bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Förslaget kan däremot inte anses ha till syfte attinkräkta på den fria opinionsbildningen (se prop. s. 9) eller att hindra annanverksamhet som är av betydelse för samhället och enskilda och som utövas av t.ex. fackliga och andra ideella organisationer. Typiskt sett torde det inteheller förhålla sig så att rätten till fri opinionsbildning eller ideellverksamhet utnyttjas för angrepp på företagshemligheter. Sådana angrepp skerofta i det fördolda och för att ge en näringsidkare konkurrensfördelar på en-annans bekostnad. Det torde därför höra till undantagsfallen att det ipraktiken uppkommer några konflikter mellan intresset av att skydda enföretagshemlighet och andra väsentliga intressen. I de fall sådana konflikterkan uppkomma torde det i allmänhet röra sig om företagshemligheter som inte fåranses särskilt skyddsvärda från vare sig industrins eller samhällets sida. Idet följande görs en genomgång av bestämmelserna i förslaget till lag om skyddför företagshemligheter. Analysen syftar inte till en allmän utvärdering avförslaget i dess helhet eller till en granskning av de enskilda bestämmelsernai lagtekniskt hänseende. Avsikten är främst att undersöka hur förslagetsbestämmelser om förbud att inhämta information, tystnadsplikt m. m. förhållersig till de regler i tryckfrihetsförordningen, radioansvarighetslagen m.fl.författningar som värnar om yttrandefriheten. Vissa förslag till ändringarframläggs i syfte att tillmötesgå den framförda 6 1988/89. Det kanemellertid redan här understrykas att förslaget i proposi- 1988/89:LU30tionen inte är utformat så att det inkräktar på de rättigheter som tryckfri- Bilaga 3 hetsförordningen ger eller som följer av radioansvarighetslagen ochliknande författningar. De rättsliga fömtsättningama för den fria opinionsbildningeni massmediema kommer därför inte att påverkas av det utökade skyddet förföretagshemligheter. Utöverfrågor med anknytning till den fria opinionsbildningen behandlas i detföljande även vissa spörsmål om de skadeståndsrättsliga reglema i lagförslaget. Deförslag till ändringar som genomgången föranleder har intagits under 5 nedan. Ilagförslagets inledande paragraf ges en definition av begreppet företagshemlighet.Med företagshemlighet skall enligt 1 § förstås sådan information om affärs-eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse som näringsidkaren hållerhemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada för honom. Somnärmare framgår av propositionen (s. 13 och 34 ff.) kan i princip varje uppgifti en näringsverksamhet utgöra en företagshemlighet. Det är alltså inteuppgiftens karaktär i sig som blir avgörande för om den skyddas av lagen.Styrande blir i stället om uppgiften hålls hemlig och om ett avslöjande kanmedföra skada. Sistnämnda rekvisit medför att det ställs krav på attinformationen skall ha ett värde för näringsidkaren. I vilka avseenden skadaskall uppkomma anges inte närmare i lagmmmet. Inte heller uppställs det någrakrav på att hemlighållandet skall vara motiverat av särskilda omständigheter. Medden utformning begreppet företagshemlighet givits i I § är det tydligt attexempelvis brottsliga förfaranden inom ett företag kan utgöra information somomfattas av lagen. Denna konsekvens har också uppmärksammats i propositionen.Som exempel på företagshemligheter anges sålunda (s. 37) uppgifter om attföretag bryter mot skatte- eller miljölagstiftningen eller konkurrenslagen. Avpropositionen framgår emellertid att avsikten inte varit att alla uppgifter somen näringsidkare vill hålla hemliga skall åtnjuta skydd. Fastmera framhålls(s. 9) att mot företagens intresse av att hemlighålla information måste ställasatt det från allmän synpunkt är angeläget med ett brett och frittkunskapsutbyte och att det också är viktigt att konkurrensen inom näringslivetär effektiv. Mot företagens skyddsintresse står vidare den enskildearbetstagarens intresse av att fritt kunna utnyttja sin erfarenhet och utvecklasitt kunnande. Med skyddsintressena