bet · GC01KrU7 · 1988-12-31 00:00:00 — Genom pressurklipp, rapporter från konstnärernasdistriktsorganisationer och meddelanden frän lokala polismyndigheter fär BKH:skansli kännedom om tillfälliga utställningar, auktioner och andraförsäljningar. Arrangörerna kontaktas dä av fondkansliet och fär upplysning omsina skyldigheter. Dessutom görs stickprovskontroller bland gallerier ochandra företag som handlar med konst. Ett tiotal gallerier som slarvat medinbetalningarna följs upp särskilt noga. Man har eftersträvat att ha "enkla ochfyrkantiga" regler som är lätta att tillämpa. För att underlättaadministrationen för dem som handlar med konst skall fortsättningsvisterminerna för inbetalning av treprocentavgiften sammanfalla medmomsredovisningen. För verksamheten pä kansliet ansvarar en "dageligleder" som för närva rande delar sin tid lika mellan BKH och BKS men som från och med årsskiftet 1988/89 helt skall ägna sig ät fonden. Personalen består i övrigt av 29 en"saksbehandler" som arbetar med inkrävande av avgifter m.m., enrä- 1988/89 :KrU7 kenskapssekreterare på två tredjedels tid och en"sekretariatsleder" med Bilaga 3 kamerala funktioner pähalvtid. Administrationskostnaderna uppgick till ca enmilj. Det motsvarar av fondens sammanlagda intäkter.Förvaltningskostnadernas andel av intäkterna nådde sin högsta nivå år1975, dä de uppgick till . De sjönk därefter fram fill är 1982, då de var17,. ökade andelen till , men därefter har den pä nyttminskat. var den , 1985 , 1986 och 1987, som nämnt,16,. 5.5 Lagen och fonden ses över 1978 tillsattes en kommitté med uppgift att utreda"formidlingen av billedkunst og kunsthåntverk". Den fick påföljandeär tilläggsdirektiv att ocksä pröva hur lagen om treprocentavgiften harfungerat när det gäller administration, infordran av avgifter och användningav fondens medel. Vidare skulle kommittén överväga om avgiftsplikten skullevidgas till att omfatta konsthantverk. En särskild arbetsgrupp tillsattes för att behandla defrågor som tilläggsdirektiven tog upp. Kommittén anslöt sig i huvudsak tilldess förslag. Den ovan nämnda arbetsgruppen konstaterade attdepartementet inte haft andra anmärkningar mot förvaltningen än attadminisirafionskostna-derna varit för höga. Departementet har dock inte ålagtfonden att reducera dessa utgifter. Arbetsgruppen anser att samordningen av BKH och BKS intehar varit helt ändamålsenlig. Styrelsen är med sina tolv medlemmar enligtgruppens mening för stor. Det är inte lämpligt att medlemmarna i enorganisations styrelse automatiskt är styrelse för fonden. Man kaninte förutsätta att ledamöterna i ' styrelse skall ägna sig speciellt åtfondens angelägenheter. Samordningen av BKH :s och BKS'kanslier har lett till attfonden i realiteten betalat en icke oväsentlig del av BKS'administrationskostnader. Arbetsgruppen skriver att detta kanske varitnödvändigt för BKS men att tillskotten i så fall bör ges som öppna bidrag ochinte genom att fonden belastas med en orealistiskt stor del avadministrationskostnaderna. Den norska upphovsrättsutredningen avstod i betänkandetBilledkunst m. v. (NOU 1987:28) från att föreslå införande av droit de suitemed hänvisning till erfarenheterna av treprocentavgiften. Utredningsförslagen har behandlats av kultur- og vitenskapsdeparte-mentet.Den 24 juni 1988 framlade regeringen för ett förslag om attavgiftsplikten skall utvidgas (Ot.prp. 2 1988 89). Enligt förslaget skalldels förvärv av konst med sikte pä offentlig visning pä museer, dels förvärvdirekt frän konstnären av utsmyckningsuppdrag, beställningsverk ellertävlingsutkast jämställas med "offentlig omsetning". Det betyder attfonden tillförs ocksä av kostnaderna för sådana konstköp. I lagförslaget preciseras närmare vad som skall anses som bildkonst. Bland annat klargörs att textil bildkonst, glasmålningar, emaljarbeten och mosaiker omfattas av lagen och avgiftsplikten. Fondens användningsområde föreslås vidgat till att förutomstöd till 1988/89 :KrU7 konstnärer också innefatta "andre formål tilfremme av