bet · GC01JuU19 · 1988-12-31 00:00:00 — Tillgmnd för övriga förslag i propositionen ligger huvudsakligen en rapport fråndomstolsverket om ADB-hantering av rättshjälpsärenden m. m. (DV rapport1987:11). Rapporten innehåller också förslag om hur rättshjälpensadministration bör vara organiserad. Rapporten har remissbehandlats. Ipropositionen tas först upp frågor om adrriinistration och beslutsbefogenheterinom rättshjälpssystemet. Det föreslås att domstolens befattning medrättshjälpsfrågor skall upphöra i och med att den rättsliga angelägenhetenavgörs. Fastställande av avgifter, avräkning med den rättssökande och andrauppgifter av administrativ natur skall sålunda fortsättningsvis inte göras avdomstolen utan av en särskild myndighet med användning av ADB-teknik. , rättshjälpsmyndigheten, skall ersätta rättshjälpsnämnderna ochföreslås bli lokaliserad till . Myndighetens beslut skall kunnaöverklagas till en särskild rättshjälpsnämnd, som knyts tillrättshjälpsmyndigheten. Ipropositionen tas vidare upp ett par frågor om rätten tid allmän rättshjälp.Det föreslås att allmän rättshjälp skall kunna beviljas i fastighetstvister isådana fall där den rättssökandes egna kostnader i tvisten har uppgått till ettså högt belopp att kostnaderna inte längre täcks av hans rättsskyddsförsäkring.Det föreslås också att möjligheterna att få allmän rättshjälp utvidgas iärenden om ersättning till patienter för behandlingsskador ochläkemedelsskador. Delagändringar som avser rätten till allmän rättshjälp i fastighetstvister ochpatientskadeärenden föreslås träda i kraft . Övriga lagändringar som är en följd av den föreslagna omorganisationen föreslås träda i kraftden dag regeringen bestämmer. Beträffandebeslutsbefogenheter gäller enligt nuvarande system att det är domstolen sombeslutar i frågor om allmän rättshjälp i ärenden som handläggs vid domstolen.Vidare har advokater och deras biträdande jurister rätt att på egen handbevilja allmän rättshjälp i vissa familjerättsliga angelägenheter. 1 övrigtbeviljas allmän rättshjälp av rättshjälpsnämnd. I fråga om rättshjälp genomoffentligt biträde är huvudprincipen att beslut fattas av den myndighet somhandlägger det ärende vari biträde kan förordnas. Undantagen är att länsrättbeslutar om offentligt biträde i ärenden hos socialnämnd och att motsvarandebeslut i utlänningsärenden fattas av rättshjälpsnämnd. Ipropositionen förordas (s. 1315) att huvuddragen i den nuvarande 1988/89:JuU 19 ordningen bibehålls. Vad gäller domstols befattning med ett rättshjälpsärendeföreslås dock att den skall upphöra i och med att den rättsliga angelägenhetenavslutas; vad som därefter återstår i rättshjälpshänseende föreslås i ställetbli utfört centralt med hjälp av ADB. Imotiveringen till förslaget åberopas att nuvarande ordning innebär attdomstolarna i onödan tvingas syssla med uppgifter av rent ekonomiadmi-nistrativnatur, såsom att fastställa den rättssökandes avgifter för rättshjälpen, göraavräkning, ombesörja utbetalningar från staten samt bevaka att betalning tillstaten sker. Dessa uppgifter bör enligt justitieministern i stället utförascentralt av en förvaltningsmyndighet. ADB-hanteringenskall enligt propositionen i ett första skede ske centralt för att därefterdecentraliseras i takt med att domstolarna utmstas med egna datorer. Avsiktenär att systemet sedan skall få en stmktur där registrering och viss bearbetningkan ske lokalt och övrig bearbetning centralt. 