konkurrerar enligt propositionen ävenallmänna och enskilda önskemål om insyn, information och kontroll. Detframhålls vidare att skyddet för företagshemligheter inte får sträcka sig så långtatt det hotar den fria opinionsbildningen. Konfliktenmellan de delvis motstridiga intressen som gör sig gällande på området har i propositionen lösts på bl. a. det sättet att skadeståndsan svaret enligt 4-7 §§ för utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet 82 inträder endast närutnyttjandet eller röjandet är obehörigt. Som exempel 1988/89:LU30 på när ett utnyttjandeeller röjande inte är obehörigt nämns i speeialmo- Bilaga 3 tiveringen (s. 45) fall dådet föreligger ett uttryckligt eller tyst medgivande från näringsidkarens sidaeller då uppgifter lämnas ut i enlighet med Som obehörigt skall inte heller anses att en arbetstagare enligt22 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet lämnar överinformation till en ledamot i styrelsen för sin arbetstagarorganisation.Som ytterligare exempel framhålls (s. 37) det fallet att någon inför enmyndighet eller annat behörigt organ avslöjar ett olagligt förhållande inomett företag. I 7 § andra stycket lagförslaget har intagits en särskildbestämmelse om att det inte skall anses som obehörigt när någon utnyttjar ellerröjer en företagshemlighet som han själv eller någon annan före honomfått del av i god tro. En begränsning i skyddet ligger också däri att enligt vad som uttalas i propositionen (s. 13) enbart uppgifter som kananses så väsentliga för näringsverksamheten att ett röjande skulleförändra konkurrensförmågan i negativ riktning bör Sombegreppet företagshemlighet definierats i lagförslagets inledande paragraf ärdet i och för sig förståeligt att man i den allmänna debatten uppfattatpropositionen såsom innebärande ett hinder mot att brottsliga förfaranden ochandra allvarliga missförhållanden inom näringslivet bringas tillallmän kännedom och att man därvid förbisett de begränsningar avtillämpningsområdet som vissa andra bestämmelser innebär. Ett tungt vägandeskäl för att lagen i systematiskt hänseende bör utformas på det sätt somföreslås är att det knappast går att i lagtext bestämma begreppetföretagshemlighet så att det dras en klar och ändamålsenlig gräns mellan sådaninformation som bör åtnjuta skydd och sådan som fritt bör få avslöjas. Det fårdärför godtas att begreppet företagshemlighet ges en vidsträckt innebörd. Istället bör det skapas andra garantier för att skyddet för företagshemligheterinte blir för långtgående. Uttalandena i motionema och den allmänna debattenvisar att inskränkningarna i skyddet inte betonats tillräckligt ilagförslaget. Begränsningama av lagens tillämpningsområde behöver därförförtydligas och ges en klarare framtoning. Sålunda bör det slås fast ilagtexten vad som motivledes anförs i propositionen, nämligen att endastinformation som är av betydelse för ett företags konkurrensförmåga skallåtnjuta skydd som företagshemlighet. Vidare bör det redan i lagens inledandebestämmelser tas in en föreskrift om att lagen gäller endast obehöriga angrepp påföretagshemligheter. 1 anslutning till en sådan bestämmelse bör klargöras attskyddet för företagshemligheter inte innebär något hinder mot att arbetstagareoch andra avslöjar allvarliga missförhållanden inom ett företag. Enundantagsbestämmelse med sistnämnda innebörd bör i första hand ta sikte på förhållanden som innefattar brottsliga gämingar. Också andra missförhållanden inom ett företag bör emellertid kunna bringas i offentlig hetens ljus. Det kan röra sig om förfaranden från företagets sida som - utan att vara kriminaliserade innebär att gällande regler åsidosätts i väsentliga avseenden och som kan medföra ingripanden från det allmän nas sida i form av föreskrifter, förbud m.m. Det kan emellertid också 3 handla om företeelser somav annan anledning framstår som klart otillbör- 1988/89:LU30 liga ellerklandervärda. Som exempel kan nämnas att ett företag utan att Bilaga 3 någondärigenom kan lastas för brott överträder