det finnas risk för att information om exempelvis miljöbrott inte kommertill allmänhetens kännedom. Dessutom kan omfattningen av problemet komma attöka genom att verksamheter inom stat och kommun i allt större utsträckning försöver i bolag och andra privaträttsliga former. Frågan om hur man skall kunnaundvika att den nya lagstiftningen utnyttjas för att hemlighålla oegentligheterav olika slag inom företagen bör enligt motionärema därför övervägas noga. Motionäremaframhåller vidare att uppgifter i offentligrättslig verksamhet kan nåallmänheten på gmnd av reglema om meddelarskydd. Enligt motionäreraa är detinte minst med hänsyn till förslaget i propositionen angeläget attmeddelarskyddet utsträcks till den privata sektom för att en friopinionsbildning i företag skall garanteras. Motionärema yrkar att frågan om enutvidgning av meddelarskyddet blir löst. 1motion 1987/88:L14 av m.fl. (fp) framhålls till en börjanatt det är av stor vikt att företagshemligheter kan omges av ett effektivtskydd och att den nuvarande lagstiftningen inte visat sig vara ändamålsenligeller tillräckligt effektiv. Det är därför enligt motionäreraa angeläget att vifår ett bättre skydd för företagshemligheter i . Mot det i propositionenframlagda lagförslaget kan emellertid enligt motionärema resas så starkainvändningar att förslaget i nuvarande utformning inte bör läggas till gmnd förriksdagens beslut. Denallvarligaste invändningen mot propositionen är enligt motionärer na att det framlagda lagförslaget inte tar hänsyn till intressekonflikten mellan å ena sidan företagens behov av sekretess och å andra sidan behovet av en fri opinionsbildning och allsidig upplysning. På det offent- 12 ligrättsliga områdetregleras motsvarande intressekonflikter på ett noga 1988/89:LU30 genomtänktsätt av tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarfrihet. Om enlagstiftning om skydd för företagshemligheter skall kunna genomföras utan attden fria opinionsbildningen hotas är en fömtsättning att meddelarskydd införsockså på det privaträttsliga området. Den föreslagna lagen om skydd förföretagshemligheter bör därför avslås och en ny lag inte antas förrän ettförstärkt meddelarskydd för anställda i enskild tjänst tillskapats. Att så skerär enligt motionärema desto mer angeläget som begreppet företagshemlighet ärvidare enligt propositionen än enligt IKL. Hemligt kommer i realiteten att bliallt som företaget håller hemligt eller fömtsatts hålla hemligt om sinaaffärs- eller driftförhållanden och vars röjande är ägnat att skada företaget.En anställd som lämnar uppgift om brott som företaget har begått mot t.ex.miljölagstiftningen eller lagen om förbud mot vapenexport kan därför på gmnd avuppgifts-lämnandet bli ådömd betydande skadestånd. Även den som i liknande fallsörjer för en offentlig redovisning av en företagshemlighet som han fått del avi andra hand skulle, om lagförslaget genomförs, kunna få vidkännas straff ochskadestånd. Vidare bortfaller enligt förslaget kravet på direkt uppsåt attuppnå en fördel eller att åstadkomma en skada för att en anställd skall kunnadömas för missbmk av hemliga företagsuppgifter. Enannan brist i det framlagda förslaget anser motionärema vara att lagensjämförelsevis förmånliga skadeståndsregler är tillämpliga endast i fall då enföretagshemlighet angripits enligt lagen men inte då angreppet i ställetbestått i att hemligheten oriktigt lämnats ut från en myndighet. Det kommeralltså att vara mindre riskfyllt för en företagare att försöka få framuppgifter om en konkurrent från någon anställd på en myndighet som har tillgångtill informationen än från någon anställd på företaget. Därmed riskeras enligtmotionärema att det blir svårare att få företagen att samarbeta vid skildaformer av uppgiftslämnande till myndigheter samt att anställda hos myndigheteri otillbörliga syften utnyttjas som informationskällor. Imotionen riktas kritik mot den närmare utformningen av lagförslaget också ivissa andra hänseenden. Sålunda anförs att det framstår som oklart och inte harbehandlats i motivtexten vad som i 6 § andra stycket menas med uttrycket"otillbörligt". Inte heller går det att utläsa om någon kan bliskadeståndsskyldig på gmnd av "häleri av företagshemlighet" enligt 7§ utan att det förevarit något förbrott samt i så fall vem som bär bevisbördanoch vad som fordras på den subjektiva sidan hos "hälaren".Oklarheterna kan leda till tillämpningssvårigheter, och de måste enligtmotionärema undanröjas innan tar ställning till ett nytt lagförslagom