1propositionen föreslås att rättshjälpsmyndigheten skall ersätta de nuvarandefyra rättshjälpsnämnderna. Myndigheten föreslås bli lokaliserad till . Ifråga om fullföljdsordningen föreslås att beslut i rättshjälpsärenden avrättshjälpsmyndigheten och andra förvaltningsmyndigheter skall kunna överklagastill en rättshjälpsnämnd. Denna nämnd skall ersätta den . Utskottetdelar justitieministerns uppfattning att det har både organisatoriska ochekonomiska fördelar att avlasta domstolarna sådana rättshjälpsuppgifter avnärmast kameral natur som nämnts ovan. Dessa uppgifter kan somjustitieministern föreslår i stället lämpligen utföras av en centralrikstäckande myndighet. En sådan ordning skulle också ligga i linje med vadutskottet tidigare uttalat om att verksamheten vid domstolarna så långt möjligtbör koncentreras till uppgifter av rent dömande karaktär. Utskottethar inte heller i övrigt något att erinra mot den nu behandlade delen avregeringens förslag. Ipropositionen föreslås att möjligheterna till allmän rättshjälp utvidgas ifastighetstvister och i ärenden om patient- och läkemedelsskador. Vadförst gäller fastighetstvister får enligt 8 § första stycket 9 RHL ägare ellertidigare ägare av en fastighet eller byggnad inte beviljas allmän rättshjälp iangelägenhet som avser fastigheten eller byggnaden om ägaren har eller borde hahaft rättsskyddsförsäkring eller annat liknande rättsskydd som omfattarangelägenheten. Enrättsskyddsförsäkring kan tecknas i flertalet försäkringsbolag och ingår somett obligatoriskt moment i villa- och fritidshusförsäkringar.Försäkringsskyddet är i regel maximerat på så sätt att från en enskildförsäkring utgår högst ett visst belopp, vanligen . Motgällande ordning har riktats kritik från olika håll. Utgångspunkten har varit att möjligheterna till rättshjälp är för begränsade i sådana fastig- 14 hetstvister där denrättssökandes kostnader kan uppgå till betydande be- 1988/89: JuU19 lopp, t.ex.i miljömål och mål om mögelskadade hus. Frågan behandlades av utskottet isamband med de ändringar i RHL som genomfördes . Gällande ordningansågs inte tillfredsställande, och uppdrog åt regeringen attsnarast återkomma med förslag till erforderliga lagändringar (prop. 1987/88:73,JuU 21, rskr. Ilinje härmed föreslås nu i propositionen som ett undantag från vad som gällerenligt 8 § första stycket 9 RHL - att allmän rättshjälp skall kunna beviljas isådana fastighetstvister där rättsskyddsförsäkringen inte räcker för att betaladen rättssökandes egna kostnader. Det gäller den del av den rättssökandeskostnader som överstiger tre basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.Beräkningen skall ske med utgångspunkt i det basbelopp som gällde året innanrättshjälp begärdes; för en ansökan som ges in blir gränsendärmed . Ocksåi fråga om möjligheterna till allmän rättshjälp i patientskadeärenden uttaladeriksdagen att gällande ordning inte var tillfredsställande och attRHL därför borde ändras. Ipropositionen föreslås nu att utrymmet vidgas för allmän rättshjälp iangelägenheter som rör ersättning till en patient för behandlingsskada ellerläkemedelsskada. Vid prövningen av en rättshjälpsansökan i sådana ärendenskall enligt förslaget särskild hänsyn tas till den rättssökandes personligaförhållanden. Bestämmelsen föreslås bli införd i en ny paragraf (8 a §) i RHL. Utskottetkan konstatera att de av regeringen sålunda föreslagna ändringarna tillgodosersyftet med uttalanden om behovet av utvidgademöjligheter till allmän rättshjälp i vissa fastighetstvister ochpatientskadeärenden. Den lagtekniska utformningen av förslaget i nu behandladedelar föranleder ingen erinran från utskottets sida. Andrafrågor om den allmänna rättshjälpens tillämpningsområde m. m. Imotion Ju4I0 ifrågasätts om inte möjlighetema till rättshjälp vid bodelning ärför begränsade. Motionärerna åberopar speciellt att kvinnor efter att havarit ekonomiskt förfördelade i äktenskapet inte heller har ekonomiskaresurser att efter en äktenskapsskillnad åstadkomma en tillfredsställande ochrättvis bodelning. Reglerom makars ekonomiska förhållanden - bl. a. om bodelning -finns iäktenskapsbalken, som trädde i kraft den (prop. 1986/87:1, LU18, rskr. För samboförhållanden finns regler om bodelning i lagen(1987:232) om sambors gemensamma hem, som trädde i kraft medäktenskapsbalken. Innehålleti regler om bodelning som innebar flera nyheter har varit föremål för behandling i vid ett par tillfallen efter ikraftträdande. avslog två motioner i vilka hade föreslagits vissa ändringar i dessa regler. 