norsk billedkunst". Bilaga 3 Medlen skall dock inte gåtill "rent fagforeningsarbeid". Personalunionen mellan styrelserna för BKS och fondenskall upphöra. Fondstyrelsen skall minskas från tolv till fem ledamöter medpersonliga suppleanter, utsedda av departementet . Fonden och BKSskall från den inte längre dela kontor. Avgiften skall i fortsättningen betalas i samband medvarannan inbetalning av moms i stället för kvartalsvis. Den kommitté som utrett treprocentfonden hade föreslagitatt en särskild avgift skulle läggas pä försäljning av konsthantverk frånverkstäder eller utställningar. I propositionen säger sig departementet vara ense medutredningen om att konsthantverkarnas ekonomiska förhållanden behöverförbättras. En lag om avgift på konsthantverk skulle emellertid bli kompliceradoch kostsam att administrera i förhållande till de blygsamma intäkter somutredningen räknade med: . Departementetanser därför att man bör vidta andra åtgärder för att stärka konsthantverkarnasställning. Skatt på konstförsäijning i gällanderegler De bestämmelser om skatt pä försäljning av konst som nufinns i innebär i huvudsak följande. Moms utgår inte pä försäljning av konstverk som ägs avupphovsmannen eller hans oskiftade dödsbo. Försäljning för konstnärens räkningi samband med en utställning eller i ett offentligt galleri är ocksämomsbefriad. Har äganderätten genom t.ex. arvskifte övergått till annan änupphovsmannen gäller de allmänna reglerna om skatteplikt. För andrahandsförsäljning av konst gäller samma regler förmomsplikt som för försäljning av andra slags alster. Förutsättningar förmomsskyldighet är bl.a. att försäljningen sker yrkesmässigt och inom ramen fören rörelse. Om andrahandsförsäljningen inte sker yrkesmässigt utan t.ex.mellan två privatpersoner eller från en privatperson till ett galleri utgåringen moms. Däremot blir realisationsvinsten skattepliktig inkomst försäljaren, om försäljningen sker inom fem är från förvärvet. Skattskyldighetenminskar enligt en fallande skala, beroende på hur länge säljaren ägtkonstverket i fråga. Frågan om skärpt reavinstskatt och förmägenhetsskatt på lösörehar diskuterats men vid samtliga tillfällen avförts från dagordningen på grundav svårigheterna att åstadkomma fungerande kontroll utan att kränka integriteten. Konstavgift överväganden och förslag I det föregående har en rad tungt vägande argument för attbelägga andra handsförsäljning av konst med avgift eller skatt anförts. En sådan skatt eller avgift bör därför införas. I fortsättningen diskuteras några av de frågor som därvidaktualiseras. 1988/89 :KrU7 Vidare skisseras modeller för hur förslaget kan förverkligas. 7.1 Vilka överlåtelser? Vilka slags överlåtelser bör beläggas med avgift ellerskatt? Den norska treprocentavgiften innefattar som nämnt allförsäljning som sker i offentlig lokal vare sig det är fråga om den förstaförsäljningen eller vidareförsäljning. Det betyder att avgiften tas ut även närkonstnären själv säljer sina verk vid utställningar pä gallerier eller andraoffentliga lokaler. Endast försäljning direkt frän konstnären i hans ateljéeller bostad är undantagen. En avgift på konstnärens egen försäljning vidutställningar torde i sista hand få bäras av honom själv. Man får visserligenförutsätta att avgiften skulle erläggas av köparen. Konst säljs emellertid på enfri marknad, och det är knappast troligt att köpare generellt är beredda attbetala ett högre pris än för konstverk som de köper. Följden skulle dåbli att konstnären tvingas sätta ett lägre försäljningspris. Till det kommer att kostnaderna för att anordna enutställning på ett galleri redan är betydande. Att lägga ytterligare enekonomisk börda på konstnären utställaren är inte tillrådligt. Skalt eller avgift bör därför inte tas ut på konstnärensegen försäljning av sina verk, oavsett i vilken lokal den sker, utan endast påandrahandsförsäljningen. Däåterstår i princip två möjligheter. Avgift eller skatt pä allandrahandsförsäljning, vare sig den sker offentligt eller privat. Den