bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 LU30 Ibetänkandet-behandlar utskottet proposition 1987/88:155, vari foreslås att dennuvarande lagen (1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrensersätts av en ny lag om skydd för företagshemligheter. Syftet med förslaget äratt åstadkomma ett förstärkt och mera tidsenligt skydd för kommersiellaföretagshemligheter. Den nya lagen innehåller bestämmelser om straff för densom olovligen bereder sig tillgång till en näringsidkares företagshemligheteller som tar olovlig befattning med hemligheten. Vidare finns i lagen reglerom skadeståndsskyldighet för bl.a. anställda och parter i affärsförhållandensom obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet. En särskild regel ilagen medger att skadestånd vid angrepp på en näringsidkares företagshemlighetberäknas på ett för näringsidkaren fördelaktigare sätt än vad som följer avgällande regler. Ibetänkandet behandlar utskottet också sex med anledning av propositionenväckta motioner (två c och övriga m, fp, vpk resp. mp) samt en väckt motion (fp). I fyra av de motioner som väckts medanledning av propositionen (fp, c, vpk resp. mp) yrkas avslag på propositionenoch begärs nytt förslag. Underärendets behandling i utskottet har upprättats en promemoria med förslag tillsådana ändringar i regeringens förslag som ansetts påkallade av hänsyn tillbl. a. den fria opinionsbildningen. På utskottets begäran har lagrådet yttratsig över promemorian. Promemorian har fogats till betänkandet som bilaga 3 ochlagrådets yttrande som bilaga 4. begäran har vidare avgivit yttrande iärendet. Yttrandet har fogats till betänkandet som bilaga 5. Pågrundval av promemorian samt lagrådets och yttrandenhemställer lagutskottet att antar lagförslaget i propositionen medav utskottet föreslagna ändringar. 1 betänkandet slår utskottet fast att lagenom skydd för företagshemligheter över huvud taget inte gäller uppgifter ombrott och särskilt allvarliga missförhållanden i ett företag. Utöver denbegränsning av lagens tillämpningsområde som följer härav föreslår utskottet isyfte att tillgodose behovet av en fri debatt att det införs en generellbestämmelse om att lagen endast gäller obehöriga angrepp. Som exempel på närett angrepp inte är obehörigt anges uttryckligen att någon röjer en hemlighetför att avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott som kan ledatill fängelse eller som kan anses utgöra annat I 1988/89. Missförhållandet kan avse exempelvis faror i 1988/89:LU30miljön eller risker som drabbar konsumenterna. Den föreslagna undantagsbestämmelsenfår betydelse särskilt för de anställda i privata företag eftersom de i daginte torde åtnjuta meddelarfrihet enligt tryckfrihetsförordningen och därförinte har möjlighet att utan risk för skadeståndsskyldighet vända sig tillexempelvis massmedierna och lämna upplysningar om missförhållanden på sinarbetsplats. Närdet gäller den kritik som framförts mot att förslaget i propositionen skullehindra yttrandefriheten i t. ex. massmedierna och hota meddelarfri-hetenkonstaterar lagutskottet i likhet med både lagrådet och konstitutionsutskottetatt den föreslagna lagen över huvud taget inte inkräktar på de rättigheter somtryckfrihetsförordningen och andra yttrandefrihets-rättsliga lagar ger.Eftersom brott och andra allvarliga missförhållanden utesluts från lagens skyddanser lagutskottet liksom också lagrådet och att deninte heller hotar den genom regeringsformen garanterade fria åsiktsbildningen iövrigt i samhället. Utskottetföreslår också att regeringens förslag ändras i några andra hänseenden. Medanledning av en motion (m) föreslås att skadeståndsreglerna i lagen skallkunna tillämpas inte bara när en företagshemlighet varit utsatt för ett angreppenligt den föreslagna lagen utan också då någon missbrukar en företagshemlighetsom oriktigt lämnats ut från en myndighet. Vidare föreslår utskottet bl.a. ensärskild regel om jämkning av skadestånd som främst tar sikte på de anställdasskadeståndsansvar. Utskottetanser att synpunkterna i de fyra motioner vari yrkats avslag på propositionen iallt väsentligt blir tillgodosedda i betänkandet och avstyrker därför dessamotioner. En motion (c) avstyrks därför att motionärernas begäran om utredningrörande meddelarfrihet på den privata sektorn numera blivit uppfylld. Utskottetavstyrker också den under allmänna motionstiden väckta motionen (fp) medhänvisning till att önskemålet infriats bl. a. genom den förstärkning avskyddet för företagshemligheter som kommer till stånd. Tillbetänkandet har fogats tre reservationer (fp, vpk, mp). 