bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Närsådana situationer som avses med 2 § andra stycket aktualiseras torde det ipraktiken ofta bli aktuellt att göra en avvägning mellan å ena sidan intressetav att en teknisk eller kommersiell företagshemlighet bevaras och å andrasidan det allmänna intresset av att allvarliga missförhållanden kan avslöjasinför den allmänna opinionen. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.Lagrådet föreslår att det i andra stycket anges att man får avslöja sådant"som kan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarensrörelse att intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måsteges företräde framför näringsidkarens behov av skydd förföretagshemligheten". Med en sådan utformning av lagtexten torde det ståklart att det blir fråga om en intresseavvägning och att den kan utfalla olikaberoende på omständigheterna i det särskilda fallet. Detkan framhållas att 2 § andra stycket inte påverkar tolkningen ellertillämpningen av andra författningar som har betydelse för anställdas rätt attpåtala missförhållanden. Som ett exempel kan nämnas att förslaget inte allsberör yrkesinspektionens, skyddskommittéernas och skyddsombudens verksamhetenligt arbetsmiljölagen (1977:1160). Ilagtexten i 2 § andra stycket talas om att någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkareor att inför myndig het m. fl. avslöja etc. Orden "för att" får antas ge uttryck förprincipen att den som avslöjar företagshemligheten skall göra det i det direkta syftet att avslöja brott eller missförhållanden. Han får inte ha så att säga en biavsikt 23 t.ex. att bereda sig ellerannan någon ekonomisk fördel av avslöjandet. 1988/89:LU30 Därav torde följaatt ett avslöjande som regel inte kan göras inför en konkurrent tillnäringsidkaren. Enligtlagtexten skall avslöjandet ske inför en myndighet, annat behörigt organ ellerallmänheten. Lagrådet ifrågasätter om det överhuvudtaget behöver anges införvem avslöjandet skall äga rum. Har man väl tagit det steget att avslöjandet fårske inför allmänheten bör avslöjandet kunna ske även på annat sätt. Dessutomkan den föreslagna lagtexten ge upphov till den missuppfattningen att detskulle stå en person fritt att göra avslöjandet inför en vid krets människorunder det att han skulle vara förhindrad att göra det i ett litet slutetsällskap, vilket inte kan vara rimligt. Lagrådet förordar alltså att det ilagtexten endast anges att företagshemligheten avslöjas. Pågrund av det anförda bör andra stycket i paragrafen få följande lydelse. "Som ett obehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar, utnyttjareller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att avslöja något somskäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kan följa, eller somkan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelseatt intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måste gesföreträde framför näringsidkarens behov av skydd för företagshemligheten." 2 § tredje stycket innehåller en bestämmelse ominverkan av god tro. Bestämmelsen återfinns i propositionens 7 § andra stycke.Omflyttningen är en konsekvens av att det redan i förslagets 2 § slås fast attlagen endast gäller obehöriga angrepp. Det har då ansetts lämpligt att i sammaparagraf reglera också undantagsfallen. Lagrådet har inget att erinra mot denföreslagna ändringen men förordar att 2 § tredje stycket ges följande lydelseför att göra avsnittet mer lättläst. "Som ett obehörigt angrepp anses inteheller att någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller någonföre honom har fått del av i god tro." Konstitutionsutskottetkonstaterar i sitt yttrande till lagutskottet att olika yttrandefrihetsintressen tillgodoses genom den begränsning av lagens till- lämpningsområde som följer av själva definitionen av begreppet företags hemlighet samt de föreslagna nya bestämmelserna i 2 §. Det blir alltså enligt möjligt både för anställda och för utomståen de att fritt diskutera sådana