bet · GC01SfU19 · 1988-12-31 00:00:00 — nu föreliggande propositionen uttalar föredragande statsrådet (s. 61) atthon inte har för avsikt att i detta sammanhang föreslå några förändringar i deriktlinjer för arbetskraftsinvandring och för beviljande av arbetstillståndsom har lagts fast av statsmaktema i olika sammanhang . Iregeringens skrivelse 1988/89:82 om flyktingpolitiken, som utskottet behandlari sitt betänkande SfU 18, påpekas att uppehålls- och arbetstillstånd av renaarbetsmarknadsskäl beviljas i princip bara om arbetskraftsbehovet inte kantillgodoses inom och att detta kan gälla montörer, vikarierande läkarem. Dessutom beviljas arbetstillstånd för exempelvis artister ochidrottsmän. uppfattning finns inte skäl att nu ompröva de uttalanden iproposition 1983/84:144 om utomnordisk arbetskraftsinvandring som ovanredovisats och som godkänt. Frågoma om uppehålls-och arbetstillståndför de gmpper som avses i motionerna S073 och Sf535 får därför prövas enligtgällande regler, och utskottet avstyrker bifall till motionema S073 yrkande 1och Sf535. Enligtnuvarande regler fattas beslut om visering samt om uppehålls- ocharbetstillstånd huvudsakligen av invandrarverket. Visering får även ges av bl.a. chefen för . Ipropositionen föreslås att inte endast beslut om visering utan även beslut omuppehållstillstånd skall få meddelas av (2 kap. 7 §).Enligt propositionen (s. 60 och 151) avses denna rätt gälla inom departementetsverksamhetsområde, dvs. främst tillstånd till personer med diplomatiskanknytning eller anknytning till intemationella organ. Av12 kap. 2 § lagförslaget framgår att lagen skall tillämpas endast i denutsträckning som regeringen föreskriver i fråga om diplomatiska tjänstemän somär anställda av främmande stater i m.fl. Enligt utskottetsuppfattning bör rätten för att 19 meddela uppehållstillståndrätteligen avse personer inom departementets 1988/89: SfU 19 verksamhetsområdesom ej är undantagna från skyldigheten att ha uppehållstillstånd, dvs.personer som inte är tjänstemän vid beskickningar, konsulat ellerinternationella organ eller sådan tjänstemans familjemedlem ellerprivattjänare. Medstöd av bemyndigande i 9 § UtlL har regeringen förordnat om skyldighet förhotell och pensionat resp. för arbetsgivare att i vissa fall göra anmälan omupplåtande av bostad åt resp. anställning av en utlänning (61 resp. 62 § UtlF). m. fl. begär i motion Sf547 yrkande 9 ett tillkännagivande om attanmälningsskyldigheten för arbetsgivare bör avskaflFas. 1propositionen föreslås att bemyndigandet skall överföras till den nya lagen (12kap. 1 §). Föredragande statsrådet förklarar emellertid att anmälningsskyldigheternasynes vara av begränsat värde och att de administrativa kostnaderna är höga.Såväl bostads- som arbetsgivaranmäl-ningar bör därför enligt statsrådet nuavskaflFas. Medhänsyn till det återgivna uttalandet om avskaflFande av arbetsgivar-anmälningaranser utskottet att motion Sf547 yrkande 9 bör vara tillgodosedd, ochutskottet avstyrker bifall till motionen. m. för asylsökande Enligtgällande riktlinjer för invandringspolitiken skall invandringen kontrollerasför att göra det möjligt att anpassa den till landets resurser och politiken påolika områden. Kontrollen innebär, som ovan framgått, att den som vill invandratill i princip skall ha arbete, bostad och arbetstillstånd ordnadeföre inresan. Undantag från denna huvudregel gäller bl. a. för flyktingar ochnära familjemedlemmar till den som redan finns i . Dessa kan beviljastillstånd efter inresan. Enutlänning som har ansökt om tillstånd att få stanna i har inte rätt attarbeta han väntar på besked i tillståndsärendet. Denna ordninggäller oavsett vilka skäl han har åberopat till stöd för sin ansökan. Kommunernahar enligt lag skyldighet att se till att gmndläggande svenskundervisninganordnas för invandrare efter ankomsten till Sverige.Skyldigheten avser bl. a. utländska medborgare som efter att ha ansökt omuppehållstillstånd regelmässigt vistas i kommunen i avsikt att bosätta sig