1 reservationernahemställs att avslår propositionen samt att frågor om eller medanknytning till skydd för företagshemligheter utreds ytterligare. Iproposition 1987/88:155 föreslår regeringen () efterhörande av lagrådet att antar i propositionen framlagda förslagtill 1. lag om skyddför företagshemligheter, 2. lag om ändring i datalagen(1973:289), 3. lagom ändring i sekretesslagen(1980:100). Regeringensförslag till lag om skydd för företagshemligheter framgår av det i bilaga 1framlagda lagförslaget. Lagförslagen 2 och 3 har intagits i bilaga 2 tillbetänkandet. Beträffandepropositionens huvudsakliga innehåll hänvisas till vad utskottet anför nedanpå s. 6 och 7. Motionerna 1988/89:LU30 1987/88:L10av () vari yrkas att genom en särskild lagregelbeslutar att rätten till skadestånd och straffbarheten skall vara densamma iden mån affarsidkarens konkurrent kommit i besittning av företagshemlighet genommyndighets medverkan. 1987/88:Lllav m. fl. (vpk) vari yrkas 1. att avslårpropositionen, 2. attriksdagen hos regeringen begär ett nytt lagförslag där krav på offentlig insyn i företag och möjlighet till ifrågasättande och demokratisk diskussion är tillgodosedda. 1987/88:L12av () vari yrkas 1. att avslårpropositionen, 2. att hos regeringenbegär utredning om utvecklingen inom näringslivet när det gällerhemlighetsmakeriet, i enlighet med vad som anförts i motionen. 1987/88:L13av tredje vice talman m.fl. (c) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skyndsambehandling av frågan om införande av meddelarskydd inom den icke offentligasektorn. 1987/88:L14av m. fl. (fp) vari yrkas 1. att avslårpropositionen, 2. attriksdagen hos regeringen begär ett nytt förslag till lag om skydd för företagshemligheter där hänsyn tas till vad i motionen anförts angående förstärkt meddelarskydd för anställda i enskild tjänst, bättre möjligheter att beivra myndigheters röjande av sådana företagsuppgifter som de in samlat i sin myndighetsutövning samt tydligare motivering till hur 6 och 7 §§ skall tillämpas. 1988/89:L1av m.fl. (mp) vari yrkas 1. att avslårpropositionen, 2. att begär attregeringen skall undersöka hur ett friare och öppnare informationsflöde kanuppmuntras mellan företag och andra intressenter. 1988/89:L804av andre vice talman m.fl. (fp) vari med hänvisning till vadsom anförts i motion 1988/89:N319 yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att undvikaidéstöld och patentintrång. Detär ett viktigt samhällsintresse att det råder en fungerande och effektivkonkurrens inom näringslivet. Genom lagstiftning på skilda områden har statsmaktema därför velatskapa garantier för att konkurrensen mellan 1988/89:LU30 företagen skall varafri. Här kan särskilt nämnas reglema i konkurrenslagen (1982:729) som syftartill att förhindra olika typer av konkurrensbegränsande åtgärder.Bestämmelsemä ger bl.a. möjlighet att agera vid t.ex. karteller, prissamverkan eller företagssammanslutningar. Behovet av frikonkurrens måste emellertid vägas mot andra angelägna intressen. Sålunda är detviktigt att konkurrensen sker på lika villkor och även i övrigt är rättvis samtatt företagens förmåga att konkurrera upprätthålls. Betydelsefullt är vidareatt företagens intresse av utveckling och förnyelse inte motarbetas. Det hardärför varit nödvändigt att genomföra olika lagstiftningsåtgärder sombegränsar den fria konkurrensen. Exempel härpå är den lagstiftning som