bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Men det är inte fråga om en sådanskada som kan utlösa skyldighet att utge ersättning. "Skadan" skyddasmed andra ord inte av rättsordningen. Det i 1 § använda skadebegreppet måstedärför tolkas så att det avser endast sådan skada som i och för sig skullekunna föranleda att skadevållaren av domstol åläggs att utge ersättning för denlidna skadan. Lagrådetmenar alltså att det av den i I § intagna definitionen på begreppetföretagshemlighet följer att det inte kan betraktas som en företagshemlighetatt en näringsidkare bedriver brottslig verksamhet eller begår brott i eneljest legal verksamhet. Därmed blir inte de i lagförslaget intagna straff- ochskadeståndsbestämmelserna tillämpliga på den som avslöjar att en näringsidkarebegått brott. En annan sak är att straff kan komma att utkrävas för denhändelse den som gör avslöjandet använt en brottslig metod för att komma överde uppgifter som visar att brott har begåtts i rörelsen. 1speciella fall kan möjligen komplikationer uppkomma för den händelsesituationen är den att det är i praktiken omöjligt att avslöja ett brott utanatt man också röjer en så att säga legal företagshemlighet. Härtillåterkommer lagrådet vid 2 §. Direktbrottsliga förfaranden utgör enligt det anförda inte någon företagshemlighet ilagens mening. Undantaget från lagens tillämpningsområde torde emellertid varanågot mer vidsträckt än som följer av att det är fråga om brott. Frågan kannämligen ställas, om inte motsvarande synsätt bör anläggas när det visserligeninte är fråga om brottsliga förfaranden utan om förhållanden i rörelsen somfrån samhällets synpunkt ter sig helt oacceptabla därför att de utgör ettallväriigt åsidosättande av lagstiftning som är avsedd att skydda t. ex. livoch hälsa. Sådana fall berörs i viss mån i promemorian i anslutning till dennya 2 §. Andrastycket i 2 § gäller i fråga om vad som i lagtexten anges utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. 1 promemorian anförs som exempel härpå (s. 83 84) att ett företag överträder bestäm melserna i arbetsmiljölagen eller i miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sina anställda eller de kringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget i strid med marknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftning en tillhandahåller konsumenterna hälsofarliga eller andra uppenbart otjän liga produkter. Med anledning härav bör framhållas att själva det förhål landet att hälsofarliga livsmedel produceras knappast kan utgöra någon företagshemlighet i lagens mening. Att förhållandet bringas till allmän kännedom medför nämligen inte att någon ersättningsgill skada uppkom mer, i varje fall inte om hälsorisken är mycket påtaglig. Saken kan också uttryckas så att det från allmän synpunkt är vid ett objektivt bedömande fullt försvarligt, ja t.o.m. önskvärt, att det avslöjas om en näringsidkare bedriver sin verksamhet så att allmänheten utsätts för allvarliga hälsoris ker. Det leder till att någon ersättningsgill skada inte uppkommer på grund av avslöjandet (jfr , Skadeståndsrätt, 5:e uppl., s. 74, , Skadeståndsrätt, 4:e uppl., s. 47 f). Detsamma gäller om det är fråga om 106 Detta resonemang kan föras när det är 1988/89:LU30 fråga omatt en större krets utsätts för allvarliga risker. Det är mera Bilaga 4tveksamt hur saken ter sig i situationer som inte är lika drastiska. promemorian föreslagna nya bestämmelsen i 2 § föranleds av att man funnit attdet finns ett behov av att skapa garantier för att skyddet förföretagshemligheter inte blir för långtgående. Detta står i och för sig i godöverensstämmelse med uttalandet i den allmänna motiveringen om att skyddet förföretagshemligheter inte får sträcka sig så långt att det hotar den friaopinionsbildningen (prop. s. 9). Lagrådet har inte heller för sin del något attinvända mot att lagförslagets räckvidd uttryckligen begränsas i huvudsak efterriktlinjerna i 2 §. Medden avgränsning som enligt lagrådets mening måste göras av