skydd för företagshemligheter. Medhänvisning till det anförda yrkas i motionen att avslår propositionen och hos regeringen begär ett nytt förslag till lag om skydd för företagshemligheter där hänsyn tas till vad i motionen anförts angående förstärkt meddelarskydd för anställda i enskild tjänst, bättre möjligheter att beivra myndigheters röjande av sådana företagsuppgifter som de in samlat i sin myndighetsutövning samt tydligare motivering till hur 6 och 7 §§ skall tillämpas. Imotion 1988/89:L1 av m.fl. (mp) hävdas att den /89:LU30lagstiftning som redan finns ger ett tillräckligt skydd mot stöld av företagensknow-how och att några avgörande skäl till att skärpa lagstiftningen inteanförts. Ett genomförande av den föreslagna lagen skulle enligt motionäremainnebära ett hot mot informations- och yttrandefriheten och leda till attbrottsliga och livsfientliga företeelser inom företagen inte kommer till allmänkännedom. Motionärema anser att det i stället för ett ökat skydd förföretagshemligheter är önskvärt att gällande lagstiftning arbetas om så att detblir svårare än att dölja olagligheter och oetiska förhållanden. Motionäremakritiserar också den närmare utformningen av lagförslaget. Sålunda påpekas atten företagshemlighet enligt lagförslaget kan omfatta inte bara nya tekniskakonstmktioner, affärsförbindelser eller finansieringsformer utan också sådanauppgifter som att gifttunnor grävts ned eller vapensmuggling ägt mm.Motionärema kritiserar vidare den föreslagna bestämmelsen om straff förföretagsspioneri. Det är enligt motionärerna inte rimligt att en person somskaffat sig viss kunskap men inte haft avsikt att skada företaget och som inteanvänt sig av eller vidarebefordrat uppgiftema skall bli betraktad sombrottsling och kunna ådömas de synnerligen stränga straff som stadgas ilagförslaget. Kritik riktas också mot att den söm i andra hand tar emot bevisom att ett företag bmtit mot lagen skall kunna dömas till straff. Förslagetinnefattar i det hänseendet, fortsätter motionärema, en försvagning avmeddelarskyddet. Motionäreraayrkar att avslår propositionen och att regeringen ges i uppdrag attundersöka hur ett friare och öppnare informationsflöde kan uppmuntras mellanföretag och andra intressenter. Ennågot annorlunda inställning redovisas i motion 1988/89:L804 av andre vicetalman m. fl. (fp) vari framförs önskemål om åtgärder motidéstöld och patentintrång. Motiveringen till yrkandet finns i motion1988/89:N319 vari anförs att ett problem som möter den enskilde uppfinnaren äratt idéstöld och patentintrång blir allt vanligare. Enligt motionärema bordedet vara lika angeläget att ge uppfinnaren skydd för sin idé som det är attbeivra t. ex. insiderspekulation och industrispionage. Motionärema yrkar attdet anförda ges regeringen till känna. Utskottetvill för sin del understryka att det ligger i både samhällets, företagens och de enskilda konsumentemas intresse att det råder en effek tiv, sund och på lika villkor baserad konkurrens inom näringslivet. Det är således viktigt att det skapas goda betingelser för konkurrens på markna den. Företagens konkurrensförmåga är som inledningsvis berörts i hög grad beroende av den samlade kunskap som finns i företaget om olika förhållanden av vikt för verksamheten, och företagets kunnande kan i detta hänseende ofta vara av större betydelse än andra produktionsfakto rer. Mot denna bakgmnd är det enligt utskottets mening naturiigt att det enskilda företaget betraktar sitt unika och strategiska kunnande som en värdefull tillgång som det gäller att slå vakt om. Från näringsidkarens synpunkt framstår därför, som anförs i propositionen, ett skydd för före tagshemligheter som minst lika angeläget som skyddet för materiella till gångar och immateriella ensamrätter. Till bilden hör också att möjligheter- 14 na för ett företag attskydda sina företagshemligheter indirekt kan påverka 1988/89:LU30investeringsviljan. Ett bristfälligt skydd kan vidare göra det svårt försvenska företag att förvärva betydelsefullt kunnande från utländska företagoch försvåra samarbetet mellan enskilda företag här i landet. Debestämmelser i gällande rätt, vilka är avsedda att ge skydd förföretagshemligheter, har i sak varit oförändrade . mening torde det redan av denna anledning stå klart att nuvaranderegler kan anses motsvara de krav som måste ställas på ettfungerande skydd för företagshemligheter. Den tekniska utvecklingen,exempelvis, har som berörs i motion L13 medfört att utomstående har helt andramöjligheter än tidigare att olovligen skaffa sig information om ett företagsintema angelägenheter. Till de mest påfallande bristerna i IKL hör attlagstiftningen inte tar sikte på de fall då ett konkurrerande företag genomindustrispionage eller på annat sätt skaffar sig kännedom om ett företagshemliga kunskap. 