förhållanden inom företagen som förekomsten av vissa brott och allvarliga missförhållanden. på pekar bl. a. att det för diskiission i press och andra medier av brott och allvarliga missförhållanden inom företagen inte kommer att behöva åbero pas stöd i tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarfrihet o. d. samt att sådan diskussion inte kan hindras genom hänvisning till privata avtal. Att endast sådana företagshemligheter som inte utgör eller står i samband med brott och som ej heller kan betecknas som allvarliga miss förhållanden eller har att göra med sådana missförhållanden undantas från den allmänna yttrande- och informationsfriheten måste enligt konstitu tionsutskottet anses förenligt med de möjligheter att begränsa yttrandefri heten som anges i regeringsformen (RF 2:1213). Även när det gäller lagens sålunda begränsade tillämpningsområde kan det emellertid, fortsät ter , finnas anledning att göra ytterligare begräns ningar i skyddet, t.ex. genom att i förhållandet mellan enskilda utanför 24 myndighetsområdet införaen motsvarighet till den meddelarfrihet som 1988/89:LU30 i fråga omuppgifter inom den offentliga sektom i stor utsträckning finns försekretessbelagda uppgifter. 1 yttrandet hänvisas till att denna fråga ingårbland de spörsmål som kommer att behandlas av den kommitté som tillsatts föratt utreda meddelarfrihet i förhållandet mellan enskilda. Lagutskottetansluter sig tiJJ bedömning att en lagstiftning omskydd för sådana företagshemligheter som inte har anknytning till brott ellerallvarliga missförhållanden inte är oförenlig med bestämmelseraa i RF. Med denbegränsning som enligt det ovan sagda redan följer av I §, nämligen att lageninte omfattar information om brottsliga eller vissa andra samhällsfariigaföreteelser i en näringsidkares rörelse, kan det i och för sig hävdas attbehovet bortfallit av en sådan undantagsregel som i lagutskottets promemoriaföreslagits bli införd i 2 §. Enligt utskottets mening måste det emellertidbeaktas att, som tidigare berörts, det endast är information om bevisligenförövad brottslighet m.m. som helt faller utanför skyddet förföretagshemligheter. Att brottsliga eller andra helt oacceptabla förhållandenkan misstänkas föreligga medför däremot inte att skyddet bortfaller. Utan enuttrycklig undantagsregel med den i promemorian föreslagna inriktningen skulledärför den som hade goda skäl till att anta att en företeelse inom företagetvar brottslig eller eljest förkastlig inte kunna freda sig frånskadeståndsansvar för ett avslöjande om hans antagande senare skulle visa sigfelaktigt. Det finns därför ett behov av en särskild regel som gör det tillåtetatt avslöja företagshemligheter också i sådana fall. mening finns det också andra starka skäl för att det i en särskildlagregel bör slås fast att i vissa närmare angivna situationer hänsynen tillyttrandefriheten och den fria opinionsbildningen väger tyngre än skyddet förföretagshemligheter. För en särskild undantagsbestämmelse talar sålunda detförhållandet att som framgår av lagrådets yttrande gränsen inte är heltklar mellan sådana missförhållanden som helt faller utanför skyddet förföretagshemligheter och sådana som definitionsmäs-sigt kan omfattas av lagen.Det bör även beaktas att inom företag kan förekomma missförhållanden somvisserligen inte är av så allvarlig beskaffenhet att de över huvud taget inteåtnjuter skydd enligt lagen men som ändå fritt bör få röjas. Utskottet villvidare peka på att, som lagrådet också uppmärksammat, fall kan tänkas då enföretagshemlighet, som i och för sig är skyddsvärd och därför omfattas avlagen, måste röjas för att exempelvis ett brott skall kunna bringas ioffentlighetens ljus (de s. k. kombinationsfallen). Rent allmänt sett framstårdet också som angeläget att det i lagen kommer till uttryck att skyddet förföretagshemligheter har sina av lagstiftaren givna gränser. Enligt utskottetsmening bör därför lagförslaget i propositionen kompletteras med en ny 2 §,genom vilken lagens räckvidd