självalegaldefinitionen på begreppet företagshemlighet nämligen så att därmed inteavses brottsliga och vissa andra samhällsfariiga förfaranden i näringsidkarensrörelse bortfaller till en del behovet av den föreslagna nya bestämmelsen.Lagrådet har emellertid trots det förståelse för att det kan vara på sin platsatt i en särskild lagregel klargöra att i vissa angivna situationer hänsynentill yttrandefriheten och den fria opinionsbildningen måste väga tyngre änskyddet för företagshemligheter. Vad som förekommit både under behandlingen avlagstiftningsärendet och i den allmänna debatten visar nämligen att det finnsett särskilt behov att med hjälp av en lagregel belysa att skyddet förföretagshemligheter har sina givna gränser. Lagtexten i 2 § och därtillanknytande motivuttalanden väcker emellertid en del frågor. 2§ andra stycket tar sikte på brott och andra allvarliga missförhållanden inäringsidkarens rörelse. Förslaget innebär att bestämmelsen är tillämplig bl.a.när anställda inför allmänheten avslöjar sådana missförhållanden iarbetsgivarens rörelse. Det bör i anledning härav påpekas att arbetsdomstoleni sin praxis angående uppsägningar och avskedanden har uttalat, att när detinte rör sig om särskilt allvarliga missförhållanden arbetstagaren först haratt vända sig till arbetsgivaren för att söka nå rättelse (AD 1986 nr 95 jfräven 1982 nr 110 och 1988 nr 67). Promemorieförslaget anknyter i viss mån tilldenna praxis när det i lagtexten krävs att det skall vara fråga om allvarligamissförhållanden. Är det fråga om rena ordningsförseelser torde det knappastvara förenligt med arbetsdomstolens angivna uttalanden att en arbetstagareoffentligen påtalar sådana och därmed röjer en företagshemlighet utan att förstförsöka få till stånd rättelse internt inom företaget. Lagrådet föreslår attlagregeln i 2 § andra stycket begränsas så att den inte gäller alla slags brottutan endast sådana brott på vilka fängelse kan följa, jfr även uttalandet ipromemorian (s. 85) att det inte är tillåtet för någon att röja en förnäringsidkaren betydelsefull hemlighet för att avslöja en bagatellartadförseelse. Ipromemorian (s. 83 84) görs vissa uttalanden som, sedda isolerade för sig, skulle kunna tolkas så att det står anställda fritt att avslöja allaslags missförhållanden i företaget vid t.ex. demonstrationer och möten. mera vidsträckta uttalandenhar emellertid inte någon täckning i lagtexten 1988/89:LU30 och är dessutomsvåra att förena med den nämnda praxisen i arbets- Bilaga 4 domstolen.Lagrådet uppfattar för sin del den föreslagna lagbestämmelsen så att den gällerallvarliga missförhållanden i företaget. Medden tolkning lagrådet har gjort av begreppet företagshemlighet i 1 § får desärskilda bestämmelserna i 2 § andra stycket ganska begränsad räckvidd. De blirtillämpliga bl. a. när det är fråga om information om sådana allvarligamissförhållanden som kan betecknas som företagshemlighet, jfr vad som anförtsovan vid 1 §. Vidare kan bestämmelserna tillämpas i vad som skulle kunna kallaskombinationsfallen, dvs. situationer när brott och allvarliga missförhållandeni praktiken inte kan avslöjas utan att en legal företagshemlighetröjs. Ett exempel på en sådan situation kan kanske vara att ett avslöjande avett miljöbrott i praktiken förutsätter att man också röjer en i och för sigskyddsvärd teknisk hemlighet i själva produktionsprocessen. Närsådana situationer som avses med 2 § andra stycket aktualiseras torde det ipraktiken ofta bli aktuellt att göra en avvägning mellan å ena sidan intressetav att en teknisk eller kommersiell företagshemlighet bevaras och å andrasidan det allmänna intresset av att allvarliga missförhållanden kan avslöjasinför den allmänna opinionen. Detta bör komma till uttryck i lagtexten.Lagrådet föreslår att det i andra stycket anges att man får avslöja sådant"som kan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarensrörelse att intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måsteges företräde framför näringsidkarens behov av skydd