1 en av motionerna ansågs att reglerna i några hänseenden var sådana att de , ensidigt gynnar denekonomiskt starkare maken, dvs. i allmänhet mannen. 1988/89: JuU 19 Vidbehandlingen av motionema erinrade lagutskottet om att reglerna iäktenskapsbalken har tillämpats i föga . Enligt lagutskottet varerfarenheterna av den praktiska tillämpningen än så länge begränsade, och utskottetansåg sig därför sakna ett tillfredsställande underlag för att bedöma omändringar i regelsystemet var påkallade. uttalade att tiden kundevara mogen för en utvärdering av den nya äktenskapslagstiftningen, ochutskottet noterade att ämnade ta initiafiv till en sådanutvärdering (1988/89:LU22 s. 18). Reglernaom allmän rättshjälp vid bodelning har ändrats , senastförra året (prop. 1987/88:73, JuU 21, rskr. Sammanfattningsvis kanutvecklingen sägas ha inneburit en alltmer långtgående begränsning av utrymmetför allmän rättshjälp vid bodelning. Efterden ändring som gjordes får allmän rättshjälp i ärende om bodelningbeviljas endast om det med hänsyn till boets beskaffenhet och makarnas ellersambomas personliga förhållanden finns särskilda skäl för rättshjälp (9 §första stycket 7 RHL). Biträde får inte förordnas i ärenden om bodelning medundantag för ärenden som rör av bodelning (20 § andra stycket RHL). proposition som låg till gmnd för förra årets ändringar i RHL (prop.1987/88:73) anfördes (s. 35) att statens kostnader för rättshjälp ibodelningsärenden har ökat kraftigt. Enligt departementschefen var det interimligt att en så stor del av de begränsade resurser som står till buds pårättshjälpsområdet skall läggas ner på angelägenheter som rör fördelningenmakar emellan av deras privata egendom. Departementschefen ansåg därför attytteriigare inskränkningar måste göras och att framför allt en omfördelningborde ske så att rättshjälp kommer i fråga bara i de situationer där det ärbefogat med hänsyn till rättshjälpens gmndläggande syfte, nämligen att stödjapersoner som inte har råd att betala kostnaderna i en rättslig angelägenhet. Ilagstiftningsärendet behandlade utskottet en motion i vilken riktades kritikmot att det enligt propositionen skulle krävas särskilda skäl för allmänrättshjälp i ärenden om bodelning mellan makar. Detta innebar enligtmotionärerna en restriktivitet som kunde leda till att bodelningar skulleklandras i större utsträckning . Vidare framhölls att biträde ivissa situationer borde kunna förordnas också i bodelningsärenden. Utskottet som avstyrkte bifall till motionen förklarade sig dela departementschefensinställning att möjligheterna till rättshjälp i bodel-niiigsärenden bordebegränsas till förmån för ökade möjligheter att stödja personer som inte harråd att betala kostnaderna i en rättslig angelägenhet. Enligt utskottets meningutgjorde kravet på särskilda skäl en rimlig nivå för en sådan begränsning, ochutskottet ansåg att kravet borde innebära att rättshjälp skulle komma attbeviljas endast i fall där det föreligger ett verkligt behov av rättshjälp.Vidare erinrade utskottet om tidigare uttalanden enligt vilka etträttshjälpsbiträde i mål om äktenskapsskillnad anses vara i viss utsträckningberättigat till ersättning också för arbete som han lagt ned på en bodelning,nämligen under fömtsättning att en lösning av 1988/89: JuU19 bodelningsfråganhaft betydelse för målet i övrigt. Utskottet framhöll att någon ändringhärvidlag inte åsyftades och att detta var värdefullt, eftersom rättsligtbistånd i den formen kan vara av särskild betydelse för många av dem som leverunder enkla förhållanden men som behöver hjälp för att lösa en bodelningsfråga(JuU 1987/88:21 s. 29). Utskottetanser sig inte nu ha anledning att frångå den principiella inställning somutskottet sålunda givit uttryck för när det gäller i vilken utsträckning somrättshjälp bör kunna beviljas i bodelningsärenden. Enligt utskottets mening kandet emellertid finnas anledning att närmare studera humvida den nya regleringeni RHL i den praktiska tillämpningen kan ha medfört en i något hänseendealltför restriktiv bedömning av