införtsför att förhindra otillbörliga konkurrensmetoder genom bl. a. reglema imarknadsföringslagen (1975:1418) och bestämmelsemä om bestickning och mutbrotti . Ettexempel på regler som i praktiken är konkurrensbegränsande men som påsikt har en konkurrensstimulerande effekt genom att de uppmuntrar tillförnyelse och utveckling inom näringslivet är lagstiftningen påimmaterialrättens område. Patentlagen (1967:837) ger den som gjort enindustriellt användbar uppfinning möjlighet att genom patent få ensamrätt attutnyttja uppfinningen och därmed hindra andra från att utan tillstånd dra nyttaav den. På ungefärligen samma sätt skyddas nyskapande formgivning av nytto- ochprydnadsföremål genom mönsterskyddslagen (1970:485). När det gäller företagensfirmanamn och vammärken finns regler om ensamrätt i firmalagen (1974:156) resp.vammärkeslagen (1960:644). Det är emellertid inte endast den nämndalagstiftningen om det industriella rättsskyddet som är av betydelse inomnäringslivet. Också reglema i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk ger ett för företagen väsentligt skydd. Den ensamrätt somupphovsrättslagen ger gäller nämligen inte bara i fråga om litterära ochkonstnärliga verk i snäv bemärkelse utan omfattar en mängd olika alster avskapande verksamhet såsom vetenskapliga verk, alster av bmkskonst och byggnadskonst,ritningar, kartor m.m. har regeringen i proposition 1988/89:85framlagt förslag till ändring i upphovsrättslagen, som innebär att detuttryckligen slås fast att lagen också gäller datorprogram. I sammanhanget kanäven nämnas att lagen (1986:1425) om skydd för kretsmönster ihålvledarprodukter ger den som skapat ett sådant mönster en upphovsrättsligtfärgad ensamrätt till mönstret. Försin konkurrensförmåga är företagen beroende inte bara av ensamrätt tillprodukter och produktionsmetoder utan också av skydd mot att det samladekunnandet inom företaget om branschförhållanden och affärsförbindelser,produktion, marknadsföring, administration m. m. utnyttjas av andra på ettotillbörligt sätt. Den immaterialrättsliga lagstiftningen omfattar i allmänhetinte detta kunnande. Gällande rätt ger i stället det företagsspecifikakunnandet ett skydd på konkurrensrättsliga gmnder i lagen (1931:152) med vissabestämmelser mot illojal konkurrens (IKL). Bestämmelserna i , som har sitturspmng 1919 införd lag i samma ämne, riktar sig i första hand motanställda personers utnyttjande eller röjande avarbetsgivarens hemligheter. Ett typfall är att en anställd 1988/89:LU30obehörigen lämnar ut en yrkeshemlighet till en konkurrerande näringsidkare. Omså sker kan den anställde dömas till böter eller fängelse i högst samtförpliktas ersätta uppkommen skada (3 § första stycket IKL). Någon definitionav begreppet yrkeshemlighet ges inte i IKL. Emellertid framgår att enyrkeshemlighet kan utgöras av exempelvis fabrikationssätt, anordning elleraffärsförhållande. Över huvud taget torde som yrkeshemlighet räknas allinformation om näringsidkarens verksamhet som denne vill hålla hemlig. För attden anställde skall kunna dömas fordras att han använt eller avslöjathemligheten i avsikt att bereda sig eller annan fördel eller att göra skada. I3 § andra stycket IKL ges skydd mot missbmk av så kallad teknisk förebild. Inteheller det begreppet är närmare definierat i lagen, men det sägs att det skallröra sig om ritning, mönster, modell, schablon eller dylik teknisk förebild.Lagmmmet anger att den som obehörigen använder sig av eller ger annan del av enteknisk förebild som han för utförande av arbete eller eljest för affärsändamålfått sig anförtrodd kan dömas till straff och skadestånd. Skyddet för tekniskaförebilder gäller således inte bara gentemot företagets anställda - såsombeträffande yrkeshemligheter i paragrafens första stycke utan också gentemotutomstående avtalskontrahenter. Ett typexempel är att en näringsidkare somtillverkar produkter för ett annat företags räkning utnyttjar en ritning somhan fått sig anförtrodd till att starta egen