förföretagshemligheten". Med en sådan utformning av lagtexten torde det ståklart att det blir fråga om en intresseavvägning och att den kan utfalla olikaberoende på omständigheterna i det särskilda fallet. Detkan framhållas att 2 § andra stycket inte påverkar tolkningen ellertillämpningen av andra författningar som har betydelse för anställdas rätt attpåtala missförhållanden. Som ett exempel kan nämnas att förslaget inte allsberör yrkesinspektionens, skyddskommittéernas och skyddsombudens verksamhetenligt arbetsmiljölagen (1977:1160). Ilagtexten i 2 § andra stycket talas om att någon anskaffar, utnyttjar ellerröjer en företagshemlighet hos en näringsidkareor a?? inför myndighet m. fl.avslöja etc. Orden "för att" får antas ge uttryck för principen attden som avslöjar företagshemligheten skall göra det i det direkta syftet attavslöja brott eller missförhållanden. Han får inte ha så att säga en biavsiktt. ex. att bereda sig eller annan någon ekonomisk fördel av avslöjandet. Däravtorde följa att ett avslöjande som regel inte kan göras inför en konkurrenttill näringsidkaren. Enligtlagtexten skall avslöjandet ske inför en myndighet, annat behörigt organ ellerallmänheten. Lagrådet ifrågasätter om det överhuvudtaget behöver anges införvem avslöjandet skall äga mm. Har man väl tagit det steget att avslöjandet fårske inför allmänheten bör avslöjandet kunna ske även på annat sätt. Dessutomkan den föreslagna lagtexten ge upphov till den missuppfattningen att detskulle stå en person fritt att göra avslöjandet inför en vid krets människorunder det att han skulle vara förhindrad att göra det i ett litet slutetsällskap, vilket inte kan vara rimligt. förordar alltså att det ilagtexten endast anges att företagshemligheten 1988/89:LU30 avslöjas. Pågmnd av det anförda bör andra stycket i paragrafen få följande lydelse. "Som ett obehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar, utnyttjareller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att avslöja något somskäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kan följa, eller somkan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelseatt intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måste gesföreträde framför näringsidkarens behov av skydd för företagshemligheten." Andraoch tredje styckena i 2 § måste uppfattas som en uttömmande redovisning inomramen för lagen av de fall när ett angrepp mot en företagshemlighet inte är attanse som obehörigt. Det leder bl. a. till att det inte kan vara fråga om företagsspionerinär angreppet till följd av 2 § andra stycket inte är att anse som obehörigt.Den som anskaffar uppgifter om allvarliga missförhållanden i ett företag görsig inte skyldig till företagsspioneri, om det vid den av lagrådet förordadeintresseavvägningen enligt 2 § andra stycket visar sig att intresset av attmissförhållandena bringas till allmän kännedom måste ges företräde framförintresset av att skydda företagshemligheten. Detta avviker från vad som uttalasi promemorian (s. 88 samt 89, avsnitt 4.4). Lagrådet anser att den somuppsåtligen på ett olovligt sätt bereder sig tillgång till en företagshemlighetmåste anses ha anskaffat hemligheten i den mening ordet anskaffa används i 2 §andra stycket. Därav följer att den som gör sig skyldig till företagsspionerikan åläggas att ersätta skada som näringsidkaren åsamkas genom att uppgifternai ett senare skede utnyttjas eller röjs (jfr promemorian s. 89, avsnitt 4.4). Ianslutning till 2 § första stycket har i promemorian gjorts vissa uttalanden ifrågan om lagen utgör hinder för en arbetstagare att vid en rättslig tvist medarbetsgivaren åberopa uppgifter för att styrka sin talan (s. 85 n-86). Medanledning härav vill lagrådet framhålla följande. Utgångspunktenmåste vara att arbetsgivaren i ett sådant fall redan känner till den företagshemlighet som kan beröras av rättegången. Hemlig heten röjs alltså inte för arbetsgivaren genom att den åberopas i rättegång en. Om det är fråga om en företagshemlighet av någon