iriket. På förläggningama bedrivs svenskundervisning som uppdragsutbildning ihuvudsak enligt läroplanen för den gmndläggande svenskundervisningen.Undervisningen omfattar och bekostas av staten viainvandrarverket. Ifem motioner tas frågan upp om arbete och annan sysselsättning för asylsökande. m. fl. begär i motion Sf547 yrkande 10 ett till kännagivande om möjlighet till tidsbegränsat arbetstillstånd för asylsök ande i avvaktan på att väntetiderna nedbringas till en rimlig nivå, och begär i motion Sf504 ett tillkännagivande om temporärt ar betstillstånd för asylsökande. gär i motion Sf508 att ettförslag läggs fram om lagfäst dispensmöjlighet /89: SfU 19 anställningav asylsökande. m. fl. begär i motion Sf502 yrkande 25 etttillkännagivande om möjligheterna att tillåta arbete under former som liknarberedskapsarbete under asylsökandes väntetid. m.fl. slutligenbegär i motion Sf545 yrkande 14 att beslutar att den som sökeruppehållstillstånd/asyl skall få arbete och undervisning underansökningstiden. Utskottethar tidigare, och senast i sitt av godkända betänkande SfU1987/88:27, framhållit att man i första hand måste komma till rätta med de problemsom uppkommer genom att hålla nere handläggningstidema ochvidhållit att arbetstillstånd bör beviljas först då beslut omuppehållstillstånd ges samt att en annan ordning kan befaras leda till enuppluckring av principen om den reglerade invandringen. Utskottet hänvisadeockså till att kommande förslag om ändrad utlänningslag m.m., liksom den nyaorganisationen av invandrarverket, kunde antas få stor betydelse för attfaktiskt nedbringa väntetidema i asylärenden avsevärt. Utskottet pekade ocksåpå de svårigheter som förelåg att placera flyktingar och invandrare meduppehållstillstånd i arbetslivet och på behovet att i första hand satsaarbetsmarknadsresurser på dessa. StatsrådetGeorg besvarade den 6, 13 och riksdagsfrågor omarbete och sysselsättning för asylsökande. Han påpekade därvid attberedskapsarbete huvudsakligen används i tider av arbetsbrist och att det idet rådande arbetsmarknadsläget inte fanns någon omedelbar anledning att ökaantalet beredskapsarbeten. Alla ansträngningar borde i stället enligtstatsrådet inriktas på att flyktingar, som redan hade arbetstillstånd,anställdes på de lediga arbeten som fanns. Statsrådet framhöll att särskildaåtgärder hade vidtagits i detta syfte och att regeringen följde den fortsattautvecklingen med uppmärksamhet. Utskottethar vidare i sitt avgivna betänkande 1988/89: SfU 17 hänvisat till atti proposition 1988/89:105 om ny organisation, hantering av asylärenden ochresurser för statens invandrarverk m. m. uttalats att man iförläggningsverksamheten bör motverka att tristess, isolering och passiviseringuppstår samt att en särskild arbetsgmpp arbetar med attundersöka hur meningsfull verksamhet kan organiseras vid förläggningama. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att dei motionema påtalade problemen med sysselsättning för asylsökande i första handbör lösas genom att väntetiderna i asylärenden förkortas. Så kan nu förväntasbli fallet, och utskottet avstyrker därför bifall till motionema Sf502 yrkande25, Sf504, Sf508, Sf545 yrkande 14 och Sf547 yrkande 10. Visering,uppehållstillstånd och arbetstillstånd får enligt 11,17 resp. 23 § UtlFåterkallas om utlänningen mot bättre vetande har lämnat oriktiga uppgifter eller svikligenförtigit omständigheter av betydelse för tillstån- 1988/89: SfU 19 det.Visering och arbetstillstånd samt uppehållstillstånd för den som inte rest in iSverige får återkallas om det i övrigt föreligger särskilda skäl. Ipropositionen föreslås en skärpning av reglema så att återkallelse av etttillstånd skall ske om utlänningen har lämnat oriktiga uppgifter om sinidentitet, såvida det inte kan antas att uppgiften inte har inverkat på fråganom tillstånd eller andra särskilda skäl talar emot det (2 kap. 9 §). LarsWemer m. fl. yrkar i motion Sf29 yrkande 10 avslag på förslaget om presumtionför återkallelse vid oriktiga uppgifter