uttryckligen begränsas efter i huvudsak deriktlinjer som angivits i utskottets promemoria. Lagrådet har inte heller haftnågot att invända mot att så sker. Avangivna skäl förordar utskottet att i lagförslaget införs en ny para graf, 2 §. I lagmmmets första stycke bör föreskrivas att lagen gäller endast obehöriga angrepp på företagshemligheter. I ett andra stycke i paragrafen 25 bör klargöras att skyddetför företagshemligheter inte innebär något hinder 1988/89:LU30 mot attallvarliga missförhållanden inom ett företag avslöjas. En undantagsbestämmelsemed sistnämnda innebörd bör som nämnts ta sikte på förhållanden som innefattarbrottsliga gäraingar men också andra missförhållanden inom ett företag bÖrkunna bringas i offentlighetens ljus. Det kan röra sig om förfaranden frånföretagets sida som utan att vara kriminaliserade innebär att gällanderegler åsidosätts i väsentliga avseenden och som kan medföra ingripanden fråndet allmännas sida i form av föreskrifter, förbud m. m. Det kan emellertidockså handla om företeelser som av annan anledning framstår som klartotillbörliga eller klandervärda. Som exempel kan nämnas att ett företag utanatt någon därigenom kan lastas för brott överträder bestämmelserna iarbetsmiljölagen eller miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sinaanställda eller de kringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget istrid med marknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftningen tillhandahållerkonsumentema hälsofarliga eller andra uppenbart otjänliga produkter. I fall avangiven art finns det ett starkt allmänt intresse av att förhållandena kanrättas till. Också för näringslivet är det av betydelse att missförhållandeninte får fortsätta opåtalade. Att en näringsidkare sätter sig över olika föreskriftermedför nämligen som regel att han bereder sig fördelar som konkurrenterna intehar och leder därigenom till en snedvridning av konkurrensförhållandena. Ilinje med utskottets nu gjorda överväganden har också regeringen i proposition1988/89:131 framlagt förslag till ändringar i sekretesslagen som bl.a. innebäratt uppgifter om ett företags aflars- och driftförhållanden, som en miljö- ochhälsoskyddsnämnd inhämtat i sin tillsynsverksamhet, skall kunna lämnas uttrots att ett röjande kan antas skada företaget, om uppgiftema har sådantallmänintresse att de bör lämnas ut, t. ex. för att informera allmänheten omdålig livsmedelshygien eller miljöfarliga utsläpp. Enbestämmelse som medger att missförhållanden får avslöjas bör enligt utskottetsmening omfatta både den som utnyttjar eller röjer hemligheten och den somanskaffar hemligheten. En annan ordning skulle nämligen få till följd att densom behörigen lämnar ut en uppgift går fri medan den som tar emot uppgiften kanådra sig ansvar för olovlig befattning med företagshemlighet enligt 3 §. Utskottetvill vidare framhålla att om företagshemligheter skall få röjas för att missförhållanden skall kunna offentliggöras måste en utgångspunkt vara att det skall finnas fog för ett avslöjande. Att någon hyser endast löst gmndade misstankar bör inte ge honom rätt att röja en företagshemlighet. Det bör i vart fall krävas att han har kännedom om vissa faktiska omstän digheter som tyder på ett oacceptabelt handlande från företagets sida. Att fordra att en person skall skaffa sig visshet om humvida ett förfarande med hänsyn till samtliga föreliggande fakta är brottsligt eller eljest klan dervärt medför å andra sidan lätt att rätten att avslöja missförhållanden blir illusorisk. En lämplig avvägning synes utskottet vara att det efter mönster av terminologin i skall krävas skälig misstanke om brottsligt förfarande. För att någon skall få avslöja andra förhållanden bör det krävas att de omständigheter som han känner till objektivt sett kan 26 anses utgöra ettallvarligt missförhållande. Avslöjarens subjektiva uppfatt- 1988/89:LU30 ningom det moraliskt förkastliga i ett visst förfarande från företagets sida börsåledes inte få vara avgörande. Det