tillverkning och försäljning avsamma slags produkt. Skyddeti 3 § IKL för yrkeshemligheter och tekniska förebilder tar som nämnts sikte påvissa förfaranden i avtalsrelationer. Under särskilda förhållanden kanemellertid även en tredje man drabbas av straff- och skadeståndsansvar. I 5 §IKL stadgas sålunda att ansvar under vissa ytterligare fömtsättningar inträder också för den som obehörigen använder sig av eller avslöjaryrkeshemlighet eller förebild, som han fått kännedom om genom ett i 3 § IKLbeskrivet otillåtet förfarande. En fömtsättning för ansvar är att användandeteller avslöjandet sker för att bereda gämings-mannen eller annan fördel ellerför att skada. Endast sådan tredje man är straffbar som har tagit emotyrkeshemligheten eller förebilden direkt från den som. gjort sig skyldig tillbrott enligt 3 § IKL. Om denne tredje man i sin tur lämnar hemligheten ellerförebilden vidare till en annan, kan den senare fritt utnyttja hemligheteneller förebilden eller lämna den vidare. En ytterligare inskränkning avparagrafens tillämpningsområde är att det krävs att gärningsmannen redan då hanfick tillgång till yrkeshemligheten eller förebilden ägde kännedom om deförhållanden som gjorde utlämnandet otillåtet. Utredningenom illojal konkurrens lade fram ett betänkande (SOU 1966:71,Otillböriig konkurrens) med förslag till ny lag om otillbörlig konkurrens.Förslaget, som hade tillkommit i nära samarbete med kommittéer i ,och , innehöll regler om företagsspioneri och missbmk avföretagshemlighet och innebar även i övrigt en väsentlig utbyggnad av skyddetför företagshemligheter. I motsats till vad som blev fallet i de nämndaländerna ledde förslaget i inte till någon ny lagstiftning på dettaområde. År1979 tillkallades en särskild utredare med uppdrag att utreda frågor 1988/89:LU30om skydd för företagshemligheter m.m. Utredaren avlämnade betänkandet(SOU 1983:52) Företagshemligheter, vari föreslogs att IKL skulle ersättas av enny lag om skydd för företagshemligheter. Betänkandet har efter remissbehandlinglagts till gmnd för förslagen i propositionen. Utredaren avslutade sitt uppdragår 1987 genom att framlägga betänkandet (SOU 1987:1) Otillböriigefterbildning. I betänkandet föreslås en särskild lag mot otillbörligefterbildning, avsedd att komplettera bestämmelserna i bl. a. patentlagen,mönsterskyddslagen och vammärkeslagen. Motbakgmnd av den kritik som i motionema och den allmänna debatten riktats motpropositionen kommer utskottet i det följande att efter en redovisning avpropositionens huvudsakliga innehåll lämna en översiktlig redogörelse för detyttrandefrihetsrättsliga regelsystemet. I skilda avsnitt tar utskottetdärefter upp de frågor som aktualiserats genom motionema eller som eljesttilldragit sig utskottets uppmärksamhet. 1 propositionenföreslås att IKL upphävs och ersätts med en ny lag om skydd för företagshemligheter. Den föreslagna lagen innehåller, till skillnad från vad som är fallet i IKL beträffande yrkeshemlighet och teknisk förebild, inledningsvis en definition av begrep pet företagshemlighet. Med företagshemlighet avses i förslaget (I §) sådan information om affärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse som näringsidkaren håller hemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada för honom. Lagen avses bli tillämplig vid all näringsverksamhet och således även vid näringsverksamhet som utövas av det allmänna, t. ex. av statens afiarsdrivande verk. Iregeringens lagförslag kriminaliseras två särskilda former av befattningstagandemed företagshemligheter. Sålunda föreslås (2 §) att den som med uppsåtolovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet skall dömas förföretagsspioneri till böter eller fängelse i högst eller, om brottet ärgrovt, till fängelse i högst . Vidare föreslås (3 §) att den somanskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahållerhemligheten eller någon före honom har berett sig tillgång till denna genomföretagsspioneri skall dömas för olovlig befattning