behovet av rättsligt bistånd ibodelningsärenden. Sådana överväganden kan lämpligen ske i anslutning till denutvärdering av äktenskapslagstiftningen som enligt vad sagts harfömtskickats. Meddessa uttalanden avstyrker utskottet bifall till motion Ju410. Möjligheternaför en näringsidkare att få allmän rättshjälp är begränsade på så sätt att ennäringsidkare inte får beviljas rättshjälp, om det inte med hänsyn tillverksamhetens art och begränsade omfattning, näringsidkarens ekonomiska ochpersonliga förhållanden och omständigheterna i övrigt finns skäl för rättshjälp(8 § första stycket 3 RHL). Imotion Ju417 förordas en liberalare praxis när det gäller rättshjälp för sådanasmåföretagare som är att likställa med löntagare. Fråganom ökade möjligheter för näringsidkare att få allmän rättshjälp har varit enregelbundet återkommande fråga för utskottet sedan RHL trädde i kraft. Senastvar den aktuell i samband med behandlingen av förra årets förslag tilländringar i RHL (prop. 1987/88:73, JuU 21, rskr. då behandlade propositionen (s. 43) redovisade departementschefen atträttshjälpskommittén i ett av sina betänkanden hade undersökt tillämpningen avbestämmelsen om rättshjälp för näringsidkare, och att kommittén därvidkonstaterat att näringsidkare beviljades rättshjälp i den utsträckning som hadefömtsatts. Vidare nämnde departementschefen att det under remissbehandlingen avrättshjälpskommitténs betänkande hade framförts krav på att näringsidkareoftare borde komma i fråga för allmän rättshjälp. Med hänvisning till attbegränsade resurser stod till buds förklarade sig departementschefenemellertid inte vara beredd att föreslå några ändringar i detta hänseende. 1propositionen framhölls också (s. 97) att det vid prövningen av om ennäringsidkare skall beviljas allmän rättshjälp bör göras en helhetsbedömningav den rättssökandes situation, och för att markera detta tydligare föreslogsen redaktionell ändring i lagtexten. Vidare uttalades att det även ifortsättningen skulle vara möjligt för näringsidkare att beviljas allmänrättshjälp under fömtsättning att de har en sådan ekonomisk situation att dekan jämställas med löntagare i vanliga inkomstlägen. Utskottet,som med propositionen behandlade bl.a. en mo- 1988/89: JuU19 tion medsamma innehåll som den nu aktuella, ansåg att det fanns skäl att ansluta sigtill vad departementschefen med åberopande av rättshjälpskommitténs slutsatserhade uttalat om möjligheterna för näringsidkare att beviljas allmän rättshjälp.De närmare synpunkter härvidlag som hade redovisats i propositionen var enligtutskottets mening ägnade att i väsentlig mån tillgodose syftet med de dåaktuella motionerna (JuU 1987/88:21 s. 30). Utskottetär alltjämt av denna uppfattning, och något sådant uttalande av somföreslås i motion Ju4l7 kan utskottet inte förorda. 1motion Ju418 tas upp frågan om möjligheterna för en uppfinnare att få allmänrättshjälp för ansökan om patent. En sådan möjlighet skulle enligt motionärengöra det lättare för uppfinnaren att skydda och exploatera sin uppfinning samtäven innebära bättre och mer underbyggda patentansökningar. Genompatent får en uppfinnare ensamrätt att ekonomisktutnyttja sin uppfinning. Det är patent- och registreringsverket som prövar enansökan om patent. Verkets beslut i patentärenden kan överklagas tillpatentbesvärsrätten och beslut av patentbesvärsrätten kan överklagas tillregeringsrätten. Enligt6 § första stycket RHL är en av förutsättningarna för att allmän rättshjälpskall kunna beviljas att det är fråga om en rättslig angelägenhet. Termen harvaks för att markera att rätten till allmän rättshjälp inte är begränsad tillärenden som handläggs inför domstolar och andra myndigheter utan också skallkunna utgå i vissa utomprocessuella förfaranden. Men den innebär naturligtvissamtidigt en begränsning till avgöranden av just rättslig natur. Fråganom humvida en ansökan om patent är en rättslig angelägenhet i RHL:s meningprövades av i ett beslut (beslutsnummer321/78). I beslutet vari ansökan om