betydelse gäller som regel hos domstolen sekretess för uppgifter om företagshemligheten enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen. Förhandling inför domstolen kan hållas inför stängda dörrar enligt 5 kap. I § andra stycket andra meningen rättegångs balken. Domstolen kan sekretessbelägga den del av domen där närmare redogörelse lämnas för företagshemligheten (12 kap. 4§ andra stycket sekretesslagen). Mot den angivna bakgmnden är det enligt lagrådets me ning klart att den nu aktuella lagen inte kan medföra något hinder för en arbetstagare att ta tillvara sin rätt i en process mot arbetsgivaren på detsätt som avses i promemorian. En annan sak är att en arbetstagare till följd av lagen kan vara förhindrad att inför en förestående rättegång mot arbetsgi varen anskaffa uppgifter som han inte har tillgång till i sin anställning och som utgör en företagshemlighet hos arbetsgivaren. I den särskilda situatio nen har emellertid arbetstagaren vissa, låt vara begränsade, möjligheter att 109 genom editionsföreläggande från domstolen få tillgång till uppgiften (38 kap. 2 § andra styckettredje meningen jämförd med 36 kap. 6 § andra 1988/89:LU30 meningen ). 2§ tredje stycket innehåller en bestämmelse om inverkan av god tro. Bestämmelsenåterfinns i propositionens 7 § andra stycke. Omflyttningen är en konsekvens avatt det redan i förslagets 2 § slås fast att lagen endast gäller obehörigaangrepp. Det har då ansetts lämpligt att i samma paragraf reglera ocksåundantagsfallen. Lagrådet har inget att erinra mot den föreslagna ändringenmen förordar att 2 § tredje stycket ges följande lydelse för att göra avsnittetmer lättläst. "Som ett obehörigt angrepp anses inte heller att någonutnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han eller någon före honom harfått del av i god tro." Ipromemorian har efter en analys av rättsläget dragits slutsatsen atttryckfrihetsförordningen inte utgör hinder för enskilda att avtala om inskränkningari yttrandefriheten med följd att en avtalad tystnadsplikt brytermeddelarskyddet. Lagrådet ansluter sig till den bedömningen. Ipromemorian uttalas vidare (s. 78 och s. 91) att rättsläget är mera ovisst, omarbetstagarens tystnadsplikt inte uppkommit genom ett uttryckligt avtal utanär en följd av den gmndläggande principen om lojalitetsplikt ianställningsförhållanden. Detförhåller sig utan tvekan så att den lojalitetsförpliktelse som följer avanställningsavtal inom den privata sektom också innefattar en tämligenvidsträckt tystnadsplikt för arbetstagaren (se t. ex. , Löntagarrätt,1985, s. 247 O- Egentligen är detta en följd av gmndsatsen att en kontraktspartinte får inom ramen för kontraktsförhållandet handla på ett sätt som är ägnatatt orsaka skada för motparten. Det är därför inte nödvändigt att i ettanställningsavtal uttryckligen reglera tystnadsplikten; den gäller ändå som enbland flera gmndläggande regler i avtalsförhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Från dessa utgångspunkter ter det sig främmande att fästa någonavgörande vikt vid om tystnadsplikten uttryckligen reglerats eller inte, närdet gäller att ta ställning till om meddelarskyddet genombmtits genom avtal.Man kan inte skilja mellan de fallen att en förpliktelse återfinns i enuttrycklig avtalsbestämmelse, följer av en tolkning av vissa bestämmelser iavtalet eller utgör en gmndförutsättning för . Det går interimligen att resonera så att visserligen innefattar avtalet en tystnadsplikt,men avtalet duger inte för att sätta meddelarskyddet ur spel, eftersom detsaknas en uttrycklig bestämmelse om tystnadsplikt. Antingen kan avtalet brytaigenom meddelarskyddet eller också kan avtalet inte göra det. Och det senarealternativet är, som redan anförts, inte gällande rätt. Ipromemorian uttalas (s. 91) att, om en arbetstagare eller en part i ettaffärsförhållande väljer att lämna uppgifter anonymt, regleraa om anonymitetsskyddi tryckfrihetsförordningen och andra författningar gäller fullt ut. Uttalandetär något onyanserat, eftersom