avgörande svårigheten härvidlag är att det inte finnsfungerande kontrollsystem för privata affärstransaktioner. Om regler förkontroll och registrering skulle införas i samband med skärpning avreavinstbeskattningen, är det möjligt att tekniska förutsättningar skapas fören punktskatt även pä privat konstförsäljning. Det är dock inte sannolikt attkontrollproblematiken löses . Detta alternativ är därförorealistiskt. Skatt eller avgift pä yrkesmässigandrahandsförsäljning Det är just den yrkesmässiga försäljningen som omfattas avreglerna om droit de suite, i de länder där det systemet fungerar. Det ärsvårare att övervaka att den norska modellen efterlevs, eftersom avgiftspliktendär drabbar även tillfälliga auktioner och försäljningar. Det torde vara ett skäl men inte det enda till att treprocentfonden har så stora administrativakostnader. Om man knyter avgiftsplikten till yrkesmässigandrahandsförsäljning, ökar möjligheterna till kontroll, genom att försäljaren dels är deklarations- och bokföringsskyldig som rörelseidkare, dels är registrerad som redovis ningsskyldig för moms. Skatteller avgift bör därför utgå på sådan andrahandsförsäljning av konst 1988/89 :KrU7 som sker yrkesmässigt. Den yrkesmässiga andrahandsförsäljningen av konst skerframför allt på två sätt, nämligen genom auktionsfirmor och genom konsthandeln.Längre fram diskuteras olika modeller för hur skatt eller avgift kan tas ut idessa båda sammanhang. 7.2 Vilka alster? Om skatt eller avgift pä andrahandsförsäljning av konstinförs i vilka alster bör då rimligen omfattas? Reglerna om momsbefrielse för konstverk som ägs avupphovsmannen eller hans dödsbo omfattar "målningar, originallitografier,originaletsningar o.d., originalskulpturer och andra alster av bildkonst,t.ex. textila konstverk, gobelänger och liknande. Som skattefria konstverkräknas inte konsthantverk och s.k. Det är alltså i stort sett samma slags verk som fallerunder den norska treprocentavgiften. Avgränsningen stämmer också rätt väl medden som brukar göras när det gäller droit de suite. Samma definition bör an vändas, om den här föreslagnaskatten eller a vgiften på andrahandsförsäljning av bildkonst införs i Sverige.Det kan verka inkonsekvent att fotografier och konsthantverk faller utanför.Att innefatta dessa typer av konst skulle emellertid medföra svåraavgränsningsproblem. 7.3 Droit de suite? I det föregående har två olika modeller för att beläggaandrahandsförsäljning av konst med avgift eller skatt redovisats, nämligendroit de suite och den norska treprocentavgiften. Den förra är upphovsrättsligtmofiverad och individuell, den senare kulturpolitiskt motiverad och kollektiv. På vilken modell bör ett fortsatt utredningsarbete om ensvensk avgift eller skatt inriktas? konstaterar i sin uppsats om droit de suitebl.a. att det finns uttalanden i förarbetena till den svenska upphovsrättslagensom kan sägas bana väg för droit de suite. Enligt lagmotiven bör nämligen varjeutnyttjande av verk som är av praktisk betydelse falla under upphovsmannensrätt, om inte "hänsyn till religiösa, kulturella eller eljest samhälleligabehov" ger fog för inskränkning. Den svenska upphovsrättsutredningen avser att ta uppfrågan om droit de suite i sitt nästa betänkande, som enligt uppgift kan väntastidigast . Här lämnas de upphovsrättsliga argumenten åsido. Av vadsom sagts framgår att det finns skäl både för och mot att införa droitde suite. Ur konstnärernas synpunkt torde ett praktiskt men tungtvägande argu ment vara att droit de suite inte främst bidrar till att förbättra situationenför de konstnärer som inte kommit i ropet men som ändå utför ett arbete av god kvalitet. De som fär största utbytet är populära konstnärer som redan har 33 3 1988/89. relativtgoda inkomster och deras efterlevande. Den danska upphovs- 1988/89:KrU7rättsutredningen fann, som nämnts, att bara en tredjedel av droit desuite- Bilaga 3 avgifterna på auktionsförsäljning av konst 1980/81 skulleha tillfallit konstnärer som fortfarande var i livet. Återstoden