ligger i sakens natur att en sådan ordningställer vissa krav på överväganden från den enskildes sida i fråga om hanriskfritt kan avslöja ett missförhållande. kan det därför varasvårt för t. ex. en anställd att avgöra humvida företeelser inom företagetskäligen kan misstänkas utgöra brott. I sådana situationer ter det signaturligt att han utan att röja hemligheten rådgör med och inhämtar synpunkterfrån andra, t.ex. sina fackliga förtroendemän. Väljer han slutligen att röjaföretagshemligheten får han dock själv ta konsekvensema av sitt handlande. Ivissa fall kan situationen tänkas vara den att flera företagshemligheter haranknytning till ett missförhållande i företaget. För att röjandet inte skallanses som obehörigt i sådana fall bör det inte få omfatta fler hemligheter änvad som oundgängligen krävs för att missförhållandet skall kunna avslöjas, överhuvud taget bör det uppställas ett krav på att ett röjande av enföretagshemlighet får ske endast i den mån det behövs för att ett missförhållandeskall kunna bringas till allmän kännedom. Detta bör komma till uttryck ilagtexten genom att däri anges att ett angrepp på en företagshemlighet inte ärobehörigt om angreppet sker för att brott och missförhållanden skall avslöjas.I likhet med lagrådet vill utskottet framhålla att orden "för att"ger uttryck för också den principen att företags-hemligheter får röjas endast idirekt syfte att brott eller missförhållanden skall avslöjas. Direkt syfte böri förevarande hänseende ges samma innebörd som kravet på direkt uppsåt istraffrättsliga sammanhang. Att den som röjer en företagshemlighet eventuelltockså har någon annan avsikt än att avslöja en oacceptabel verksamhet behöverdärför inte medföra att röjandet blir obehörigt. Så bör exempelvis den som i entidningsartikel röjer en företagshemlighet för att avslöja ett allvarligtmissförhållande inte bli skadeståndsskyldig på gmnd av att han även räknat medett visst honorar för artikeln. Somovan anförts bör det för att en företagshemlighet skall få röjas krävas att missförhållandet är av allvarlig art. Det bör således inte vara tillåtet för någon att röja en för näringsidkaren betydelsefull företagshem lighet för att avslöja en bagatellartad förseelse. Som tidigare redovisats har lagrådet mot bakgmnd av arbetsdomstolens praxis beträffande uppsäg ningar och avskedanden förordat att 2 § andra stycket ges en lydelse som innebär att rätten att utnyttja eller röja företagshemligheter begränsas till fall då det föreligger skälig misstanke om brott som kan medföra fängelse eller då ett missförhållande är så allvarligt att intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom väger över näringsidkarens skyddsbehov. Enligt utskottets mening torde de brott som kan föranleda endast bötes straff och beträffande vilka fängelse således inte ingår i straffskalan gene rellt sett vara av så ringa beskaffenhet att det av hänsyn till den fria opinionsbildningen inte är påkallat att de får bringas till allmän känne dom. Härtill kommer att betydelsen av det föreslagna lagmmmet i viss mån minskar genom att konstaterade bötesbrott inte omfattas av begrep pet företagshemlighet. Utskottet godtar därför lagrådets förslag att det som 27 fömtsättning förtillämpningen av 2 § andra stycket föreskrivs att fängelse 1988/89:LU30skall kunna följa på brottet. Tilläggas bör dock att det kan tänkas fall då ettförfarande inom ett företag i och för sig innefattar brottslighet som endastkan föranleda ett bötesstraff men som ändock måste anses utgöra ett allvarligtmissförhållande och då bör få avslöjas. Lagrådetsförslag att rätten att avslöja missförhållanden skall bygga på enintresseavvägning inger däremot utskottet betänkligheter. Vad som enligtutskottets mening främst talar mot förslaget är att det kommer att bli svårtför den enskilde att tillämpa bestämmelsen. Redan den omständigheten att somovan berörts endast sådana förhållanden som objektivt sett utgör allvarligamissförhållanden får avslöjas ställer krav på vissa