bet · GC01LU31 · 1988-12-31 00:00:00 — Det allmännas skadeståndsansvar m. m. 1988/89 LU31 Ibetänkandet behandlar utskottet elva motioner om det allmännas skadeståndsansvarför fel som begås i samband med myndighetsutövning. Tre av motionerna tardessutom upp frågor om de statliga affärsverkens skadeståndsskyldighet ikontraktsförhållanden. Utskottetförordar att med bifall till en av motionerna (vpk) och med anledningav åtta andra motioner (m, fp, c) som sin mening ger regeringen till känna vadsom i betänkandet anförs om skadeståndsansvaret vid myndighetsutövning.Utskottet avstyrker ett motionsyrkande (fp) om införandet av enskadeståndsrättslig säkerhetsventil och en motion (mp) om ersättning till offerför myndighetsmissbruk. Till betänkandet i denna del har fogats trereservationer (m, c och mp, fp resp. mp). Såvittgäller frågan om de statliga affärsverkens skadeståndsskyldighet ikontraktsförhållanden avstyrker utskottet motionerna (m, fp resp. c) i dennadel. Mot ställningstagandet reserverar sig m, fp, c och mp. 1988/89:L60lav m.fl. (c) vari yrkas att beslutar att som sin meningge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utredning av delsstatens skadeståndsskyldighet i affärsmässiga förhållanden, delsskadeståndsansvaret för det allmänna. 1988/89:L602av () vari yrkas att hos regeringen begär översyn avdet allmännas skadeståndsansvar. 1988/89:L604av m.fl. (fp) vari med hänvisning till vad som anförts imotion 1988/89:Ju804 yrkas att hos regeringen begär att en utredningtillsätts med uppgift att göra en översyn av det allmännas skadeståndsansvarvid myndighetsutövning som har vållat skada för företag och enskilda ienlighet med vad som anförts i motionen. 1988/89:L605av m. fl. (m) vari med hänvisning till vad som anförts i motionl988/89:Sk802 yrkas att hos regeringen begär förslag omskadeståndsregler enligt vad som anförts i motionen. 1988/89:L607av () vari yrkas att hos 1 1988/89. 8 sami Nr 31 regeringen begär förslagtill ändring i skadeståndslagen (1972:207) genom 1988/89: LU31 införande aven skadeståndsrättslig säkerhetsventil i enlighet med vad som anförs i motionen. 1988/89:L610av m.fl. (m, fp, c) vari yrkas att hos regeringen begärförslag om ändringar i skadeståndslagen så att där fastslås att all verksamhetsom med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranleda ersättningenligt skadeståndslagen. 1988/89:L611av () vari yrkas att hos regeringen begär förslagtill sådan ändring i skadeståndslagen, att risken för rättsövergrepp motenskild person undanröjs, i fall av den typ som relateras i motionen. 1988/89:L612av m. fl. (vpk) vari yrkas att begär att regeringentillsätter en utredning med uppgift att se över reglerna om statensskadeståndsansvar. 1988/89:L613av m. fl. (c, m, fp) vari yrkas att hos regeringenanhåller om en bred översyn av skadeståndsansvaret för statens och kommunensverksamhet i enlighet med vad som i motionen anförts. 1988/89:L614av m.fl. (m) vari med hänvisning till vad som anförts i motion1988/89:K222 yrkas att hos regeringen begär utredning om införande avökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. 1988/89:L622av () vari med hänvisning till vad som anförts i motion1988/89:K236 yrkas att begär förslag till lagändring om ersättningtill offer för myndighetsmissbruk. Rätt till ersättning på grund av felaktigmyndighetsutövning Genominförandet av skadeståndslag (SkL) vidgades arbetsgivarens skyldighetatt ersätta skada som hans arbetstagare vållar i tjänsten. 1förhållande till vad som tidigare gällt enligt gmndsatser som utbildats irättspraxis innebär SkL att arbetsgivarens ansvar (det s. k. principalansvaret)utvidgats till att omfatta alla arbetstagare och inte bara dem som tillhördrifts- eller arbetsledningen eller har en ansvarsfull ställning. Enligt 3 kap.I § SkL skall den som har arbetstagare i sin tjänst ersätta person-ellersakskada som arbetstagaren vållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Arbetsgivarensvarar också för ren förmögenhetsskada i de fall då arbetstagaren vållat skadangenom brott. Med ren förmögenhetsskada avses enligt SkL (I kap. 2 §) sådanekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- ellersakskada. Denvidgade skadeståndsskyldigheten för arbetsgivare omfattar inte