efterforskningsförbudet enligt 3 kap. 4 § TFinte gäller för privata företag. Ipromemorian berörs frågan hur paragrafen förhåller sig till regleraa om 1988/89:LU30 tystnadsplikt i medbestämmandelagen s. 91 92). Vidden praktiska tillämpningen av informationsregeln i 19§ medbestämmandelagen ärdet mycket vanligt att mottagaren av information är anställd på företaget. Dettorde vara ytterst ovanligt att det förfarande som anvisas i 21 §medbestämmandelagen om förhandling om tystnadsplikt utnyttjas i praktiken;enligt en uppgift som lämnats lagrådet har inte haft någon central förhandling angåendetystnadsplikt alltsedan medbestämmandelagens ikraftträdande. Det tyder på attde lokala fackliga organisationema godtar en begäran från arbetsgivaren om atttystnadsplikt skall gälla. I ett sådant fall blir mottagaren av informationenförhindrad att röja hemligheten för andra än styrelseledamöter i den fackligaorganisationen (22 § medbestämmandelagen). Begärsinte någon tystnadsplikt, torde de fackliga förtroendemännen anse sigoförhindrade att informera berörda medlemmar vid företaget om sådant som kan habetydelse för dem i deras anställning. Däremot har man inom den privata sektorninte rätt att i den situationen berätta för utomstående sådant som företagetvill hålla hemligt. Detta följer av tystnadsplikten enligt de enskildaanställningsavtalen som är något annat än den särskilda tystnadsplikten enligtmedbestämmandelagen. På PTK-området gäller t. ex. att enskilda tjänstemänenligt särskild bestämmelse i kollektivavtalet är skyldiga att iakttadiskretion rörande företagets angelägenheter (se SOU 1983:52 s. 96). Dennakollektivavtalsbestämmelse kan inte sättas ur spel genom att arbetsgivaren iett visst fall underlåter att påfordra tystnadsplikt enligt 21 §medbestämmandelagen. Ienlighet med det anförda anser lagrådet att det inte finns täckning för detuttalande i promemorian som innebär att skyddet för företagshemligheter fallerbort för den händelse arbetsgivaren inte bryr sig om att ta upp frågan omtystnadsplikt enligt medbestämmandelagen för motparten. Paragrafensförsta stycke innehåller bestämmelser om att domstol vid vite kan förbjuda densom angripit en företagshemlighet att utnyttja eller röja hemligheten. promemoria har i en andra mening lagts till att ett vitesförbudendast får meddelas om ett utnyttjande eller röjande är obehörigt. Med hänsyntill att det redan i 2 § görs klart att lagen endast gäller obehöriga angreppanser lagrådet att det föreslagna tillägget är onödigt och att det därför börutgå. Iparagrafens andra stycke har i promemorian lagts till att ett förordnande omöverlämnande eller förstörande av en handling endast kan meddelas om ettutnyttjande eller röjande är obehörigt. Av skäl som lagrådet anfört under 11 §bör tillägget utgå. Ipromemorian (s. 97) har intagits en erinran om att det yttrandefrihets rättsliga regelsystemet i vissa fall kan leda till att beslut om vitesförbudoch 111 andra åtgärder inte fårmeddelas. Som exempel anges att den som har 1988/89:LU30 tillgång till enföretagshemlighet och som vill använda informationen i en Bilaga 4 bok eller iett radioprogram inte torde av domstol kunna förbjudas att röja hemligheten.Exemplet är enligt lagrådets mening inte helt lyckat, eftersom det ger intryckav att ingen kan förbjudas att t. ex. i bokform röja en företagshemlighet.Emellertid gäller förbudet i 1 kap. 2 § andra stycket TF mot att hindratryckning eller spridning av en skrift inte mot enskilda. Det är såledesmöjligt i vissa fall att på privaträttslig gmnd utverka ett förbud motspridning av en tryckt skrift (jfr NJA 1971 s. 571). Lagrådethar med anledning av promemorian ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan om denbegränsning i den gmndlagsfästa yttrande- och informationsfriheten som görsgenom förslaget till lag om skydd för företagshemligheter är godtagbar. Därvidhar lagrådet konstaterat, att den föreslagna lagen inte inverkar på dentryckfrihet som medborgama tillförsäkrats i tryckfrihetsförordningen och inteheller på den yttrandefrihet som gäller enligt annan yttrandefrihetsrättsliglagstiftning såsom radioansvarighetslagen. Vidarehar lagrådet funnit att den föreslagna lagen med de ändringar lagrådet nuförordat - innebär en förstärkning av skyddet för företagshemligheter utan attden utgör ett hot mot den fria opinionsbildningen. 