överväganden från denenskildes sida. Om vederbörande därjämte skulle behöva väga intresset av attsaken bringas till allmän kännedom mot näringsidkarens behov av skydd förhemligheten skulle enligt utskottets mening detta lätt leda till felbedömningari synnerhet som det ofta kan vara svårt att avgöra företagshemlighetensbetydelse för näringsidkaren. Risken är uppenbar att många i den situationenskulle avstå från ett avslöjande för att inte utsätta sig för risken attdrabbas av skadeståndskrav om bedömningen i efterhand visade sig oriktig.Rätten att avslöja missförhållanden skulle således med lagrådets förslag lättbli illusorisk, och allvarliga missförhållanden som bör komma ioffentlighetens ljus skulle fortsätta att vara mörklagda. I detta sammanhang villutskottet framhålla att bestämmelsen i 2 § andra stycket är av särskildbetydelse för anställda och andra som är bundna av avtalade tystnadspliktereftersom den öppnar en möjlighet för dem att vända sig till massmediema medangelägen information. Enligt vad som närmare redovisas senare torde de inteför närvarande omfattas av den meddelarfrihet som gäller för många andra gmpperi samhället. En arbetstagare exempelvis kan därför inte utan risk förskadestånd eller andra sanktioner lämna uppgifter till dagspressen ommissförhållanden i företaget. Det är därför angeläget att undantagsbestämmelseni 2 § andra stycket utformas så att den inte ställer alltför stora krav på denenskilde och inte heller i övrigt medför tillämpningsproblem. Utskottet vill ocksåpåpeka att den praxis som utbildats inom arbetsdomstolen inte kan få vara heltvägledande när det som är fallet gäller att utforma regler om skydd förföretagshemligheter som inte bara skall tillgodose näringslivets intressenutan även skall värna om den fria opinionsbildningen. På gmnd av det anförda ärutskottet inte berett att godta lagrådets förslag om intresseavvägning vidbedömandet av om ett avslöjande är obehörigt enligt 2 § andra stycket. Medanledning av vad lagrådet anfört vill utskottet understryka att orden"brott på vilket fängelse kan följa" i förening med uttrycket"annat allvarligt missförhållande" anger att inte vilka missförhållandensom helst får avslöjas utan att det skall vara fråga om t. ex. så kvalificeradeöverträdelser av gällande normer och föreskrifter att missförhållandet kanobjektivt sett betecknas som allvarligt. Närdet gäller utformningen i övrigt av 2 § andra stycket kan utskottet ansluta sig till lagrådets uppfattning att förslaget i promemorian om att avslöjandet av en företagshemlighet måste ske inför en myndighet, annat behörigt organ eller allmänheten inte bör genomföras. Om i enlighet med 28 lagrådets förslag det ilagtexten endast anges att en företagshemlighet får 1988/89:LU30 röjas för attavslöja brott och andra allvarliga missförhållanden får det emellertid tillkonsekvens att avslöjandet kan ske inför vem som helst och således i principockså uteslutande inför en konkurrent till näringsidkaren. Det öppnas också enmöjlighet att röja svenska företagshemligheter utomlands. Enligt utskottetsmening kan en sådan ordning inte anses helt tillfredsställande. Som utskottettidigare anfört är det av hänsyn till främst den fria opinionsbildningen här ilandet som en rätt att i vissa fall röja företagshemligheter är påkallad. Dettabör då också komma till uttryck i den nya lagen. Utskottet förordar därför attbestämmelsen i 2 § andra stycket utformas så att det blir möjligt att röja enföretagshemlighet för att offentliggöra brott och andra allvarligamissförhållanden inom ett företag eller avslöja förhållandena inför enmyndighet eller annat behörigt organ. I orden "för att" ligger somovan framhållits ett krav på direkt syfte. Vad som skall förstås med att ettavslöjande får ske inför en myndighet eller annat behörigt organ torde intebehöva närmare belysas. Det ligger i sakens natur att ett avslöjande bör kunnaske inför t. ex. polismyndigheten i orten, , yrkesinspektioneneller miljö- och hälsoskyddsnämnden. Något