endast enskildaarbetsgivare utan också det allmänna. bedriver ekonomiskverksamhet är de skadeståndsregler som gäller /89: LU31 enskildaarbetsgivare utan vidare tillämpliga. Innebär det allmännas verksamhet enmyndighetsutövning sträcker sig emellertid det allmännas ansvar längre. Medmyndighetsutövning avses beslut eller åtgärder som är uttryck för samhälletsmaktbefogenheter och som kommer till stånd och får rättsverkningar mot enskildapå gmnd av offentligrättsliga regler. Enligt 3 kap. 2 § SkL ansvarar stateneller kommun vid myndighetsutövning inte endast för person- och sakskador utanäven för ren förmögenhetsskada som vållas i den offentliga verksamheten.Ansvarigheten för förmögenhetsskada är inte som i fråga om det vanligaprincipalansvaret inskränkt till att gälla endast skada vållad genombrottslig handling. SkL:s reglering innebär att skadeståndsansvaret för fel vidmyndighetsutövning som tidigare endast åvilade den felande tjänstemannen nuöverflyttats på det allmänna. Enligt 4 kap. I § SkL svarar numera den enskildetjänstemannen för skada endast om synnerliga skäl föreligger. Denökade skadeståndsskyldigheten för det allmänna har emellertid begränsats ivissa hänseenden. 1 syfte att undvika att även obetydliga avsteg frånförfattningsbestämmelser eller andra smärre fel eller försummelser skallmedföra skadeståndsskyldighet för det allmänna föreskrivs i 3 kap. 3 § SkL attskadeståndsskyldighet vid myndighetsutövning föreligger endast om de krav harblivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetens art och ändamål skäligenkan ställas på dess utövning. Denna s. k. standardregel innebär att från detallmännas skadeståndsskyldighet utesluts sådana skadefall där fel ellerförsummelse i och för sig får anses ha förelegat men där verksamheten kan ansesha hållit den standard som rimligen kan krävas. Ifråga om felaktiga myndighetsbeslut gäller vidare enligt 3 kap. 4 § SkL att, omden skadelidande utan giltig anledning har underlåtit att föra talan omrättelse eller att använda särskilt rättsmedel, ersättning inte utgår för skadasom därigenom kunnat undvikas. Denna passivitetsregel kompletteras med enbestämmelse i 3 kap. 7 § SkL som anger att talan om ersättning inte får förasmed anledning av beslut av regeringen eller eller av högstadomstolen, regeringsrätten eller försäkringsöverdomstolen om inte beslutetupphävts eller ändrats. SkLinnehåller också regler som beträffande det allmännas skadeståndsskyldighetbegränsar skadeståndsbeloppet. Ersättning för ren förmögenhetsskada vidmyndighetsutövning skall, om skadan uppkommit till följd av intrång inäringsverksamhet, utgå endast i den mån det är skäligt med hänsyn tillintrångets art och varaktighet, felets eller försummelsens beskaffenhet ochövriga omständigheter (3 kap. 5 § SkL). Denna skälighetsregel träffar framförallt krav på utebliven vinst. 1 3 kap. 6 § SkL föreskrivs vidare att ersättningför sakskada kan jämkas om det är skäligt med hänsyn till föreliggandeförsäkringar eller försäkringsmöjligheter. SkLgäller om annat inte är föreskrivet. Vid sidan av SkL finns vissa specialreglersom ålägger det allmänna ett längre gående skadeståndsansvar. Dels är detfråga om regler som gäller oavsett om en skada uppstått vid myndighetsutövningeller ej, t.ex. skadeståndsreglerna i miljöskadelagen och datalagen. Delsfinns det regler som ålägger det allmänna ett ansvar för fel (i objektivmening) som begåtts vid myndighetsutövning. 1988/89: LU31 Som exempel härpå kannämnas lag om ersättning vid frihetsinskränkning. Enligt den lagenhar något förenklat uttryckt staten ersättningsskyldighet gentemot den somhar varit häktad eller anhållen eller underkastadliknande frihetsberövande på gmnd av misstanke om brott så snartfrihetsberövandet inte följs av en fällande dom. Ett annat exempel på regler omlängre gående skadeståndsansvar för staten för fel som begåtts vidmyndighetsutövning utgörs av vissa bestämmelser i jordabalken om fel begångnainom inskrivningsväsendet. I rättspraxis har utbildats regler om strikt ansvarvid vissa typer av farlig verksamhet, t.ex. omfattande sprängningar, grävningarm.m. 1 de fall då det allmänna ålagts sådant ansvar har det oftast varit frågaom skador i samband med militära övningar. Vissa avgöranden i rättspraxis 