bet · GC01LU1 · 1988-12-31 00:00:00 — Vi delar motionärernas uppfattning, att vitesföreläggandeär ett alldeles för trubbigt instrument för de personer som valt att syssla medfastighetsförmedling utan att ställa sig mäklarlagen till efterrättelse ochansöka om registrering hos . Det är, enligt vår uppfattning,vilket vi också framförde till dåvarande justitieministern , enfördel om man hade valt att kriminalisera fastighetsförmedling utan denbehörighet som registrering ger. En av anledningarna härtill är, att man därvidhade fått tillgång till polisens utredningsresurser och möjligheter till attförhöra inblandade personer. Det är helt klart att länsstyrelserna inte erhållittillräckliga resurser och att deras möjligheter är mycket begränsade. inte ens vid utarbetandet av mäklarlagen förutsatt att länsstyrelsenskulle ha någon aktiv verksamhet för tillsyn. En fastighetsmäklare säljer en mäklartjänst, som innebäralt han hjälper t.ex. en villaägare att sälja sin fastighet. Mäklaren svarar då för fel i mäklartjänsten medan villasäljaren svarar för fel i fastigheten. Mycket ofta förekommer sammanblandningar varvid konsumenter bibringas den upp fattningen att mäklaren också svarar för fastighetens skick. Tyvärr kan vi bara konstatera alt de kommunalakonsumentvägledarna 1988/89:LU1 har helt otillräckliga kunskaper i dessafrågor för att kunna lämna en adekvat Bilaga och riktig rådgivning till konsumenterna. Vi stöter på konsumentrådgivare som tror altfastighetsaffärer sker mot bakgrund av samma regler som lösöre. En registrerad fastighetsmäklare har alltid enansvarsförsäkring för att täcka den skadeståndsskyldighet han kan ådraga sigenligt bestämmelserna i mäklarlagen. Tvister beträffande mäklarensskadeståndsskyldighet behöver således inte föras till domstol utan dessahandläggas normalt som vanliga skaderegleringsärenden hos de olikaförsäkringsbolagen. Naturligtvis förekommer att även sådana ärenden därparterna inte kan enas om bedömningen förs vidare till domstol men en sådanutveckling kan i vissa fall vara oundviklig. Från vår sida ser vi dock attadvokater och andra juridiska ombud är fdltför snara att filldomstolarna föra frågor som egentligen först skall handläggas som skadeärendenhos försäkringsbolagen. Man måste således klart särskilja de tvister som rörmäklartjänsten och de som berör förhållandet mellan köpare och säljare, däriinbegripet tvister om fel i fastighet. Tvister beträffande förhällandet mellan köpare ochsäljare, och då särskilt fel i fastighet, är vanliga medan skadeståndstvistermed fastighetsmäklare inte är vanligt förekommande. Detta beror naturligtvis påatt försäkringsbolagen behandlar dessa ärenden. har isitt betänkande SOU 1987:30, föreslagit nya lagregler beträffande fel ifastighet. Det är utredningens förhoppning, att orn dess förslag genomförs tilllag, antalet tvister beträffande fel i fastighet kommer att minska. har i många avseendenställt sig bakom en skärpning av mäklarlagen. Särskilt gäller det frågorna ommäklarnas otillräckliga utbildning och om ökade resurser för tillsyn hoslänsstyrelsen. 1 storstadsområdena förekommer det fortfarande ett stort antalpersoner som är sysselsatta med förmedlingsarbete utan att vara registreradeoch utan att ha den obligatoriska ansvarsförsäkringen. Innan man skapattillräckliga tillsynsresurser hos länsstyrelserna lör att komma tillrätta meddet svartmäk-leri som förekommer och som utgör ett direkt hot mot allmänheten isamband med överlåtelser av bostäder finns det, enligt vår uppfattning, ingetbehov av någon särskild partssamniansatt lösa tvister mellanfastighetsmäklare å ena sidan och köpare och säljare å andra sidan. Vi anser i likhet med motionärerna, att en översyn av lagför fastighetsmäklare kan komma att bli nödvändig, men vi anser att det finnsavsevärt vikfigare frågor för en översyn än skapandet av ett institut förtvistlösning, då branschen på eget inifiativ redan har möjlighet att handläggadessa tvister. Motionärerna är uppenbarligen inte insatta i mäklarlagensbestämmelser om att alla verksamma mäklare skall vara registrerade ochförsäkrade. Motionärerna förbigår också helt möjligheten att få rättelse idomstol om man som konsument känner sig lurad. I skrivelse till 1987-09-10hemställde vi om inrättande av en landsomfattande ansvarsinstans. Som exempelvisade vi på effekterna av den verksamhet, som bedriver . Den 30/11 1987 meddelade oss chefenför att en rikstäckande nämnd skulle stå i strid med denuppfattning som framfördes i propositionen till mäklarlagen.