bestämmelserna i arbetsmiljölageneller miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sina anställda eller dekringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget i strid medmarknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftningen tillhandahåller konsumenternahälsofarliga eller andra uppenbart otjänliga produkter. I fall av angiven artfinns det ett starkt allmänt intresse av att förhållandena kan rättas till.Också för näringslivet är det av betydelse att missförhållanden inte fårfortsätta opåtalade. Att en näringsidkare sätter sig över olika föreskriftermedför nämligen som regel att han bereder sig fördelar som konkurrentema intehar och leder därigenom till en snedvridning av konkurrensförhållandena. Ettavslöjande av missförhållanden inom ett företag bör självfallet kunna skeinför en myndighet, t. ex. polismyndigheten i orten, ,yrkesinspektionen eller miljö- och hälsoskyddsnämnden. Något krav på attmyndigheten i fråga skall ha behörighet att handlägga just den aktuella fråganbör inte uppställas utan det får räcka med att myndigheten i allmänhet har attbehandla sådana spörsmål. Även inför andra behöriga organ än myndigheter börett avslöjande kunna ske. Exempelvis bör en anställd kunna vända sig tillskyddsombud och andra fackliga förtroendemän när det gäller missförhållandeninom företaget. Vidare bör det vara möjligt för en person vare sig han äranställd eller ej att gå utanför den angivna kretsen för att väcka den allmännaopinionen i en fråga. En sådan möjlighet får givetvis inte utformas så att denkan utnyttjas för att ge en konkurrerande näringsidkare hemliga uppgifter. Utanrisk för skadeståndsansvar bör man däremot kunna lämna upplysningar tillmassmedier eller till ideella organisationer som bmkar agera i frågor av denaktuella arten. Det kan exempelvis vara befogat att förhållanden som innebärrisker för miljön får uppenbaras för olika miljörörelser. Även på andra sättbör man få försöka rikta allmänhetens uppmärksamhet på ett missförhållande,t.ex. i samband med demonstrationer och möten. I sammanhanget kan påpekas atten möjlighet att vända sig till massmediema är särskilt betydelsefull föranställda och andra som är bundna av avtalade tystnadsplikter. Enligt vad somnärmare redovisas senare torde de inte omfattas av denmeddelarfrihet som gäller för de flesta andra gmpper i samhället. Enarbetstagare kan därför inte utan risk för skadeståndsskyldighet lämnauppgifter till dagspressen om missförhållanden i företaget. Enbestämmelse som medger att missförhållanden får avslöjas bör omfatta både densom utnyttjar eller röjer hemligheten och den som anskaffar hemligheten. Enannan ordning skulle nämligen få till följd att den som behörigen lämnar ut enuppgift går fri medan den som tar emot uppgiften kan ådra sig ansvar förolovlig befattning med företagshemlighet enligt 3 §. 1vissa fall kan situationen tänkas vara den att flera företagshemligheter har anknytning till ett missförhållande i företaget. För att röjandet inte skall anses som obehörigt i sådana fall bör det inte få omfatta fler hemlig heter än vad som oundgängligen krävs för att missförhållandet skall kunna 84 avslöjas, över huvud tagetbör det uppställas ett krav på att ett röjande av 1988/89:LU30 en företagshemlighetfår ske endast i den mån det behövs för att ett Bilaga 3 missförhållande skallkunna bringas till allmän kännedom. Vidare bör det krävas att missförhållandetstår i något så när rimlig proportion till värdet av företagshemligheten förnäringsidkaren. Det kan alltså inte vara tillåtet för någon att röja en förnäringsidkaren betydelsefull hemlighet för att avslöja en bagatellartadförseelse. Endast allvarliga missförhållanden bör därför kunna föranleda att enföretagshemlighet får röjas. Omföretagshemligheter skall få röjas för att missförhållanden skall kunnaoffentliggöras måste en utgångspunkt vara att det skall finnas fog för ettavslöjande. Att någon hyser endast löst grundade misstankar bör inte ge honomrätt att röja en företagshemlighet. Det bör i vart fall