medföretags-hemlighet tillböter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse ihögst . Den som gör sig skyldig till de nämnda brotten skall dessutomersätta den skada som uppkommit (4 §). Andra angrepp påföretagshemligheter än sådana som utgör brott enligt 2 och 3 §§ medför endastskadeståndsansvar. Skadeståndsskyldighet inträ der både då någon missbmkar en företagshemlighet som har anförtrotts honom i en affärsförbindelse (5 §) och när en anställd obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han fått del av i sin anställning (6 §). Skadeståndsskyldighet drabbar också den som obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som på gmnd av ett otillåtet angrepp redan har fått spridning (7 §). 1 9 § finns en särskildregel om beräkning av skadestånd vid angrepp på företagshemligheter.Regeln innebär att ersättningen skall bestämmas inte 1988/89:LU30 bara medutgångspunkt i den förlust som uppkommit genom angreppet utan också med hänsyntill omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Den föreslagna regelnär således förmånligare för den drabbade näringsidkaren än de regler som iallmänhet gäller vid beräkning av skadestånd. Vidareinnehåller förslaget bl. a. regler som gör det möjligt för domstol att vid viteförbjuda den som redan har angripit en företagshemlighet att utnyttja ellerröja hemligheten (11 §). Domstol skall också kunna förordna att en handling,som innefattar en företagshemlighet, skall överlämnas till rätt innehavare.Domstolen kan därvid förordna att överlämnandet skall ske mot lösen (14 §). Ipropositionen föreslås hämtöver bl. a. att det i sekretesslagen införs enerinran om att bestämmelsemä i den föreslagna lagen om skydd för företagshemligheterkan äga tillämpning också inom den offentliga sektom. Enligt2 kap. I § regeringsformen (RF) är varje svensk medborgare gentemot detallmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bildeller på annat sätt meddela upplysningar eller på annat sätt uttrycka tankar,åsikter och känslor samt informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och mottaupplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Av 2 kap. 12 och 13§§ följer att yttrandefriheten och informationsfriheten får begränsas medhänsyn till rikets säkerhet och vissa andra särskilt angivna omständigheter ochi övrigt endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Som en allmän regelgäller vidare att begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål somär godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningar får aldrig gå utövervad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som föranlett dem och inte hellersträcka sig så långt att de utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsomen av folkstyrelsens gmndvalar. Tryckfrihetenutgör en del av yttrandefriheten men är undantagen från regleringen i RF.Bestämmelser om tryckfrihet har i stället tagits in i tryckfrihetsförordningen(TE). Varje svensk medborgare är enligt I kap. 1 § TE tillförsäkrad rätten atti tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmännahandlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst.Tryckfrihetens syfte anges i samma lagmm vara att säkerställa ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning. Bestämmelserna i skyddar inte baradet fria informationsflödet och den fria politiska opinionsbildningen utanockså rätten att i tryckt skrift yttra sig på sådana områden av samhällslivetsom rör t. ex. religion, vetenskap, ekonomi och underhållning. TFär liksom RF gmndlag, vilket innebär att den kan ändras endast genomlikalydande beslut vid två riksmöten med nyval emellan. TF:s egenskap av gmndlagmedför också att dess bestämmelser är överordnade bestämmelser i vanliglagstiftning och således har företräde vid eventuella lagkonflikter. TF ärdessutom exklusivt tillämplig inom det område den reglerar, vilket innebäratt missbruk av tryckfriheten kan bestraffas endast 1988/89:LU30 i de fall TFmedger det. Inskränkningar i