allmän rättshjälp avslogs yttradenämnden följande. Denallmänna rättshjälpen är avsedd att tillgodose behovet av juridiskt bistånd irättsliga angelägenheter. Det skulle strida mot gmnderna för RHL att genom denallmänna rättshjälpen bekosta teknisk utveckling och beskrivning av enuppfinning samt utredning om uppfinningens patent-barhet. Ansökan om patentinnehåller visserligen rättsliga moment men är i huvudsak av teknisk karaktär.Ett ärende om ansökan om patent kan därför inte anses vara en sådan rättsligangelägenhet i vilken det kan komma i fråga att bevilja allmän rättshjälp. Detbehov av bistånd som föreligger i dessa ärenden bör tillgodoses på annat sätt.Styrelsen för teknisk utveckling (STU) biträder för övrigt redan uppfinnareenligt vad som upplysts i ärendet. Fråganom rättshjälp för ansökan om patent har varit föremål för behandling i riksdagen.Vid /79 yrkades i en motion att jg skulle ändra RHLså att den skulle bli tillämplig på ansökan om 1988/89: JuU 19 patent.Utgångspunkten för motionsyrkandet var det ovan redovisade avgörandet . Påförslag av utskottet avslogs motionen av (JuU 1978/79:30 s. 57).Utskottet uttalade att som en allmän utgångspunkt vid bedömningen avmotionsförslaget gällde att rättshjälpens karaktär av social förmån gör detnödvändigt att uppställa vissa gränser för rättshjälpens tillämpningsområde.Utskottet konstaterade därefter att de rent rättsliga inslagen i ärenden ompatentansökningar är relativt begränsade. Vidare åberopade utskottet denomständigheten att STU lämnar ett omfattande ekonomiskt stöd åt uppfinnare ibl. a. sådana hänseenden som avsågs i motionen. Enligtförordningen (1978:571) om statligt stöd till teknisk forskning, industrielltutvecklingsarbete och uppfinnarverksamhet kan stöd utgå till bl. a. uppfinnarei form av bidrag eller lån. Till uppfinnarverksamhet kan stöd utgå även i annanlämplig form såsom genom stipendier eller pris. Enligt förordningen (1979:113)med instmktion för STU åligger det styrelsen att planera och fördela statligtstöd till uppfinnarverksamhet samt ge råd åt uppfinnare och förmedla resultatav forskning och utvecklingsarbete till kommersiellt utnyttjande. Som en fömtsättningför att ekonomisk hjälp skall komma i fråga gäller bl. a. att STU gjort enpositiv bedömning av uppfinningens patenterbarhet och möjligheterna tillkommersiellt utnyttjande. Utskottet vill först framhålla att det är enangelägen uppgift för statsmakterna att på olika sätt främja uppfinnare ideras verksamhet. Detta har för sin del uttalat tidigare, bl. a. isamband med att det infördes en möjlighet att pantsätta patent(prop. 1987/88:4, LU 11, rskr. 39; se även t.ex. NU 1981/82:51 s. 49ffoeh därgjorda hänvisningar). När det gäller stöd till uppfinnare i det hänseende somavses i motionen finns som framgått möjligheter att genom STU fåekonomiskt bistånd utanför rättshjälpssystemets ram. Med hänsyn härtill och medbeaktande av de allmänna principer för samhällets rättshjälp som utskottetåberopade vid sitt tidigare ovan redovisade ställningstagande är utskottetinte berett att ställa sig bakom önskemålet i motion Ju4l8. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motionen. Årenden enligt deneuropeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna Imotion förordas en mer generös inställning när det gäller möjligheternaatt få allmän rättshjälp i ärenden om klagomål enligt den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de gmndläggandefriheterna. Enligt motionärerna har i praxis intagits en restriktiv hållningtill rättshjälp i dessa ärenden. I motionen åberopas att det saknas anledningatt behandla klagomål enligt på samma sätt som andrautlandsärenden, eftersom det föreligger en principiell skillnad mellan deorgan som behandlar dessa klagomål och utländska myndigheter som handläggerärenden med tillämpning av sin egen lagstift- Motionärema menaratt klagomålen enligt bör 1988/89: JuUl9 ses som ettfullföljande av en procedur i . Vidare är det enligt motionärerna värtatt notera att deltar