bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Propositionens lagförslag ihuvuddrag .................. .. 69 Tryckfrihetsförordningensregelsystem.................. .. 70 3.1 Översiktlig redogörelse .................................... .. 70 3.2 Tryckfrihetsförordningensräckvidd...................... 72 3.3 Förbud mot censur........................................... 73 3.4 Närmare om anskaffarfriheten ......................... .. 73 3.5 Närmare om meddelarfriheten .......................... .. 74 3.6 Meddelarfrihet och avtaladtystnadsplikt.............. .. 75 3.7 Anonymitetsskydd ochefterforskningsförbud ...... .. 78 3.8 Offentliga funktionärer...................................... .. 79 Vissa synpunkter ochförslag till ändringar i propositionen 81 4.1 Begreppet företagshemlighet ............................ 82 4.2 Företagsspioneri.............................................. 86 4.3 Olovlig befattning medföretagshemlighet .......... .. 89 4.4 Skadeståndsansvar vidföretagsspioneri m. m........ .. 89 4.5 Skadeståndsansvar vid avtaladetystnadsplikter.... .. 89 4.6 Skadeståndsansvar i övrigafall ........................ .. 92 4.7 Skadeståndets bestämmande............................. .. 95 4.8 Vitesförbud ochsäkerhetsåtgärder...................... 97 Förslag tilllagtextändringar................................. 98 Ipromemorian, som på lagutskottets uppdrag utarbetats inom utskottets kansli,görs en genomgång av den i proposition 1987/88:155 föreslagna lagstiftningen omskydd för företagshemligheter och läggs fram förslag till vissa ändringar iregeringens lagförslag. Genomgångenhar skett mot bakgrund av den kritik mot förslaget i propositionen somframkommit motionsvägen och i den allmänna debatten. Ändringarna som föreslåsi promemorian tillgodoser - om de genomförs i betydande utsträckning dekritiska synpunkter som framförts. Sålundaföreslås i promemorian att det införs en generell bestämmelse om att lagen om skydd för företagshemligheter endast avser obehöriga angrepp på en hemlighet. Som exempel på när lagen inte skall gälla anges uttryckligen att någon avslöjar brottsliga gärningar och andra allvarliga missförhållanden inom ett företag. Avslöjandet kan ske inför myndigheter och andra behöriga organ men förhållandena kan också på annat sätt 66 bringas till allmänhetenskännedom. a. skall det vara möjligt att avslöja 1988/89:LU30missförhållandena inför massmedieraa och ideella organisationer eller vidBilaga 3 möten och demonstrationer. Missförhållandena kan avse exempelvis farori miljön för anställda eller kringboende eller risker som drabbar konsumentemapå gmnd av felmärkta livsmedel eller andra skadliga produkter. Även omuppgifter av den aktuella arten i och för sig utgör företagshemligheter kommeralltså den som avslöjar dem inte att kunna drabbas av vare sig straff- ellerskadeståndsansvar. Ett sådant undantag får betydelse särskilt för de anställdai ett företag eftersom de inte torde ha möjlighet att utan risk för ivart fall skadeståndsskyldighet vända sig till exempelvis massmedierna ochlämna upplysningar om missförhållanden på sin arbetsplats. Närdet gäller den kritik som framförts mot att förslaget i propositionen skullehindra yttrandefriheten i t. ex. press, radio och TV liksom meddelarfrihetenkonstateras i promemorian att den föreslagna lagen inte kan inkräkta på derättigheter som tryckfrihetsförordningen ger eller som följer avradioansvarighetslagen och liknande författningar. På de punkter där konflikterkan uppkomma mellan bestämmelserna om skydd för företagshemligheter och deyttrandefrihetsrättsliga reglerna tar de senare alltid över och skyddet förföretagshemligheteraa sätts då ur spel. Det innebär bl. a. att den somanskaffar en företagshemlighet i avsikt att han själv eller någon annan skallpublicera den inte kan dömas enligt den föreslagna straffbestämmelsen omolovlig befattning med företagshemlighet. För att åstadkomma en bättreanpassning till det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet föreslås att straffför företagsspioneri bara skall kunna utdömas om någon berett sig tillgång företagshemlighet på ett olovligt sätt. Ocksåandra ändringar föreslås. a. förordas en särskild regel som gör det möjligtatt jämka det skadestånd som någon kan bli skyldig att utge enligt lagen.Jämkningsregeln tar främst sikte på de anställda. En annan ändring innebär atten näringsidkare vars företagshemlighet hamnat hos exempelvis en konkurrent ochutnyttjas av denne skall kunna få ersättning av konkurrenten oavsett omhemligheten angripits enligt lagen om skydd för företagshemligheter elleroriktigt utlämnats från en myndighet. Rättsreglerom obehörigt användande eller yppande av yrkeshemligheter har i funnitssedan år 1919. De då införda lagbestämmelseraa överfördes sedermera till denalltjämt gällande lagen (1931:152) med vis.sa bestämmelser mot illojalkonkurrens (IKL). Reglernai IKL riktar sig i första hand mot anställda personers utnyttjan de eller röjande av arbetsgivarens hemligheter. Ett typfall är att en anställd obehörigen lämnar ut en yrkeshemlighet till en konkurrerande näringsid kare. Om så sker kan den anställde dömas till böter eller fängelse i högst samt förpliktas ersätta uppkommen skada (3 § första stycket IKL). Någon definition av begreppet yrkeshemlighet ges inte i IKL. Emellertid framgår att en yrkeshemlighet kan utgöras av exempelvis fabrikationssätt, 67 anordning eller affärsförhållande.Över huvud taget torde som yrkeshem- 1988/89:LU30 lighet räknas allinformation om näringsidkarens verksamhet som denne Bilaga 3 vill hållahemlig. För att den anställde skall kunna dömas fordras att han använt elleravslöjat hemligheten i avsikt att bereda sig eller annan fördel eller att göraskada. I3 § andra stycket IKL ges skydd mot missbmk av s. k. teknisk förebild. Inteheller det begreppet är närmare definierat i lagen, men det sägs att det skallröra sig om ritning, mönster, modell, schablon eller dylik teknisk förebild.Lagmmmet anger att den som obehörigen använder sig av eller ger annan del av enteknisk förebild som han för utförande av arbete eller eljest för affarsändamålfått sig anförtrodd kan dömas till straff och skadestånd. Skyddet för tekniskaförebilder gäller således inte bara gentemot företagets anställda såsombeträffande yrkeshemligheter i paragrafens första stycke utan också gentemotutomstående avtalskontrahenter. Ett typexempel är att en näringsidkare somtillverkar produkter för ett annat företags räkning utnyttjar en ritning somhan fått sig anförtrodd till att starta egen tillverkning och försäljning avsamma slags produkt. Skyddeti 3 § IKL för yrkeshemligheter och tekniska förebilder tar som nämnts sikte påvissa förfaranden i avtalsrelationer. Under särskilda förhållanden kanemellertid även en tredje man drabbas av straff- och skadeståndsansvar. I 5 §IKL stadgas nämligen att ansvar under vissa ytterligare fömtsättningar inträder också för den som obehörigen använder sig av eller avslöjaryrkeshemlighet eller förebild, som han fått kännedom om genom ett i 3 § IKLbeskrivet otillåtet förfarande. En förutsättning för ansvar är att användandeteller avslöjandet sker för att bereda gämingsmannen eller annan fördel ellerför att skada. Endast sådan tredje man är straffbar som har tagit emotyrkeshemligheten eller förebilden direkt från den som gjort sig skyldig tillbrott enligt 3 § IKL. Om denne tredje man i sin tur lämnar hemligheten ellerförebilden vidare till en annan, kan den senare fritt utnyttja hemligheteneller förebilden eller lämna den vidare. En ytterligare inskränkning avparagrafens tillämpningsområde är att det krävs att gämingsmannen redan då hanfick tillgång till yrkeshemligheten eller förebilden ägde kännedom om deförhållanden som orde utlämnandet otillåtet. IKLhar i olika sammanhang och av bl. a. de utredningar som lämnat förslag till nylagstiftning i ämnet (SOU 1966:71, SOU 1983:52) kritiserats såsom otidsenligoch otillräcklig för sitt syfte. Bristema i IKL har ansetts hänföra sig tillfrämst följande förhållanden: 1) Reglema tar primärt sikte på missbmk ianställnings- eller andra avtalssituationer men inte på det kanske mestallvarliga fallet att ett företag genom industrispionage eller på annat sättskaffar sig kännedom om ett konkurrerande företags hemliga kunskap. 