skulle hakommit deras arvingar till godo. Till dessa invändningar kan fogas att det blir krångligtoch därmed kostsamt att administrera ett system där man måste hålla reda för varje sålt konstverk fortfarande gäller och där man mästespåra inte bara upphovsmän utan också efterlevande till avlidna konstnärer. En avgift pä all yrkesmässig andrahandsförsäljning avkonst behöver inte upplevas som stötande eller tvivelaktig förrättsmedvetandet. Om pengarna tillfaller en fond och kan styras till mottagaresom fyller kriterierna konstnärlig kvalitet och ekonomiskt behov, kan dekulturpolitiska syftena tillgodoses. Genom att man inte behöver forska efterindividuella rättighetshavare minskar det administrativa krånglet. Det finns inte anledning att här föregripaupphovsrättsutredningens arbete med frågan om droit de suite. Det bör docknoteras att de kulturpolitiska syften som brukar anföras för införande av enskatt eller avgift på andrahandsförsäljning av konst bättre torde kunnatillgodoses genom ett system liknande den norska treprocentavgiften. 7.4 Skatt eller avgift? I denna promemoria har genomgående talats om "skatteller avgift på andrahandsförsäljning av konst". Det är nu dags att taställning till vilkendera av dessa former som bör väljas. Om en skatt på andrahandsförsäljning av konst skall tjänasyftet att förbättra konstnärernas situation, mäste intäkterna av skattenspecialdestineras till konstnärsstödet. Erfarenheterna visar emellertid attdet är mycket svårt att fä till stånd specialdestinerade skatter. Intäkterna aven ny skatt anses vanligen böra tillföras statskassan för att sedan genombudgetpropositionen fördelas till olika ändamål. Som exempel kan nämnas den diskussion som ledde till attden s.k. kassettskatten infördes. hade 1981 föreslagitatt en skatt pä videospelare och/eller kassetter skulle tillföras en fond förangelägna ändamål på ljud- och bildområdet. Påföljandeär beslöt att införa skatt på oinspelade kassettband. Intäkterna beräknades till ca 120 milj. kr., varav tvåtredjedelar blev en allmän förstärkning av statens budget. En tredjedel skulleavsättas för insatser på musik-, film- och bildomrädena. Åtta av dessa 40miljoner användes för att införa visningsersättning till bild- ochformkonstnärer. Den finansierades alltså med en punktskatt, som framför alltmotiverades med att komponister och musiker förlorade inkomster genom attprivatpersoner kopierade över grammofonskivor till kassett. Om en skatt på andrahandsförsäljning av originalkonstinförs, torde det ske i den formen att pengarna tillförs statsbudgeten som en allmän förstärk ning för att möjliggöra reformer på kulturområdet. Därmed finns det inga 34 garantiervare sig för att intäkterna helt kommer bildkonstnärerna till godo 1988/89: KrU7 eller ens för att ev. ökade intäkter verkligen tillförs kulturområdet. Det är också osäkert vad som händer om intäkterna skullebli mindre än de budgeterade. Kassettskatten gav betydligt mindre än beräknat.Det ledde till att anslagen till rättighetshavare på musikområdet minskade frånätta milj. kr. 1982/83 till tre milj. kr. Den del som tillförtsbildkonstnärerna påverkades däremot inte. Enligt en PM som upprättats inom utbildningsdepartementetfår en beräknad inkomst om 20 milj. kr. anses utgöra ett minimum för attregeringen skall överväga att införa en punktskatt. De siffror som statenspris- och kartellnämnd tagit fram tyder på att det går att uppnå en sådanintäktsnivä endast om skattesatsen sätts till eller mer. Det är alltså inte troligt att det går att få gehör föratt införa en punktskatt på andrahandsförsäljning av konst. Om trots allt ensådan skulle införas, talar det mesta för att intäkterna inte specialdestinerastill bild- och formkonstnärerna. Ett alternativ till att belägga yrkesmässigandrahandsförsäljning av originalkonst med en punktskatt, administrerad avskattemyndigheterna, är att införa en avgift pä sådan försäljning och låta deninkasseras av en särskild fond, som också får i uppdrag att förvalta ochfördela pengarna. Det senare alternativet är att föredra. I nästa a vsnittskisseras Ivå modeller för hur en sådan avgift kan utformas. 