krävas att hart harkännedom om vissa faktiska omständigheter som tyder på ett oacceptabelthandlande från företagets sida. Att fordra att en person skall skaffa sigvisshet om huruvida ett förfarande med hänsyn till samtliga föreliggande faktaär brottsligt eller eljest klandervärt medför å andra sidan lätt att rätten attavslöja missförhållanden blir illusorisk. En lämplig avvägning synes vara attdet efter mönster av terminologin i skall krävas skäligmisstanke om brottsligt förfarande. För att någon skall få avslöja andraförhållanden bör det krävas att de omständigheter som han känner till objektivtsett kan anses utgöra ett allvarligt missförhållande. Avslöjarens subjektivauppfattning om det moraliskt förkastliga i ett visst förfarande från företagetssida bör således inte få vara avgörande. Det ligger i sakens natur att en sådanordning ställer vissa krav på överväganden från den enskildes sida i fråga omhan riskfritt kan avslöja ett missförhållande. kan det därför varasvårt för t.ex. en anställd att avgöra huruvida företeelser inom företagetskäligen kan misstänkas utgöra brott. 1 sådana situationer ter det signaturligt att han utan att röja hemligheten rådgör med och inhämtar synpunkterfrån andra, t.ex. sina fackliga förtroendemän. Väljer han slutligen att röjaföretagshemligheten får han dock själv ta konsekvenserna av sitt handlande. 1enlighet med det anförda förordas att I § lagförslaget ändras så att endastinformation vars röjande kan leda till skada för näringsidkaren ikonkurrenshänseende skall anses som företagshemlighet. Vidare bör i en ny 2 §införas en bestämmelse om att lagen endast gäller obehöriga angrepp på enföretagshemlighet. Bestämmelsen ersätter vad som i 5 7 §§ sägs om frihet frånskadeståndsskyldighet när ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighetinte är obehörigt. Ordet obehörigen i de nämnda paragraferna kan därmed utgå. Iett andra stycke i 2 § bör vidare föreskrivas att som ett obehörigt angreppanses inte att någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hosen näringsidkare för att inför en myndighet, annat behörigt organ ellerallmänheten avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott eller somkan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse.Till 2 § bör slutligen överföras bestämmelsen i 7 § om inverkan av god tro. Närdet gäller tolkningen av vad söm enligt 2 § första stycket skall anses innebära ett inte obehörigt angrepp på en företagshemlighet torde de i propositionen gjorda uttalandena i anslutning till 5-7 §§ kunna tjäna till 85 I sammanhangetkan nämnas att det i den allmänna debatten har 1988/89:LU30 hävdats att lagenbl. a. skulle utgöra ett hinder för en arbetstagare att vid en Bilaga 3rättslig tvist med sin arbetsgivare kunna åberopa vissa uppgifter för attstyrka sin talan. Samma problem torde kunna uppkomma vid tvister mellannäringsidkare som stått i ett affärsförhållande till varandra. 1 vad mån ettröjande av en företagshemlighet i sådana situationer skall anses som ettobehörigt angrepp på en företagshemlighet får avgöras med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet. Om röjandet oundgängligen erfordras föratt en part skall kunna ta till vara sin rätt torde det dock i vart fall intekunna anses som obehörigt att han avslöjar uppgiften för sitt ombud. Det fårsedan ankomma på ombudet att bedöma om hans huvudman kan röja uppgiften vid enförhandling inför domstol. I sammanhanget kan erinras om de låt varabegränsade möjligheter som finns att hålla förhandling vid domstol inomstängda dörrar och att förordna om sekretess beträffande uppgifter i dom ochbeslut m. m. Vadgäller tillämpningen av bestämmelsen i 2 § andra stycket bör avslutningsvispåpekas att regeln inte innebär några lättnader i den tystnadsplikt som följerav sekretesslagen. En offentliganställd kan således dömas till ansvar enligtbrottsbalken om han bryter mot sin tystnadsplikt för att avslöja ettmissförhållande även om röjandet är tillåtet enligt lagen om skydd förföretagshemligheter. 