om identitet. Enligtpropositionen (s. 64 och 152) motiveras regeln främst av en önskan att markeradet allvar med vilket det tilltagande bmket att inte medföraidentitetshandlingar vid ankomsten till måste betraktas. Utgångspunktenär att ett tillstånd skall återkallas om det har getts till en person under enviss identitet som senare visar sig vara oriktig. Kan det emellertid antas attuppehållstillstånd skulle ha meddelats, även om den rätta identiteten hade varitkänd, på gmndval av de förhållanden som i övrigt förelåg vidtillståndsgivningen, skall ingen återkallelse ske. Återkallelse bör ocksåkunna underlåtas i vissa fall, även om de oriktiga uppgiftema har inverkat påfrågan om tillstånd. Detta bör gälla där starka humanitära skäl talar för attutlänningen trots att de oriktiga uppgiftema inverkat på frågan om tillstånd likväl bör tillåtas att vistas i landet. Utskottetanser mot den angivna bakgmnden och med beaktande av det utrymme som enligt propositionenges att underlåta återkallelse av tillstånd att propositionen i denna del börbifallas. Motion Sf29 yrkande 10 avstyrks därmed. Olika former av avlägsnandebeslut Enutlänning som kommer till eller befinner sig i utan erforderligt pass ellertillstånd kan enligt nuvarande regler komma att avvisas eller utvisas,beroende på inom vilken tid efter ankomsten till somavlägs-nandebeslutet fattas. Beslut om avlägsnande som fattas mer än tre månaderefter inresan måste ske i form av utvisning. Avvisning, som främst avseravlägsnande av formella skäl, får inom tremånadersgränsen också ske på s. k.materiella avvisningsgmnder, dvs. på gmnd av omständigheter som hänför sig tillutlänningens person. Ipropositionen föreslås att användningen av begreppen avvisning och utvisningskall ändras. Avvisning skall enligt 4 kap. 1 § lagförslaget få ske utantidsgräns om en utlänning inte uppfyller de formella krav som gäller för inresaoch vistelse i , således när han saknar pass, visering, uppehållstillståndeller arbetstillstånd, när han är skyldig att ha resp. tillstånd. Avlägsnandeskall vidare ske genom avvisning när utlänningen antingen inte behövt viseringmen stannat kvar sedan den viseringsfria tiden gått ut eller visserligen haft viseringmen dröjt sig kvar sedan viseringen gått ut. Avlägsnandepå materiella gmnder såsom medellöshet och risk för brottslig verksamhet skall liksom ske genom avvisning (4 kap. 2 §). Tidsgränsen behålls för dessa fall. Avlägsnandenär en utlänning som haft uppehållstillstånd uppehåller sig 1988/89: SfU 19här efter det att uppehållstillståndet har gått ut eller återkallats skall skegenom utvisning (4 kap. 3 §), liksom avlägsnande på gmnd av brott (4 kap. 7 §).Avlägsnande på gmnd av asocialitet skall inte längre kunna ske. Förslageni propositionen i denna del har inte föranlett något motionsyrkande, ochutskottet har inte någon erinran mot förslagen. Frågor om asyl Rätt till asyl m. m. IFN:s konvention om flyktingars rättsliga ställning ()avses med uttrycket flykting utom personer som blivit att anse somflyktingar enligt vissa äldre överenskommelser den som till följd avhändelser som inträflfat före , och i anledning av välgmndadfmktan för förföljelse på gmnd av sin ras, religion, nationalitet,tillhörighet till viss samhällsgmpp eller politiska åskådning befinner sigutanför det land, vari han är medborgare, samt är ur stånd att eller på gmnd avsådan fmktan, som sagts, icke önskar att begagna sig av sagda lands skydd,eller den som, utan att vara medborgare i något land, till följd av händelsersom förut sagts befinner sig utanför det land, vari han tidigare haft sinvanliga vistelseort, samt är ur stånd att eller på gmnd av sådan fmktan, somnyss sagts, icke önskar att återvända dit. Enligt konventionen kunde varjefördragsslutande stat välja humvida uttrycket "händelser som inträflfatföre " för statens del skulle avse händelser "iEuropa" eller "i eller annorstädes". De stater som valtatt låta endast händelser i omfattas av statens förpliktelser har närsom helst