7.5 Modeller för en avgift När man överväger hur en avgift på vidareförsäljning avkonst skall tas ut, måste man bl.a. ta hänsyn till hur marknaden ser ut. Somtidigare nämnts sker denna försäljning framför allt genom två kanaler, nämligengenom konsthandeln och genom auktionsfirmorna. Konsthandlarna köper tavlor och säljer dem till sinakunder. Liksom andra handlare gör de ett påslag pä det pris de själva betalatför att täcka sina kostnader. Hur stort det påslaget är varierar efteromständigheterna. Auktionsfirmorna bygger sin verksamhet på att konstverk och andra föremål lämnas in till dem för att auktioneras bort. Vanligen tarde numera ut dels en säljavgift av den som lämnar in verket, dels en köpavgiftav den som ropar in det. Storleken på dessa avgifter kan variera men ärvanligen på inropspriset för säljare och köpare vardera. Moms utgårpå provisionen. Det betyder att sälj- och köpavgift samt moms uppgår tillsammanlagt av inropspriset. Mot bakgrund av dessa förhållanden skall här tvä olikaavgiftsmodeller diskuteras. Lag om procentavgift. Den första innebär att var ochen som yrkesmäs sigt ägnar sig åt andrahandsförsäljning av konst genom lag blir skyldig att till en fond inbetala en avgift med en viss procent pä den totala summan av sådan försäljning varje är. Underlätelse att till fonden redovisa värdet av andrahandsförsäljningen och erlägga avgiften bör vara straffsanktionerad. Sammavillkor bör gälla för alla som ägnar sig åt denna verksamhet, oavsett 1988/89 :KrU7 om det sker genom handel eller genom auktioner. Det är svårt att veta vilka effekter en sådan avgift fårpä marknaden. Även om köparen blir skyldig att betala avgiften, kan det händaatt införandet av en ny pålaga leder till att priserna på konst pressas imotsvarande mån. Framför allt kan auktionsförsäljningen visa sig känslig idetta sammanhang. Om en femprocentig avgift införs, betyder det att sälj- ochköpavgifter, moms och andrahandsavgift uppgår till av inropssumman. Detfinns redan tecken som tyder på att priserna på konstauktionerna inte ökar likasnabbt som . Eftersom konsthandlare fyller på sina lager bl.a. genomatt ropa in tavlor på auktioner, kan det å andra sidan också hända att de sökerhöja sina försäljningspriser för att kompensera sin ökade kostnad. Det är svårtatt bedöma om marknaden tål det. Konstavtal En annan möjlighet skulle kunna vara atttillämpa en modell liknande den som finns på filmområdet. fanns en nöjesskatt på biobiljetter. Den slopadesi samband med att staten och filmbranschens organisationer slöt ett avtal sominnebär att branschen avstår frän en del av biljettintäkterna som används förstöd till filmproduktion och andra filmändamål. I gengäld avstår staten frånatt konsumtionsbeskatta biografnäringen. De influtna medlen förvaltas avstiftelsen . På motsvarande sätt skulle staten kunna sluta ett avtalmed auktionsnäringen, innebärande att staten avstår från moms på provisionenvid auktioner på konst mot att auktionsfirmorna förbinder sig att till en fondbetala en avgift pä exempelvis på inropspriset. En svårighet med en sådan lösning ligger i att det förnärvarande inte finns någon naturlig förhandlingspart för auktionsnäringen. Detblir därför svårt att åstadkomma ett avtal som binder hela branschen pä sammasätt som film- och videoavtalet. Man kan emellertid också tänka sig ett systemdär auktionsfirmor var för sig skriver avtal med staten. För dem som inte gördet bestar momsplikten. På motsvarande sätt skulle staten kunna sluta avtal medkonsthandeln om att avstå frän av momsen pä konst mot att branschenförbinder sig att till fonden betala in av den årliga försäljningssummanav konst. Fördelen med en avtalslösning av det här slaget är att deninte innebär ökade kostnader för vare sig köpare eller auktionsfirma, resp.konsthandlare. I förstahand bör därför avtalsmodellen komma i fräga. 