krav på att myndigheten skall habehörighet att handläggajust den aktuella frågan bör enligt utskottets meninginte uppställas utan det bör räcka att myndigheten i allmänhet har att behandlasådana spörsmål. Med annat behörigt organ avses bl. a. skyddskommittéer ochskyddsombud samt andra fackliga förtroendemän liksom olika branschorganisationerinom näringslivet, t.ex. sådana som kan väcka talan i enligtmarknadsföringslagen. Närdet gäller att avgöra om syftet varit att offentliggöra ett missförhål lande kan vad som gäller på det tryckfrihetsrättsliga området i viss mån tjäna till ledning om hänsyn tas till att bestämmelsen i 2 § andra stycket barett mera vidsträckt tillämpningsområde än reglerna om anskaffarfrihet och meddelarfrihet. Avsikten med röjandet skall således vara att uppgift om ett missförhållande skall spridas bland allmänheten. Det krävs där emot inte att röjandet verkligen leder till att uppgiften får allmän sprid ning. Inte heller bör det enligt utskottets mening fordras att den som röjer hemligheten har för avsikt att själv sprida informationen till en vidare krets. Det räcker med att han lämnar uppgiften till någon som i sin tur kan tänkas antingen direkt eller indirekt föra den vidare. Bestämmelsen ger den som har för avsikt att offentliggöra ett missförhållande stor möjlighet att fritt välja till vem han skall lämna informationen. På samma sätt som i tryckfrihetsrättsliga sammanhang kan han självfallet vända sig till exem pelvis författare, joumalister, tidningsredaktioner och nyhetsbyråer. Men kretsen av dem som kan ta emot informationen är betydligt vidsträcktare och omfattar i stort sett alla personer som på ett eller annat sätt kan förmodas utgöra en länk i en kedja som leder fram till att uppgiften får spridning. Det blir härigenom möjligt att för att blott nämna några enstaka exempel lämna uppgiften till personer med anknytning till miljörörelser, fackliga och politiska organisationer och andra ideella sam manslutningar och till enskilda opinionsbildare. 1 praktiken torde den personkrets som kan ta emot informationen begränsas av endast det för- 29 hållandet att syftet medröjandet skall vara att uppgiften skall komma till 1988/89:LU30 allmänkännedom. I linje med vad som gäller enligt tryckfrihetsförordningen bör ettpåstående om att avsikten varit att ett missförhållande skall offentliggöras iallmänhet tas för gott om inte påståendet framstår som osannolikt. Om någonröjer en företagshemlighet för en konkurrent till näringsidkaren torde enligtutskottets mening det dock som regel med fog kunna antas att han haft tillsyfte att bereda endast konkurrenten fördelar och inte att ett missförhållandeskall bringas i offentlighetens ljus. I de fall då någon går utanför landetsgränser med uppgifter om företagshemligheter torde också syftet många gångerkunna antas vara rent ekonomiskt. Utskottet vill emellertid påpeka attbestämmelsen i sig inte utgör något hinder mot att företagshemligheter röjs iutlandet under fömtsättning att röjandet sker i syfte att brott ellerallvariiga missförhållanden skall komma till kännedom i . Det blirdärför möjligt för t.ex. en anställd att lämna uppgifter om missförhållandeninom företaget till en tidning som trycks utomlands men som har spridning iSverige. Utskottet vill erinra om att enligt 13 kap. TF meddelarskyddet förnärvarande inte gäller fullt ut när det är fråga om tidningar och andraskrifter som trycks utomlands. Genom tilläggsdirektiv har meddelarskyddskommitténnyligen fått uppdrag att se över också om utomlands trycktaskrifter. Påanförda skäl förordar utskottet att i 2 § andra stycket lagen om skydd förföretagshemligheter föreskrivs att som ett obehörigt angrepp anses inte attnågon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkareför att offentliggöra eller inför en myndighet eller annat behörigt organavslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kanfölja, eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande inäringsidkarens rörelse.