1rättsfallet NJA 1985 s. 696 1 ansågs staten skadeståndsskyldig för ett oriktigtbesked från en försäkringskassa om rätt till föräldrapenning. Den person somhade fått beskedet ville veta om hon kunde stanna hemma och vårda ettsjukt barn mot ersättning. Beskedet ansågs vara lämnat vid myndighetsutövning.I rättsfallet NJA 1985 s. 696 IIbegärdes ersättning av en kommun förskada som uppkommit på gmnd av att kommunen lämnat felaktigt besked om att enfastighet var ansluten till det kommunala avloppsnätet. Beskedet hade inte rörtnågot aktuellt ärende hos kommunen, och det ansågs inte heller i övrigt ha haftsådant samband med kommunens myndighetsutövning att det varit fråga om enåtgärd vid myndighetsutövning. Eftersom det gmndläggande villkoret för skadeståndsansvarenligt 3 kap. 2 § SkL därmed inte var uppfyllt ogillades den mot kommunen fördaskadeståndstalan. RättsfalletNJA 1987 s. 535 - det s.k. Trifoliumfallet - gällde ett av () utsänt pressmeddelande vari hade givits intryck av att s. k.polymervaxmedel var oanvändbara eller i varje fall klart underlägsnatraditionella bilvaxmedel. Ett företag, , som tillverkade ettpolymervaxmedel fick sin försäljning väsentligt minskad efter meddelandet ochfordrade härför skadestånd av staten med . Gmnden för yrkandet var attpressmeddelandet varit oriktigt och missvisande samt att staten/KOV hade visatvårdslöshet i sin myndighetsutövning och därigenom vållat bolaget skada medyrkat belopp. slog fast att det hade saknats stöd föruppgifterna i pressmeddelandet och att KOV hade förfarit klart felaktigt.Domstolen fann emellertid att utfärdandet av pressmeddelandet varit avsettfrämst som en information till konsumenterna, och meddelandet bedömdes inte isig ha innefattat myndighetsutövning. Det hade inte heller haft ett så närasamband med KOV:s utövande av maktbefogenheter gentemot producenter och andranäringsidkare att de felaktiga påståendena kunde anses ha lämnats vid verketsmyndighetsutövning. Företagets skadeståndstalan kunde därför inte bifallas.Två justitieråd var skiljaktiga och ansåg att pressmeddelandet innefattatmyndighetsutövning på sådant sätt att ersättning kunde ifrågakomma. Irättsfallet NJA 1987 s. 954 var fråga om staten kunde undgå skade- 1988/89:LU31 ståndsansvar med tillämpning av den s. k. standardregeln (jfr ovan s. 3).En fastighetsbeskrivning som hade upprättats av en kronofogdemyndighet varfelaktig dämtinnan att beskrivningen inte utvisade det för fastighetsvärdetväsentliga förhållandet att bostadshuset delvis låg på gatumark. För den skadasom härigenom tillfogats en enskild person fordrade denne ersättning av staten.Staten bestred skadeståndsskyldighet med hänvisning till attkronofogdemyndighetens verksamhet, trots det begångna felet, hållit godtagbarstandard mot bakgmnd av bl. a. att felet delvis berott på oriktigt agerandefrån en byggnadsnämnds sida. uttalade att bedömningen av omkronofogdemyndighetens verksamhet hållit godtagbar standard enligt 3 kap. 3 §SkL borde ske med utgångspunkt från vad man från de enskildas sida får kräva avverksamheten och att det härvid saknade betydelse att oriktigaagerande bidragit till att kronofogdemyndigheten gjort en felaktig beskrivningav fastigheten. På anförda skäl förpliktades staten att utge skadestånd pågrund av felaktig myndighetsutövning. Enav meddelad dom, 3:DT 2, angick följandeförhållande. En kvinna hade per telefon vänt sig till () med förfrågan hur hon skulle undvika att gå miste om en viss livränta.Vid flera telefonsamtal hade hon fått besked att hon, om hon gifte sig, varberättigad att utfå ett engångsbelopp motsvarande livränta. RFVförsummade emellertid att upplysa om att beloppet inte kunde utgå om hon giftesig efter det hon fyllt . För att utfå engångsbeloppet gifte sig kvinnan,som då fyllt . Genom giftermålet gick hon miste om även den livränta somhon dittills uppburit. Hovrätten fann att RFV:s ofullständiga besked fick ansesha haft ett nära samband med RFV:s kommande beslut angående kvinnans rätt tillengångsbeloppet. Beskedet hade därmed sådan anknytning till livränteärendet ochRFV:s beslut rörande engångsbeloppet att det skulle anses ha blivit lämnat vidmyndighetsutövning. Hovrätten ansåg vidare att ansvarsbefrielse med tillämpningav standardregeln