1988/89:LU30Bilaga 5 Lagutskottethar berett tillfälle att yttra sig över deb proposition1987/88:155 om skydd för företagshemligheter jämte de med anledning avpropositionen väckta mofionerna 1987/88:L10-14 samt 1988/ 89:Ll, deb en inomlagutskottets kansli upprättad promemoria jämte det yttrande över promemoriansom avgivits av lagrådet den 28 november 1988.1 promemorian görs en genomgångav den i propositionen föreslagna lagstiftningen mot bakgmnd av kritik somriktats mot propositionen i motionerna och i den allmänna debatten. Promemorianutmynnar i ett förslag till lag om skydd för företagshemligheter, som i vissadelar innebär ändring av regeringens förslag i propositionen. Konstitutionsutskottetbegränsar sitt yttrande till att gälla frågan om den nu aktuellalagstiftningens förenlighet med den grundlagsfästa yttrande- ochinformationsfriheten (2 kap. 1 § regeringsformen) och med tryckfrihetsförordningensbestämmelser om s.k. meddelarfrihet och anskaffarfrihet (1 kap. 1 § tredje ochfjärde styckena tryckfrihetsförordningen). Genomden föreslagna lagen förstärks skyddet för företagshemligheter bl.a. genom attstraff- och skadeståndsansvar införs för s.k. företagsspioneri. Härtillanknyter det nya brottet olovlig befattning med företagshemlighet. Vidareföreslås regler om skadestånd vid arbetstagares missbruk av företagshemlighetsom han fått del av i anställningen. Till en del ersätter sistnämnda regler debestämmelser i ämnet som finns i den gällande lagen (1931:152) med vissabestämmelser mot illojal konkurrens. Dessutom föreslås ett lagregleratskadeståndsansvar för den som missbrukar en företagshemlighet som haranförtrotts vederbörande i en affärsförbindelse. Engrundläggande begränsning av lagens tillämpningsområde är, såsom lagrådet påpekar, att lagen icke skyddar förfaranden som en företagare vill hålla hemliga men som är brottsliga eller som från samhällets synpunkt ter sig helt oacceptabla därför att de utgör ett allvarligt åsidosättande avlagstiftning som är avsedd att skydda t.ex. liv och hälsa (lagrådets yttrande s. 7 f.). Denna rättsliga definifion av begreppet företagshem lighet innebär att den föreslagna lagen i sådana fall inte ger något skydd mot att en företagares brottsliga eller samhällsfariiga verksamhet avslöjas. , som instämmer i denna slutsats, vill tillägga att någon 113 form avskydd i dessa fall ej heller torde kunna införas genom avtal. Lagen ingriper på olika sätt gentemot den som anskaffar,utnyttjar eller Bilaga 5 röjer en företagshemlighet. Av betydelse när detgäller förhållandet till de grundlagsskyddade rättigheter som inledningsvisnämnts - yttrandefriheten, meddelarfriheten och anskaffarfriheten - är emellertidden inskränkning av lagens tillämpningsområde som upptagits i 2 § ipromemorieförslaget. Genom bestämmelserna i andra stycket i nämnda lagrum - iden lydelse lagrådet föreslagit i sitt yttrande över lagutskottets promemoria -inskränks lagens tillämpningsområde så, att lagen ej gäller fall när"någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos ennäringsidkare för att avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott,på vilket fängelse kan följa, eller som kan anses utgöra ett så allvarligtmissförhållande i näringsidkarens rörelse att intresset av att förhållandetbringas till allmän kännedom måste ges företräde framför näringsidkarens behovav skydd för företagshemligheten". Bestämmelserna täcker enligt lagrådetföljande tre fall: a) I samband med avslöjande av brottsligt förfarande avvisst kvalificerat slag - som i och för sig inte utgör företagshemlighet - röjsföretagshemlighet, b) Företagshemlighet, som kan anses utgöra allvarligtmissförhållande, röjs.