7.6 Hur mycket pengar? Hur mycket pengar skulle då en sådan skatt eller avgiftkunna ge? Med utgångspunkt frän en kartläggning i september 1984beräknade sta tens pris- och kartellnämnd värdet av andrahandsförsäljningen av original- 36 konst igallerier och annan konsthandel samt hos antikvitets- och auktions- 1988/89:KrU7 företag till mellan 150 och 250 milj. kr. Försäljningen utgjordes till ungefär lika delar avauktions- eller förmedlingsförsäljning och av konst som inköpts av företagenför vidareförsäljning. Med försäljning i andra hand avsågs försäljning av verksom inte ägdes av upphovsmannen eller hans dödsbo. Undersökningen omfattade målningar, teckningar, signeradoch numrerad grafik, skulpturer, reliefer, glas- och keramikarbeten, textilakonstverk och "annan originalkonst". Brukskonst ochkonsthantverksalster ingick inte i kartläggningen. av försäljningenutgjordes av målningar, teckningar och grafik. En treprocentig avgift (som i ) skulle 1983 ha gettmellan 4,5 och 7,5 milj. kr. och en femprocentig (som i det danska förslaget omfigeret) mellan 7,5 och 12,5 milj. kr. priser skulle det betydamellan 5,7 och 9,5 milj. kr., resp. mellan 9,5 och 16 milj. kr. Vilken nivå manän väljer, blir tillskottet till konstnärerna väsentligt trots att en del avintäkterna mäste användas för administration. Fonden och dess användning Diskussionen i föregående kapitel har lett fram till ettförslag att i införa en avgift på yrkesmässig andrahandsförsäljning avkonst. Den bör tas ut på samma grupper av konstverk som är undantagna frånmervärdesskatt då de säljs av upphovsmannen eller hans dödsbo, alltsåmålningar, originallitografier, originaletsningar o.d., originalskulpturer,gobelänger och liknande. Andrahandsförsäljning av fotografier, brukskonst ochkonsthantverk bör alltså inte vara avgiftspliktig. Avgifterna bör inte tillfalla de konstnärer vars verk harsålts utan tillföras en fond, som får i uppdrag att både inkassera och efteransökan fördela pengarna till yrkesverksamma konstnärer som dokumenterat arbeteav god konstnärlig kvalitet. De belopp som betalas ut skall vara tillräckligtstora för att ge mottagarna ekonomiska möjligheter att ägna sig åt sin konst.Såväl ettåriga som fleråriga bidrag bör komma i fräga. Den fond som här har skisserats påminner i flera avseendenom den norska treprocentfonden. Erfarenheterna av den är i huvudsak goda. Förvaltningskostnadernaär dock höga. De påverkas av allt att döma negativt av att fonden utförttjänster som egentligen skulle ha belastat konstnärsorganisationen . Den föreslagna fonden, "avgiftsfonden", börknytas till en befintlig organisation eller myndighet för att genom sambruk avresurser hälla förvaltningskostnaderna nere. är det viktigt attfonden verkligen belastas med de faktiska kostnaderna för förvaltningen. Nägondold subventio-nering av annan verksamhet får inte förekomma. I motion Kr310 föreslär attinkomsterna av en . "beskattning" om förslagvis av försäljningsvärdet böradmini streras av . Man kan emellertid ifrågasätta lämpligeheten av att en avgift av det slag det är fråga om förvaltas av en av konstnärernas fackliga organisationer. Därtill kommer att det alltid finns en risk för att detorgan som fördelar 1988/89:KrU7 pengarna kritiseras för bristande oväld.Den är särskilt stor när det gäller en Bilaga 3 facklig organisation somkan utsättas för kanske helt oberättigade misstankar att favorisera sinaegna medlemmar. 1 delar treprocentfonden lokaler och delvis ävenpersonal med konstnärsorganisationen . har de bada ocksä haftsamma styrelse. Det är knappast överraskande att det visat sig svårt att strikthälla isär fondens och BKS' kostnader. Ocksä dessa erfarenheter talar för atten konstnärsorganisation inte bör fä ansvaret för att förvalta den föreslagnafonden. Den uppgiften bör i stället vila pä en statlig myndighet.I första hand bör då konstnärsnämnden komma i fråga. Dess huvuduppgift,"att besluta om statliga bidrag och ersättningar till konstnärer"(SFS 1988:831, § I), ligger ilinje med de uppgifter som den föreslagna fonden skall ha.