inte kunde ifrågakomma med avseende på RFV:s handlande. Idomen förpliktades staten att på gmnd av felaktig myndighetsutövning utgeskadestånd till kvinnan med något . Staten genomjustitiekanslern överklagade domen under anförande bl.a. att gränsen mellanvad som kan betraktas som allmänna upplysningar om innehållet i gällande rättoch upplysningar som har sådant samband med verksamheten att de skall ansesvara lämnade vid myndighetsutövning är svårbestämd. Sedan högsta domstolenbeslutat att inte meddela prövningstillstånd har hovrättens dom vunnit lagakraft. Imotion L601 av m.fl. (c) tas upp frågor om dels statensskadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet, dels det allmännas skyldighet attutge skadestånd till enskilda på gmnd av övrig offentlig verksamhet ochmyndighetsutövning. Motionsmotiveringen beträffande det förstnämnda spörsmåletredovisas närmare i ett följande avsnitt i betänkandet. Inledningsvis framhållermotionärerna att den naturliga utgångspunkten /89: LU31 bör vara att enenskild som av det allmänna tillfogats skada eller förlust skall få ersättninghärför enligt regler som motsvarar dem som gäller för icke statlig verksamhet.Det allmännas skadeståndsansvar är emellertid begränsat i en rad hänseenden,och synes det enligt motionärerna ha blivit vanligare att enskildasjälva fått bära en stor del av de föriuster eller skador som de åsamkats pågmnd av felaktig myndighetsutövning. Det har hänt att enskilda drabbats avstora förluster som det allmänna, trots vållande till skadan, inte alls ersatt.Bl.a. har tillämpningen av bevissäkringslagen givit mycket uppmärksammadeexempel härpå. Det finns inte heller någon ovillkoriig rätt för den enskildeatt få skadestånd av staten för skador som drabbat vederbörande vidpolisingripande även om det visar sig att den gripne var helt oskyldig. Fallhar även redovisats där enskilda - utan att senare ha fått ersättning -drabbats av förluster på grund av felaktiga eller vilseledande uppgifter frånmyndigheter till honom eller om honom eller hans företag. Vidare har de somskadats under militärtjänst inte tillräckliga möjligheter att på ett rättvistsätt få skadorna ersatta. En annan situation som behandlas i motionen är att enenskild lider skada på gmnd av att han fått eller inrättat sig efter ettfelaktigt besked från myndighet, utan att det därvid anses vara fråga ommyndighetsutövning. Motionärerna hänvisar i det sammanhanget till det ovannämnda rättsfallet NJA 1987 s. 535 (det s.k. Trifoliumfallet).Sammanfattningsvis anför motionärerna att de enskildas möjligheter att utfåskadestånd av det allmänna inte är helt tillfredsställande. En utredning bördärför tillsättas i syfte att stärka den enskildes rätt till ersättning. Imotion L602 av () tas upp frågan om vem som skall bära detekonomiska ansvaret för skada som en enskild lider på gmnd av felaktigthandlande från det allmännas sida. Kan det felaktiga handlandet betecknas sommyndighetsutövning svarar enligt motionären staten eller kommunen endast omskadan orsakats av att någon offentlig funktionär varit vårdslös på ett ejobetydligt sätt. För fel som begåtts inom ramen för fullgörandet av enmyndighets serviceskyldighet bär det allmänna enligt motionären inte alls någotekonomiskt ansvar. Om en enskild förlitat sig på en felaktig uppgift från enmyndighets sida, t. ex. beträffande innehållet i gällande rätt, och inrättatsig härefter får han alltså själv stå sitt kast. Motionären hävdar att det kanvara svårt att fastställa gränsen mellan myndighetsutövning ochserviceskyldighet och hänvisar därvid till rättsfallet NJA 1987 s. 535.Förhållandet mellan staten och den enskilde berör enligt motionären en avhjärtpunkterna för innehållet i begreppet rättsstat. Motionären anser attdagens ordning, som till stor del bestäms av skadeståndslag, inte harstöd i rättsmedvetandet. En översyn av reglema om statens skadeståndsansvar bördärför komma till stånd. Den begärda översynen bör enligt motionären även avsefrågan om statens skadeståndsansvar vid affärsmässig verksamhet. Motiveringenför yrkandet i den delen redovisas nedan. Motiveringentill motion L604 av m.fl. (fp) finns i den av samma motionärerväckta motionen Ju804 om rättssäkerheten. 