kunnat utvidga sina förpliktelser att avse händelser ävenannorstädes. Genévekonventionenhar senare kompletterats med protokoll angående flyktingars rättsligaställning. Genom detta protokoll förpliktade sig anslutande stater att tillämpakonventionens flyktingbestämmelser utan begränsning till händelser före år 1951eller i . De stater som anslutit sig till konventionen med dengeografiska begränsningen till har emellertid kunnat behålla dennabegränsning. Blandde stater som begränsat sin anslutning till till att avse händelseri märks och . Deafrikanska staterna har en egen konvention om flyktingar ().Konventionen, som antogs , haren betydligt vidare flyktingdefinition.Även personer som har flytt till följd av extem aggression, ockupation,utländsk dominans eller händelser som allvarligt stört den allmänna ordningen ihemlandet anses som flyktingar. Enligt3 § UtlL skall en flykting inte utan synnerliga skäl vägras i , om hän behöver skydd här. Definitionen av flykting överensstäm mer med den som finns i . används därför be nämningen konventionsflyktingar för dessa människor. Hämtöver finns i paragrafen en definition av uttrycket "politisk förföljelse" som intehar någon motsvarighet i konventionen. Enligt5 § UtlL har också krigsvägrare i allmänhet rätt att få vistas i 1988/89: SfU19 . Med krigsvägrare avses i första hand den som har avvikit frånpågående militärtjänst som äger mm på en krigsskådeplats eller kan komma attförläggas dit. Motsvarande gäller i allmänhet i fråga om den som har flytt frånsitt hemland för att undgå att bli uttagen till militärtjänstgöring påkrigsskådeplats. I det senare fallet måste emellertid risken förkrigstjänstgöring ha varit påtaglig. Utöverflyktingar och krigsvägrare ger lagen skydd även åt andra personer som intevill återvända till sitt hemland på gmnd av de politiska förhållandena där ochsom har åberopat tungt vägande omständigheter till stöd för detta. Skyddet fördenna gmpp med flyktingliknande skäl regleras i 6 § UtlL. Det är här fråga ompersoner som inte har varit utsatta för eller löper risk att drabbas av såallvarlig förföljelse att de bör betraktas som konventionsflyktingar men somändå på gmnd av de politiska förhållandena i hemlandet utsatts för ellerriskerar så svåra trakasserier att det inte är rimligt att begära att de skallåtervända dit. Paragrafen omfattar normalt inte den som har tvingats lämnasitt land på gmnd av yttre aggression, ockupation eller inbördeskrig eller somriskerar förföljelse på gmnd av kön eller homosexualitet. Undantagsvis kanemellertid dessa omständigheter vara sådana att 6 § anses tillämplig. För depersoner som avses i 6 § används ofta termen de facto-flyktingar. Bestämmelsemaom konventionsflyktingar, krigsvägrare och de facto-flyktingar föreslåsöverförda till den nya lagen utan ändring i sak. Definitionen av politiskförföljelse, som inte har någon motsvarighet i konventionen, föreslås dockutgå ur lagtexten. I propositionen föreslås vidare att begreppet asyl skallanvändas för det tillstånd att uppehålla sig i som ges tillkonventionsflyktingar, krigsvägrare och de facto-flyktingar. Detta innebärvisserligen att kommer att använda ett asylbegrepp som i viss månavviker från vad som är vedertaget intemationellt att tala om asyl endast isamband med skydd åt konventionsflyktingar men fördelama av att det klartanges vilka fömtsättningama är för rätt till skydd i , av attlångtgående jämställdhet mellan gmpper med i det närmaste samma behov av skyddnås samt av att lagtexten blir mer lättförståelig anses väga över eventuellanackdelar. Ifråga om rätten till asyl för olika kategorier finns ett antal motioner. m. fl. anför i motion Sf547 att bestämmelsen om de facto-flyktingarbör slopas och att i stället bestämmelsema om konventionsflyktingar och omhumanitära skäl skall tillämpas generöst samt begär ett tillkännagivande därom(yrkande 1). MariaLeissner begär i motion Sf524 ett förslag om en ändring i utlänningslagenbeträflFande homosexuellas rätt till asyl som skapar