1 viss utsträckning kan visserligen ingripanden motföretagsspioneri ske enligt men i många fall är tillvägagångssättetsådant att straffbestämmelser inte är tillämpliga. Bristerna iIKL visar sig vidare genom att reglerna inte ger möjlighet till snabba ocheffektiva ingripanden mot den som olovligen utnyttjar en företagshemlighet ochatt den som tillgodogör sig effekterna av ett intrång i annansföretagshemlighet sällan direkt träffas av någon sanktion. De remissinstansersom yttrat sig över det till gmnd för propositionen liggandeutredningsbetänkandet har också varit eniga om att skyddet för företagshemligheterbehöver moderniseras. mening är det således angeläget att en mera tidsenlig lagstiftningom skydd för företagshemligheter kommer till stånd. Det av regeringen ipropositionen framlagda lagförslaget får i allt väsentligt anses tillgodosekravet på en modern och ändamålsenlig lagstiftning på området. Förslagetinnebär att bl.a. de luckor i skyddet som finns täpps till. Vadsärskilt gäller önskemålet i motion L804 om skyddet för uppfinnare kanunderstrykas att förslaget innebär en förstärkning av skyddet förföretagshemligheter i all näringsverksamhet och således till skillnad från IKLinte främst är av betydelse bara för dem som har anställda. Ett genomförande avförslaget kommer därför att medföra ett i väsentliga avseenden förbättrat skyddockså för dem som yrkesmässigt ägnar sig åt uppfinningsverksamhet. Även i andraavseenden utgör förslaget en välbehövlig modernisering. Sålunda föreslås t.ex. att den nuvarande kriminaliseringen av privatanställdas missbmk avföretagshemligheter avskaffas och att liksom när det gäller arbetslivet iövrigt ett åsidosättande av arbetsgivarens intressen enbart skall kunnaföranleda skadestånd, eventuellt i kombination med andra arbetsrättsligareaktioner såsom avskedande eller uppsägning. Hurbehövlig en förstärkning av skyddet för företagshemligheter än må vara får enligt utskottets uppfattning en lagstiftning på området emellertid inte medföra att den fria opinionsbildningen hotas och att andra angelägna intressen åsidosätts. Förslaget i propositionen kan inte heller anses ha till syfte att inkräkta på den fria opinionsbildningen eller att hindra annan verksamhet som är av betydelse för samhället och enskilda och som utövas 15 av t.ex. fackliga ochandra ideella organisationer. Tvärtom framhålls i 1988/89:LU30 propositionenatt mot intresset av skydd för företagshemligheter måste ställas att det frånallmän synpunkt är angeläget med ett brett och fritt kunskapsutbyte. Enligtdepartementschefen är det också viktigt att konkurrensen inom näringslivet äreffektiv och att den enskilde arbetstagaren har möjlighet att fritt kunnautnyttja sin erfarenhet och utveckla sitt kunnande. Vidare understryks att medskyddsintressena konkurrerar allmänna och enskilda önskemål om insyn,information och kontroll samt att skyddet för företagshemligheter inte fårsträcka sig så långt att det hotar den fria opinionsbildningen. 1sammanhanget vill utskottet anmärka att det typiskt sett inte torde förhållasig så att rätten till fri opinionsbildning eller ideell verksamhet utnyttjasför angrepp på företagshemligheter. Sådana angrepp sker ofta i det fördolda ochför att ge en näringsidkare konkurrensfördelar på en annans bekostnad. Dettorde därför höra till undantagsfallen att det i praktiken uppkommer någrakonflikter mellan intresset av att skydda en företagshemlighet och andraväsentliga intressen. I de fall sådana konflikter kan uppkomma torde det iallmänhet röra sig om företagshemligheter som inte får anses särskiltskyddsvärda från vare sig industrins eller samhällets sida. Den kritik motlagförslaget som förs fram i motionerna och som också kommit till uttryck i denallmänna debatten riktar sig emellertid i betydande utsträckning mot att iprincip varje uppgift i en näringsidkares verksamhet kan skyddas som enföretagshemlighet om förslaget genomförs och att därmed brottsliga eller eljestklandervärda företeelser inom näringslivet inte skulle kunna avslöjas.Kritikerna synes därvid inte ha beaktat att uppgifter av denna natur redan nuomfattas av reglerna i IKL och att propositionen i detta hänseende egentligeninte innebär någon ändring.