2) IKL gerinte möjlighet till snabba och effektiva ingripanden mot ett fortgåendemissbruk av en företagshemlighet. 3) Den som tillgodogör sig effekterna av ettredan skett intrång i annans företagshemlighet riskerar sällan att självträffas av någon sanktion. 4) Det finns inte någon heltäckande samordningmellan reglema i IKL och reglema i sekretesslagen om tystnadsplikt föroffentliganställda. 2.Propositionens lagförslag i huvuddrag 1988/89:LU30 1 propositionen föreslåsatt IKL upphävs och ersätts med ny lag omskydd för företagshemligheter. Den föreslagna lagen innehåller, till skillnadfrån vad som är fallet i IKL beträffande yrkeshemlighet och teknisk förebild,inledningsvis en definition av begreppet företagshemlighet. Medföretagshemlighet avses i förslaget (1 §) sådan information om affärs- ellerdriftförhållanden i en näringsidkares rörelse som näringsidkaren håller hemligoch vars röjande är ägnat att medföra skada för honom. Iregeringens lagförslag kriminaliseras två särskilda former av befattningstagandemed företagshemligheter. Sålunda föreslås (2 §) att den som med uppsåtolovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet skall dömas förföretagsspioneri till böter eller fängelse i högst eller, om brottet ärgrovt, till fängelse i högst . Vidare föreslås (3 §) att den som anskaffaren företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheteneller någon före honom har berett sig tillgång till denna genomföretagsspioneri skall dömas för olovlig befattning med företags-hemlighet tillböter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse ihögst . Den som gör sig skyldig till brott enligt vad nu sagts skalldessutom ersätta den skada som uppkommit (4 §). Andra angrepp påföretagshemligheter än sådana som utgör brott enligt 2 och 3 §§ medför, enligtvad som närmare anges i förslaget, endast skadeståndsskyldighet. Sistnämnda sanktion inträder både för den som missbmkar en företagshemlighet som har anförtrotts honom i en affärsför bindelse (5 §) och för en anställd som obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som den anställde fått del av i sin anställning (6 §). Skadeståndsskyldighet drabbar också den som obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som på gmnd av ett otillåtet angrepp redan har fått spridning (7 §). I9 § finns en särskild regel om beräkning av skadestånd vid angrepp påföretagshemligheter. Regeln innebär att inte bara den förlust som uppkommitgenom angreppet skall ersättas utan att skadeståndet skall bestämmas med hänsynäven till omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Den föreslagnaregeln är således för den drabbade förmånligare än de regler som i allmänhetgäller vid beräkning av skadestånd. Vidareinnehåller förslaget bl. a. regler som gör det möjligt att vid vite förbjudaden som redan har angripit en företagshemlighet att utnyttja eller röjahemligheten (11 §). Domstol skall också kunna förordna att en handling, sominnefattar en företagshemlighet, skall överlämnas till rätt innehavare.Domstolen kan därvid förordna att överlämnandet skall ske mot lösen (14 §). Ipropositionen föreslås hämtöver att det i sekretesslagen (1980:100) införs enerinran om att bestämmelseraa i den föreslagna lagen om skydd förföretagshemligheter kan äga tillämpning också inom den offentliga sektom. 