rättssäkerhet för dennagmpp människor (yrkande 1) och ett tillkännagivande om behovet av ettintemationellt initiativ i frågan (yrkande 2). Itvå motioner väckta med anledning av propositionen tas frågan om s.k. krigsflyktingar upp. m.fl. anför i motion S06 att många människor som flytt undan krig eller inbördeskrig och som kan få uppehållstillstånd av humanitära skäl behöver ett starkare skydd. geringen bör därför enligtmotionärema överväga och lägga fram förslag 1988/89: SfU 19 om hur de som flyrfrån krig och inbördeskrig skall kunna omfattas av asylreglema, och motionäremabegär ett tillkännagivande härom (yrkande 2). och i motion S05 yrkande 10 att beslutar att även "en personsom på gmnd av aggression utifrån, ockupation, främmande herravälde ellerhändelser som allvarligt stör den allmänna ordningen i delar av eller hela hanshemland, tvingas lämna sin bostad för att söka skydd på annat sätt utanförhemlandet" skall ges flyktingstatus genom tillägg i 3 kap. 3 § lagförslaget. Imotion S02 kritiserar bestämmelsema om asyl för krigsvägrare,och han begär ett tillkännagivande att de inte automatiskt bör få asyl (yrkande1). Bestämmelsemaom skydd åt asylsökande som inte är flyktingar men som ändå anför vägande skälav politisk-humanitär art mot att återvända till hemlandet infördes år 1976.Bestämmelsema, som alltså avser krigsvägrare och de facto-flyktingar innebaratt tidigare praxis på området lagfästes. Införandet av bestämmelsema innebaratt tidigare än andra länder gav dessa gmpper ett lagstadgat skydd. Ettmotionsyrkande om avskaflFande av bestämmelsen om de facto- flyktingar och i stället en generösare tillämpning av bestämmelsen om kon ventionsflyktingar och av bestämmelsen om uppehållstillstånd av humani tära skäl behandlades av utskottet i dess av godkända betänk ande SfU 1983/84:30 om invandrings- och flyktingpolitiken. Utskottet hänvisade därvid till att det av proposition 1983/84:144 framgick att i andra länder fanns en praxis som gav skydd åt utlänningar som anförde flyktingliknande skäl och att diskussioner pågick inom flyk tingkommitté om att ge de aktuella gmppema ett skydd mot återsändande till hemlandet. De olägenheter som onekligen var förknippade med de ak tuella bestämmelsema och som gjorde sig särskilt gällande i avvisningssi- tuationer kunde därför fömtses komma att successivt minska i takt med att det pågående arbetet inom ledde fram till konkreta resul tat. Det vore därför enligt utskottets mening olyckligt om , som tidigare än andra länder hade kodifierat skyddet för personer med flykting liknande skäl och som därför hade anledning att vara pådrivande i inter nationella sammanhang i denna fråga, skulle återgå till den ordning som gällde . Utskottet ville också erinra om att det i propositionen framhölls att det även med en generös tolkning av flyktingbestämmelsen i 3 § utlänningslagen fanns naturliga gränser för vilka som kunde ges flyk tingstatus. Den som efter en extensiv tolkning ändå inte uppfyllde flykting- rekvisiten borde därför liksom tidigare ges rätt att stanna här i landet med stöd av en uttrycklig bestämmelse i 6 § utlänningslagen. Utskottet anslöt sig sålunda till de överväganden i frågan som fanns i propositionen och avstyrkte bifall till den föreliggande motionen. Utskottet ville emellertid med skärpa understryka vikten av att asylsökande som uppfyller fömtsätt ningama för att få flyktingstatus enligt 3 § verkligen erkändes som konven tionsflyktingar och att det förhållandet att de ändå kan få stanna enligt 6 § inte får inverka vid prövningen av flyktingskapet. Utskottetanser att de tidigare uttalandena i frågan alltjämt har stark 1988/89: SfU19 giltighet och avstyrker bifall till motion Sf547 yrkande 1. Ävenfrågan om homosexuellas rätt till asyl behandlades i betänkandet SfU1983/84:30. Frågan behandlades också av i samband med behandlingen avproposition 1986/87:124 om de homosexuellas situation i samhället jämtemotioner. redogjorde därvid i sitt av godkändabetänkande SoU 1986/87:31 