2§ i det i propositionen framlagda lagförslaget innehåller bestämmelser omstraff för företagsspioneri. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL. Enligtlagrummet skall den som med uppsåt olovligen bereder sig tillgång till enföretagshemlighet dömas för företagsspioneri till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Brottet kanbegås såväl av en anställd i företaget som av en utomstående. I propositionenanges att det sätt på vilket hemligheten anskaffas i princip är utan betydelseför den straffrättsliga bedömningen (se prop. s. 15 och 38). Av andrauttalanden i propositionen framgår emellertid att gärningsmannen för att kunnastraffas för företagsspioneri måste ha utövat en aktivitet av något slag föratt komma över den information som hålls hemlig för honom. Vilket syfte somgärningsmannen haft, om han haft ekonomiska eller ideella motiv för sitthandlande, spelar inte någon roll. Om han, för att ta ett konkret exempel, avsamvetsskäl och utan tanke på egen bereder sig tillgång till ettföretags hemliga handlingar som visar att företaget har sysslat med olovlighandel med krigsmateriel skall han likafullt dömas enligt 2 § förföretagsspioneri. Detanförda ger vid handen att bestämmelsen om företagsspioneri egentligen inte riktar sig mot sättet för inhämtande av uppgifter och underrättelser. Det synes därmed vara själva anskaffandet som görs till föremål för kriminalisering. Om paragrafen ges den innebörd som har sagts, kommer den i konflikt med om anskaffarfrihet (se ovan 3.4). TF medger nämligen inte att anskaffarfriheten begränsas i vanlig lag annat än när det gäller sättet för anskaffandet (I kap. 9 § 3 TF). Härav följer att, omlagförslaget genomförs, den som berett sig tillgång till 1988/89:LU30 enföretagshemlighet i publiceringssyfte inte kommer att kunna dömas för Bilaga3 företagsspioneri. Möjligen kan han dömas till ansvar för annat brott, t.ex.stöld eller olovlig avlyssning, om han anskaffat hemligheten på ett sätt som ärkriminaliserat i annan lagstiftning. Enjämförelse mellan det föreslagna stadgandet om företagsspioneri ochbestämmelsen om spioneri i 19 kap. 5 § ger vid handen att denförra bestämmelsen utformats på likartat sätt som den . Det kan då varaav intresse att konstatera, att det i TF ansetts erforderligt med en uttryckligföreskrift om att spioneri skall bedömas enligt vanlig lag utan hinder avanskaffarfriheten. Förhållandet kan ses som en bekräftelse på att denföreslagna bestämmelsen om företagsspioneri inte får tillämpas närpubliceringssyfte föreligger så länge som TF inte uttryckligen medger det. Rentlagtekniskt kan den valda konstruktionen accepteras. Sett med utgångspunkt iintresset av att skydda företagshemligheter är emellertid den föreslagnabestämmelsen inte invändningsfri eftersom tillämpningsområdet för den ärberoende av gärningsmannens syfte. Påstår anskaffaren att han handlat ipubliceringssyfte och framstår påståendet härom som inte helt osannolikt tordehan gå fri (jfr prop. 1975/76:204 s. 130 n). Detnu beskrivna problemet med paragrafens förhållande till TF har inte närmareberörts i propositionen. I det förslag till lag om skydd för företagshemlighetersom framlades i SOU 1983:52 försökte utredningen undvika problemet därigenomatt ansvar för företagsspioneri fömtsattes inträda bara om anskaffandet skettgenom intrång eller tillgrepp, avlyssning, avläsning, avbildning, kopieringeller undersökning, vilseledande eller erbjudande om otillbörliga förmånereller annan handling av liknande slag. Enligt det förslaget utgjordes alltsåden brottsliga handlingen inte som i propositionen av själva anskaffandet utanav det sätt som kommit till användning vid anskaffandet. Utredningens förslagtill straffbestämmelse för företagsspioneri innebar att man i huvudsak höll siginom de gränser som TF ger och att bestämmelsernas tillämpningsområde därförinte blev beroende av i vilket syfte handlingen utförts. Medhänsyn till det sagda framstår det som angeläget att bestämmelsen om ansvar förföretagsspioneri bringas i bättre