3.Tryckfrihetsförordningens regelsystem 1988/89:LU30 Bilaga 3 3.1 översiktlig redogörelse Varjesvensk medborgare är enligt I kap. 1 § tryckfrihetsförordningen (TF)tillförsäkrad rätten att i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter,offenllig-göra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser ivad ämne som helst. Tryckfrihetens syfte anges i samma lagmm vara attsäkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Bestämmelsernai TF skyddar inte bara det fria informationsflödet och den fria politiskaopinionsbildningen utan också rätten att i tryckt skrift yttra sig på sådanaområden av samhällslivet som rör t. ex. religion, vetenskap, ekonomi och underhållning. TFhar givits karaktär av grundlag, vilket innebär att den kan ändras endast genomlikalydande beslut vid två riksmöten med nyval emellan. TF:s egenskap avgmndlag medför också att dess bestämmelser är överordnade bestämmelser ivanlig lagstiftning och således har företräde vid eventuella lagkonflikter. TFär dessutom exklusivt tillämplig inom det område den reglerar, vilket innebäratt missbmk av tryckfriheten kan bestraffas endast i de fall TF medger det.Inskränkningar i tryckfriheten kan inte göras genom bestämmelser i vanlig lagom inte TF tillåter det. Om bestämmelser i vanlig lag skulle synas begränsanågon i TF garanterad fri-eller rättighet tar TF över och bestämmelsemä blirutan verkan. I det sammanhanget spelar det inte någon roll om begränsningenåstadkoms genom straffsanktionerade regler eller genom enbartskadeståndsregler. Ett lagstadgande om skadeståndsansvar som innebär att enenskild person åläggs tystnadsplikt och som inte har stöd i TF får således intetillämpas när åsidosättandet av tystnadsplikten bestått i att vederbörandeyttrat sig i tryckt skrift. TFreglerar i princip inte förhållandet mellan enskilda utan bara derasrättigheter och skyldigheter gentemot det allmänna. Reglerna anses därför intehindra enskilda att avtala om inskränkningar i rätten att yttra sig i trycktaskrifter, att bedriva efterforskning av uppgiftslämnare etc. (jfr dock avsnitt3.5 nedan). Begränsningar av tryckfriheten som det allmänna vill genomföramåste däremot ske genom bestämmelser i . Entryckt framställning kan vara brottslig i annat avseende än som ettöverskridande av tryckfrihetens gränser. Exempelvis utgör tryckning av falskasedlar eller bedrägeri genom annons inte missbmk av tryckfriheten, beträffandevilket förfarande TF som nämnts är exklusivt tillämplig, utan dessa ochliknande brott skall beivras och bestraffas i vanlig ordning (se avsnitt 3.2nedan). Densom överskrider de gränser för yttrandefriheten som uppställs i TF gör sigskyldig till tryckjrihetsbrott. Dessa indelas i två huvudtyper, nämligenotillåtet yttrande i tryckt skrift och otillåtet offentliggörande genom sådanskrift. En förteckning över vad som utgör otillåtet yttrande finns i TF ochupptar ett antal i angivna brott, såsom uppvigling och hets motfolkgmpp. De tryckfrihetsbrott som avser otillåtet offentliggörande är av treslag: offentliggörande av uppgifter som utgör hot mot rikets säkerhet, offentliggörandeav allmänna handlingar som skall hållas hemli- 1988/89:LU30 ga samt röjandeav uppgifter som omfattas av kvalificerad tystnadsplikt Bilaga 3 enligt 16kap. Riksdagenhar vid /88 som vilande antagit vissa förslag till ändringar i TF(KU 1987/88:36). Förslagen innebär bl. a. att rekvisiten för de brott motrikets säkerhet, som bestraffas som otillåtet offentliggörande,arbetas in i TF. Härigenom blir det inte längre möjligt att utangrundlagsändring vidga det straffbara området för vad som kan bestraffassom otillåtet offentliggörande genom tryckt skrift. Ettutmärkande drag för det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet är att endast en avdem som medverkat vid tillkomsten av en tryckt skrift kan göras ansvarig förinnehållet i skriften. Beträffande periodiska skrifter, dvs. tidningar ellertidskrifter som utkommer med minst fyra nummer , gäller att det i förstahand är den ansvarige utgivaren som svarar för innehållet. De som på olikasätt, t. ex. som journalister och uppgiftslämnare, medverkar vid skriftenstillkomst går i princip alltid fria från ansvar. För att säkerställa dennaansvarsfrihet och därmed garantera tryckfriheten har i TF uppställts särskildaregler. Dessa regler bmkar sammanfattande benämnas meddelarskyddet. Enav de regler som ingår i meddelarskyddet gäller den s. k. anskaffarfriheten.Var och