i utseendet av dem som sätts alt avgöra ärendenenligt konventionen. Allmänrättshjälp får enligt RHL i princip inte beviljas i angelägenhet som skallprövas eller på annat sätt behandlas utomlands. Undantagsvis kan sådan hjälpbeviljas under fömtsättning att den rättssökande är bosatt här i landet och detföreligger särskilda skäl för rättshjälp (8 § första stycket 1 RHL). Iförarbetena till RHL uttalades (prop. 1972:4 s. 244) att rättshjälp i principinte bör kunna lämnas vare sig svenska medborgare eller andra när det gällerangelägenheter som behandlas utomlands. Def framhölls dock att detundantagsvis borde kunna komma i fråga att lämna rättshjälp i sådanaangelägenheter. Ipraxis har bestämmelsen rörande angelägenhet som behandlas utomlandstillämpats så att sakens särskilda beskaffenhet varit utslagsgivande för fråganom rättshjälp skall beviljas eller ej. 1 flera fall har hänvisats till denrättssökandes personliga förhållanden. I de fall där rättshjälp har beviljatskan två gmpper urskiljas. Den ena gmppen gäller ärenden som rör statusfrågor,dvs. frågor om äktenskapsskillnad, vårdnad om barn, medborgarskap m. m. Denandra gmppen utgörs av ärenden med humanitärt inslag, t.ex. ärenden som gälltskadestånd på gmnd av nazistisk förföljelse eller återförening avfamiljemedlemmar. som behandlade frågan i betänkandet (SOU 1984:66) Denallmänna rättshjälpen - syntes det beträffande rättshjälp i angelägenhetutomlands ha utvecklats en sträng praxis, och kommittén ansåg atl det därförinte förelåg anledning att överväga ytterligare inskränkningar. Mot bakgmnd avkravet på besparingar i utredningens direktiv förklarade kommittén dock att detå andra sidan inte heller kunde bli fråga om att utvidga rätten till rättshjälpi sådana ärenden. Fråganom allmän rättshjälp i ärenden enligt har varitföremål för prövning. Vidriksmötet /76 behandlade en liknande motion som den nu aktuella.Utskottet redogjorde då för för de mänskliga rättigheternaoch för behandlingen av sådana ärenden i kommissionen och i domstolen. Efteratt ha redovisat den praxis som utvecklats i fråga om att bevilja rättshjälp iärenden som prövas utomlands konstaterade utskottet att möjligheterna tillrättshjälp i ärenden om åsidosättande av mänskliga rättigheter ochgmndläggande friheter inte var så begränsade som förmodals i den motion somutskottet då behandlade. Utskottet ansåg emellertid alt det vid tillämpningenkunde uppkomma avvägningsproblem som det fanns anledning alt överväga i denallmänna översyn av rätlshjälpssyslemel som pågick vid den liden (JuU1975/76:17 s. 20-22). Ocksåvid 1978/behandlade en motion om rättshjälp i angelägenhet som behandlas utomlands. I motionen förorda des mot bakgmnd av kravet på särskilda skäl för rättshjälp i sådana ärenden generösare principer för rättshjälp då behovet uppstått på gmnd av felaktigt handlande av en svensk myndighet. till sina tidigareuttalanden och tillade att tillämpningen av regeln om 1988/89: JuU 19rättshjälp i utlandsärenden, liksom andra problem i sådana ärenden, bordeuppmärksammas i den översyn av rättshjälpssystemet som utskottet förordade(JuU 1978/79:30 s. 55-57). Senastfrågan prövades av var , då i samband medbehandlingen av regeringens förslag till ändringar i RHL avslog en motion medsamma innehåll som den nu aktuella. Utskottet som avstyrkte bifall till motionen konstaterade att del i praxisuppenbarligen hade inlagils en restriktiv hållning när del gällt att beviljarättshjälp i utlandsärenden och att en sådan utveckling också låg i linje meduttalandena i förarbetena till RHL om all rättshjälp i dessa fall skall komma ifråga endast undanlagsvis. Enligt utskottets mening kunde det dock finnasanledning framhålla att det är väl förenligt med gällande rätt all rättshjälpbeviljas i ärenden som visserligen skall handläggas utomlands men där detföreligger starka humanitära skäl för den rätlssökande att få sin sak prövad,något som enligt utskottets mening inte sällan kan vara fallet vid klagomålenligt (JuU 1987/88:21 s. 33).