för gällande lagstiftning och dess förarbeten samtkonstaterade att en homosexuell person som förföljdes i sitt hemland på gmndav sin homosexuella läggning i praxis beviljades uppehållstillstånd i Sverigeav humanitära skäl enligt 31 § utlänningsförordningen medan 3 §utlänningslagen inte var tillämplig. Enligt socialutskottets uppfattningerbjöd tillämpningen av utlänningsförordningen i praktiken etttillfredsställande skydd för homosexuella som av sådana skäl behövde en fristadi . Anledning saknades enligt socialutskottet att närmast av formellaskäl göra ett ingrepp i flyktinglagstiftningen och därmed skapa ett svenskt flyktingbegreppsom inte hade någon motsvarighet i . - Socialutskottetdelade vidare den oro som kommit till uttryck bl. a. i en motion över attförföljelse mot homosexuella från tid till annan förekom i vissa länder menansåg det uppenbart att, om en uttalad förföljelse mot homosexuella just pågmnd av deras sexuella läggning skulle uppstå i något land, det var möjligt atterbjuda en i utan ändring av gällande bestämmelser.Socialutskottet ville fästa uppmärksamheten på att förföljelseuppstod på samma sätt på olika håll i väriden mot många gmpper människor. Detvar därför viktigt att ha en allmän beredskap för att vid behov kunna agera förmänniskor som var i behov av en på gmnd av förföljelse i sitt hemland.Utvecklingen i andra länder måste av dessa skäl följas noga. Socialutskottetutgick från att regeringen följde såväl tillämpningen av utlänningslagstiftningensom utvecklingen i länder där politisk förföljelse förekom eller kunde befarasuppstå. Av det anförda följde enligt socialutskottets mening att det ocksåankom på regeringen att ta de internationella initiativ som visade sigpåkallade för att lösa homosexuellas flyktingproblem. ansåginte att det fanns behov av något uttalande i den frågan. Socialförsäkringsutskottetansåg vid sin behandling under föfra årets (se SfU 1987/88:27) avmotionsyrkanden om ett klargörande i utlänningslagen av att homosexuellaomfattades av flyktingbegreppet och om behovet av intemationella initiativ ifrågan om homosexuella flyktingar, inte att det fanns skäl för attuttala annan uppfattning i fråga om möjligheten att bereda homosexuella skyddmot förföljelse och om behovet av intemationella initiativ än vad som gjorts isocialutskottets nämnda betänkande. Utskottetvidhåller sin tidigare uppfattning att homosexuella som förföljs på gmnd avsin homosexualitet kan beredas skydd med tillämpning av gällande bestämmelseroch att någon ändring i dessa därför inte behövs. Utskottetanser inte heller att det finns skäl för att uttala an nan uppfattning i fråga om behovet av intemationella initiativ än vad som gjordes i socialutskottets nämnda betänkande. Med det anförda avstyrkerutskottet bifall till motion Sf524 . 1988/89: SfU 19 Ifråga om möjligheterna att ge asyl till s. k. krigsflyktingar anser utskotteti likhet med vad som anförts i propositionen (s. 77) att det inte är lämpligtatt ytterligare utvidga den starka rätt till skydd i som asylreglemaär avsedda att garantera och att en annan sak är att många utlänningar ändåbör beviljas uppehållstillstånd i just därför att förhållandena ihemlandet är sådana att uppehållstillstånd bör beviljas av humanitära skäl.Utskottet avstyrker därför bifall till motionema S05 yrkande 10 och S06yrkande 2. Iolika sammanhang har upprepade gånger framhållits att prövning av enasylsökandes skäl måste göras i varje enskilt fall. Utskottet utgår från att såsker även beträflFande den som uppger sig vara krigsvägrare och avstyrkerbifall till motion S02 yrkande 1. RuneBacklund m. fl. anför i motion S04 att vårt engagemang utomlands bör öka så attvi på ett aktivare sätt genom våra beskickningar hjälper människor i akut behovav skydd samt att detta kan ske genom en utökning av flyktingkvoten.Motionärema begär ett tillkännagivande härom (yrkande 3). Utskottetbehandlade motioner om höjning av flykfingkvoten senast i sitt av riksdagengodkända betänkande 1988/89: SfU 17.