en har rätt att anskaffa uppgifter och underrättelser i vilket ämne somhelst för att offentliggöra dem i pressen eller för att lämna meddelanden ipubliceringssyfte. En annan viktig regel gäller meddelarfriheten, som innebäratt det står var och en fritt att med vissa i TF särskilt angivna undantag meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörandei tryckt skrift. Meddelare, anskaffare och författare har vidare rätt tillanonymitet. De personer som tagit befattning med tillkomsten eller utgivningenav en tryckt skrift är vid straffansvar förbjudna att röja meddelare ochförfattare. Vidare har myndigheterna i allmänhet inte rätt att efterforskaförfattare eller meddelare. Närdet gäller att närmare bestämma räckvidden av reglerna om meddelarfrihet kanfrågan om vad som får publiceras av utgivaren av en tidning eller författarentid en bok tas till utgångspunkt. Principiellt sett kan nämligen den frihet somen person har att lämna uppgifter för publicering inte sträcka sig längre änfriheten att såsom utgivare eller författare publicera uppgifterna, något somhar direkt samband med den ovan nämnda principen om ensamansvar. I självaverket är gränslinjen mellan tillåtet och otillåtet uppgiftslämnande, som skeri publiceringssyfte, att bestämma efter samma normer som om frågan i ställetgällt en utgivares eller en författares ansvar för själva publiceringen. 1radioansvarighetslagen (1966:756) och ytterligare ett antal lagar på det radiorättsliga området finns regler om bl.a. ensamansvar, yttrandefri hetsbrott och meddelarskydd, vilka i stor utsträckning hänvisar till eller överensstämmer med bestämmelserna i . De nämnda lagarna har inte karaktär av grundlag och den yttrandefrihet som de är avsedda att tillför säkra kan därför i princip inskränkas genom bestämmelser i vanlig lag. Lagarna är emellertid, i likhet med TF, exklusivt tillämpliga på de områ den som de reglerar. Det innebär bl.a. att programutgivare och den som 71 lämnat meddelande elleranskaffat uppgift för offentliggörande i radiopro- 1988/89:LU30 gram intefår dömas till straff eller skadestånd om det inte finns stöd Bilaga 3 härföri de nämnda radiolagarna. 1l kap. 3 § TF finns den centrala bestämmelsen om TF:s exklusivitet. Där stadgasatt för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri må ej någon i annanordning eller i annat fall än TF bestämmer kunna tilltalas eller dömas tillansvar eller ersättningsskyldighet eller skriften konfiskeras eller läggasunder beslag. Av lagrummet framgår alltså att ingripanden på gmnd av missbrukav tryckfriheten bara får göras med stöd av bestämmelserna i . Det sagda kanockså uttryckas så, att TF är exklusiv straff- och processlag vad gällermissbruk av tryckfriheten. En konsekvens härav är att de rättigheter TF gerinte kan inskränkas genom allmän lag om inte TF medger det. Ettbrott kan emellertid som tidigare nämnts begås genom tryckt skrift utan attinnefatta missbmk av tryckfriheten. Om en tryckt framställning utnyttjas sommedel för en handling, som inte har med yttrandefrihet att göra, åtnjuterförfarandet inte tryckfrihetsrättsligt skydd. Handlingen skall då bedömasenligt vanliga straffrättsliga och skadeståndsrättsliga lagregler. Exempelvisskall tryckning av falska sedlar, bedrägeri genom annons eller svindleri genomtidningsuppgifter beivras och bestraffas i vanlig ordning utan hänsyn till attbrottet kommit till stånd med hjälp av tryckt framställning. På samma sätt kanolovlig kopiering av upphovsrättsligt skyddade verk som sker i tryckt skriftmedföra straff och skadeståndsskyldighet enligt lagen (1960:729) om upphovsrätttill litterära och konstnärliga verk (seLU 1986/87:11, LU 1987/88:1 y, KU1987/88:36; jfr också 1 kap. 8 § TF). I alla dessa fall rör det sig omförfaranden som är otillåtna i något annat avseende än som ett överskridande avyttrandefrihetens gränser. Gränsenmellan å ena sidan bmk/missbmk av tryckfriheten och å andra sidan förfaranden som skall bedömas enligt vanlig lag är inte alltid helt klar. En fråga som