överensstämmelse med detyttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och därmed ges en utformning som gör detmöjligt att ingripa mot brottet oberoende av gärningsmannens eventuellapubliceringssyfte. Önskemålet tillgodoses om stadgandet omformuleras så attdet blir tillvägagångssättet som blir straffbelagt. Straffbarheten böremellertid inte som utredningen föreslagit knytas till vissa särskilt angivnametoder utan det bör vara tillräckligt att gärningsmannen kommit överföretagshemligheten på ett olovligt sätt. Avgörandeför om ett företagsspioneri skall anses föreligga bör alltså vara det sätt på vilket gärningsmannen kommit över företagshemligheten. Det räcker därför inte med att han olovligen berett sig tillgång till hemlig heten. Med beaktande av det sist sagda torde de i propositionen gjorda uttalandena kunna tjäna till ledning vid avgörandet av humvida ett olov ligt tillvägagångssätt föreligger. Straffstadgandet blir således tillämpligt om gärningsmannens tillvägagångssätt är straffbelagt enligt eller 87 någon annan lag. Exempelpå sådana kriminaliserade förfaringssätt är 1988/89:LU30 tillgreppsbrott,bedrägeri, intrång i förvar och olovlig avlyssning. Förfa- Bilaga 3 randen somenligt särskilda straffbestämmelser kan föranleda ansvar i något annat avseendeän som ett lagstridigt tillvägagångssätt, som fallet är med exempelvisbestickning, innefattar inte ett olovligt sätt enligt straffstadgandet i dessnu föreslagna utformning. Det är emellertid inte bara handlingar som ärlagstridiga enligt annan lagstiftning som omfattas av bestämmelsen. Syftet medparagrafen är att straffbelägga alla de fall då gäraingsmannen tillskansar sigen företagshemlighet på ett sätt som inte står i överensstämmelse mednäringsidkarens vilja. När t. ex. som anförs i propositionen en anställd, somhar till uppgift att sköta bokföringen i företaget, beger sig till företagetsforskningslaboratorium och där läser hemliga dokument som han inte behöver försitt arbete torde han ha förfarit på ett olovligt sätt och därmed kunna dömasför företagsspioneri. Liksom när det gäller förslaget i propositionenfömtsätter lagmmmet att gämingsmannen utövar en aktivitet. Att någon av entillfällighet får reda på en företagshemlighet skall således inte medföraansvar. Ianslutning till det anförda bör framhållas att den ovan föreslagna bestämmelseni 2 § andra stycket om avslöjanden av brottsliga gämingar m.m. inte ärtillämplig vid företagsspioneri. Den som gör sig skyldig till företagsspioneriskall således fällas till ansvar härför oavsett om han begått gärningen i syfteatt avslöja ett brottsligt förfarande av en näringsidkare. En fömtsättninghärför är dock att hans handlande bedöms innefatta ett obehörigt angrepp enligt2 § första stycket. En annan sak är att den som gjort sig skyldig tillföretagsspioneri kan vara oförhindrad att bringa ett missförhållande ioffentlighetens ljus i enlighet med reglema i andra stycket. I2 § andra stycket (propositionens lagförslag) föreskrivs att ansvar förföretagsspioneri inte skall ådömas om gäraingen är belagd med strängare straffi . I andra fall är avsikten att bestämmelsen om företagsspioneriskall tillämpas före straffstadgandena i . Med en sådan utformningskall enligt departementschefen det föreliggande konkurrensproblemet elimineras.I propositionen framhålls vidare att en konkurrenssituation mellanföretagsspioneri och dataintrång inte är utesluten. Straffbestämmelsen idatalagen (1973:289) rörande dataintrång föreslås därför utbyggd så attdataintrång skall anses föreligga endast om brottet inte är straffbart enligtbl. a. lagen om skydd för fö.etagshemligheter. Med anledning av vad som sålundaanförts i propositionen kan anmärkas att konkurrens också kan tänkas uppkommamellan företagsspioneri och gärningar som är straffbelagda i vissa andraförfattningar. Företagsspioneri kan t. ex. begås genom att någon olovligenkopierar en upphovsrättsligt skyddad handling. 1 sådana fall tordekonkurrensfrågan få lösas på sedvanligt sätt med tillämpning av allmännaregler.