tryckfriheten kan inte göras genom bestämmelser iannan lag om inte TF tillåter det. Om stadganden i vanlig lag skulle synasbegränsa någon i TF garanterad fri- eller rättighet tar TF över ochbestämmelserna blir utan verkan. I det sammanhanget spelar det inte någon rollom begränsningen åstadkoms genom straffsanktionerade föreskrifter eller genomenbart skadeståndsregler. Ett lagstadgande om skadeståndsansvar som innebäratt en enskild person åläggs tystnadsplikt och som inte har stöd i TF fårsåledes inte tillämpas när åsidosättandet av tystnadsplikten bestått i attvederbörande yttrat sig i tryckt skrift. Enav de gmndläggande garantier för tryckfriheten som TF ger är förbudet motcensur och vissa andra åtgärder. Enligt 1 kap. 1 § TF innebär tryckfriheten enrättighet att, utan några av myndighet eller annat allmänt organ i förväg lagdahinder, utge skrifter, och i 1 kap. 2 § TF sägs att någon förhandsgranskning avskrifter eller något förbud mot tryckning inte får förekomma. a. att någon förhandsgranskning av manuskript e.d. inte får utförasav myndighet eller annat allmänt organ. Med annat allmänt organ menas statligaoch kommunala institutioner med offentlig ställning, t. ex. de statligaaffärsdrivande verken. Däremot är stats- eller kommunalägda bolag inte att ansesom allmänna organ under förutsättning att deras verksamhet inte innefattarmyndighetsutövning. Inteheller på annat sätt än genom censur får myndigheterna ingripa för att hejdayttranden innan de blivit offentligt uttalade. De får, som framgår av I kap. 2§ TF, inte hindra tryckning, utgivning eller spridning av en skrift på grund avdess innehåll. Förbudet riktar sig enbart mot myndighet eller annat allmäntorgan. eller organisationer är således oförhindrade att vägramedverka till en skrifts tryckning, utgivning eller spridning, även om vägranmotiveras av skriftens innehåll. Däremot är det inte tillåtet för exempelvispostverket, som är ett allmänt organ, att vägra distribuera en tidning på gmndav att denna innehåller uppgifter av visst slag. TFreglerar i princip inte förhållandet mellan enskilda utan bara derasrättigheter och skyldigheter gentemot det allmänna. Reglerna anses därför intehindra enskilda att avtala om inskränkningar i rätten att yttra sig i trycktaskrifter, att bedriva efterforskning av uppgiftslämnare etc. Begränsningar avtryckfriheten som det allmänna vill genomföra måste däremot ske genombestämmelser i . Densom överskrider de gränser för yttrandefriheten som uppställs i TF gör sigskyldig till tryckfrihetsbrott enligt 7 kap. 4 och 5 §§ TF. I 7 kap. 4 § TFföreskrivs sålunda att som tryckfrihetsbrott skall anses vissa gärningar sombegås genom tryckt skrift och som är straffbara enligt , såsomuppvigling och hets mot folkgmpp och efter lagändring som trädde i kraft denI spioneri och obehörig befattning med hemlig uppgift. Detryckfrihetsbrott som avses med 7 kap. 5 § TF är offentliggörande av allmännahandlingar som skall hållas hemliga, röjande av uppgifter som omfattas avkvalificerad tystnadsplikt enligt 16 kap. sekretesslagen samt när riket är ikrig eller omedelbar krigsfara offentliggörande avuppgift om förhållanden vilkas röjande enligt lag inne- 1988/89:LU30 fattarannat brott mot rikets säkerhet än som anges i 7 kap. 4 § TF. Entryckt framställning kan vara brottslig i annat avseende än som ettöverskridande av tryckfrihetens gränser. Exempelvis utgör tryckning av falskasedlar eller bedrägeri genom annons inte missbruk av tryckfriheten, beträffandevilket förfarande TF som nämnts är exklusivt tillämplig, utan dessa ochliknande brott skall beivras i vanlig ordning. Ettutmärkande drag för det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet är att endast en avdem som medverkat vid tillkomsten av en tryckt skrift kan göras ansvarig förinnehållet i skriften. Beträffande periodiska skrifter, dvs. tidningar ellertidskrifter som utkommer med minst fyra nummer , gäller att det i förstahand är den ansvarige utgivaren som svarar för innehållet.