har diskuterats utifrån denna aspekt är humvida offent liggörande i tryckt skrift av yrkeshemlighet i strid mot tystnadsplikten i IKL skulle falla inom gränserna för den tryckfrihetsrättsliga exklusiviteten och alltså inte kunna beivras enligt IKL. Utredningen om illojal konkurrens menade (SOU 1966:71 s. 138) att det var sällsynt att den som obehörigen yppade en företagshemlighet genom offentliggörande i tryckt skrift gjorde detta för att tillgodose intresset av upplysning eller nyhetsförmedling. Sådana förfaranden borde därför enligt utredningen normalt anses falla utanför tryckfrihetsförordningen och kunna prövas i vanlig processuell ordning. Skulle emellertid ett dylikt offentliggörande klart ingå som ett led i information eller opinionsbildning borde det anses höra till tryckfrihets området och följaktligen inte föranleda ansvar. gjorde gällande (SOU 1975:49 s. 197) att offentliggörande av uppgifter som sker i ett ekonomiskt syfte faller utanför tryckfrihetsområdet och angav som exempel härpå illojal konkurrens bestående i att någon röjer arbetsgivarens yrkeshemligheter i avsikt att bereda sig eller annan fördel 72 eller för att göra skada.Utredningen om skydd för företagshemligheter 1988/89:LU30 ansåg däremot attsaken var mera tveksam (se SOU 1983:52 s. 156). Bilaga 3 Utredningen hänvisadetill uttalanden i litteraturen av bl. a. , enligt vilka TF:sexklusivitetsregel borde medföra att yppande av yrkeshemligheter genom trycktskrift bara i undantagsfall kunde sanktioneras med straff och skadestånd.Gmnden för denna ståndpunkt skulle ytterst vara TF:s syften att främja ettfritt meningsutbyte och en allsidig upplysning samt att det här gällde intebara enskildas ekonomiska intressen utan också sådana allmänna intressen somatt hälsovådliga produkter stoppas eller att förstöring av naturen hindras. HansG Axberger sammanfattar i sin (s. 53)rättsläget så, att från TF:s tillämpningsområde bör - såvitt avserförmögenhetsbrott undantas endast handlingar med utpräglat ekonomiskt syfte.På motsvarande sätt framhåller (Tryckfrihetsrätt, 8:e uppl.,s. 38) att om en tryckt skrift utgör medel för en handling, som företas i rentekonomiskt syfte, handlingens brottslighet är att bedöma enligt allmänna regleräven om själva innehållet i skriften skulle utgöra ett väsentligt led ihandlingen. 3.3 Förbud mot censur EnligtI kap. I § TF innebär tryckfriheten en rättighet att, utan några av myndigheteller annat allmänt organ i förväg lagda hinder, utge skrifter och i I kap. 2 §TF sägs att någon förhandsgranskning av skrifter eller något förbud mottryckning ej må förekomma. Censurförbudet innebär bl. a. att någonförhandsgranskning av manuskript e.d. inte får utföras av myndighet eller annatallmänt organ. Med annat allmänt organ menas statliga och kommunalainstitutioner med offentlig ställning, t.ex. de statliga affärsdrivande verken.Däremot är stats- eller kommunalägda bolag inte att anse som allmänna organunder förutsättning att deras verksamhet inte innefattar myndighetsutövning. Inteheller på annat sätt än genom censur får myndigheterna ingripa för att hejdayttranden innan de blivit offentligt uttalade. De får, som framgår av I kap. 2§ TF, inte hindra tryckning, utgivning eller spridning av en skrift på grund avdess innehåll. Förbudet riktar sig enbart mot myndighet eller annat allmäntorgan. eller organisationer är således oförhindrade att vägramedverka till en skrifts tryckning, utgivning eller spridning, även om vägranmotiveras av skriftens innehåll. Däremot är det inte tillåtet för exempelvispostverket, som är ett allmänt organ, att vägra distribuera en tidning på gmndav att denna innehåller uppgifter av visst slag. 3.4 Närmare om anskaffarfriheten 1TF infördes mot bakgmnd av den s.k. IB-affären en särskild regel, enligt vilken envar skall äga rätt att anskaffa uppgifter och underrät telser i vad ämne som helst för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för att lämna meddelanden i publiceringssyfte (I kap. I § fjärde stycket TF).