1 sistnämnda motion tas upp frågor omdels statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet,dels stat och kommuns skyldighet att utge ersätt- 1988/89: LU31 ning för skadasom den enskilde lider på grund av felaktig myndighetsutövning. Beträffandedet senare spörsmålet bör enligt motionärerna en naturlig utgångspunkt vara attden enskilde bör få ersättning av det allmänna för den skada han lidit. Förnärvarande är emellertid skadeståndsskyldigheten vid myndighetsutövningbegränsad i en rad hänseenden. Bl.a. fordras att någon befattningshavare varitoaktsam och att skadeståndsskyldighet är skälig. Den enskilde får alltså istor utsträckning själv stå konsekvenserna av fel som begåtts av det allmännasföreträdare. har det enligt motionärerna blivit allt vanligare attenskilda själva fått bära en stor del av den förlust eller skada som deåsamkats på grund av felaktig myndighetsutövning. har enskilda drabbatsav stora förluster som det allmänna trots vållande till skadan inte allsersatt. Bl.a. har erfarenheterna av tillämpningen av bevissäkringslagen givitexempel på detta. Det finns vidare ingen ovillkoriig rätt för de enskilda attfå skadestånd av staten för skador som uppstått vid polisingripande, även omdet visar sig att den gripne var oskyldig, eller till följd av förundersökningi brottmål som inte resulterar i en fallande dom. Mot bakgrund av vad somsålunda anförts om den enskildes bristfälliga skydd vid skada som orsakats avfelaktig myndighetsutövning talar enligt motionärerna starka skäl för attfrågan om det allmännas skadeståndsskyldighet bör bli föremål för utredning.Vid en sådan utredning bör undersökas om det är möjligt att helt eller delvisavskaffa de inskränkningar i det allmännas skadeståndsansvar som föreskrivs iSkL. Därvid bör särskilt övervägas en skärpning av ansvaret på så sätt att detallmänna skulle ansvara även för skada vid felaktig myndighetsutövning somuppkommer utan att någon befattningshavare varit oaktsam. Enligt motionärernabör den förordade översynen också omfatta frågan om en myndighets ansvar förskada som drabbar en enskild på grund av att han fått och inrättat sig efterett felaktigt besked från myndigheten utan att det är fråga ommyndighetsutövning. För skada som uppkommit för den enskilde på grund av ettsådant besked har nämligen det allmänna inte något skadeståndsansvar, ochmotionärerna konstaterar att det i den praktiska tillämpningen visat sig varaförenat med betydande problem att avgöra om den felaktiga upplysningen lämnatsvid myndighetsutövning eller ej. Gällande rätt på detta område innebär att denenskilde i stor utsträckning får bära de ekonomiska följderna av att han litatpå riktigheten av och inrättat sig efter uppgifter som lämnats av en myndighetmen som senare visar sig vara felaktiga. 1motivering till motion L605 av m. fl. (m), som återfinns i motionSk802 om rättssäkerheten vid beskattningen, anförs att i den mån någon drabbasav frihetsberövande, husrannsakan eller betalningssäkring som visar sig saknalaglig gmnd, staten måste ikläda sig skyldighet att utge skadestånd med såstort belopp att full kostnadskompensation erhålls. Enligt motionärerna måstehänsyn också tas till den goodwill-försämring som kan bli följden av en negativmediabevakning. Motionäreraa begär att regeringen framlägger förslag om skadeståndsregleri enlighet med vad de sålunda anfört. I motion L607 av BengtHarding () påtalas att SkL innehåller många regler sominskränker den enskildes rätt till skadestånd av staten 1988/89: LU31 vid felaktigmyndighetsutövning. En förutsättning för ått skadestånd skall kunna utgå ärsålunda att fel eller försummelse kan påvisas. Motionären redogör vidare för debegränsningar av statens skadeståndsansvar som följer av 3 kap. 3 6 §§ SkL.Enligt motionärens uppfattning är reglerna om ansvar vid felaktigmyndighetsutövning och tillämpningen av dem alldeles för stränga gentemot denenskilde. Sålunda har det inträffat att stora skador som uppkommit till följdav felaktigt beslutad betalningssäkring inte ersatts därför att ingentjänsteman ansetts försumlig. Vid husrannsakan uppkommer ibland materiellaskador som en fristående tredje man själv tvingas stå för. Särskiltotillfredsställande resultat ger de nuvarande reglema vid felaktigafrihetsberövanden. Ersättning utgår t. ex. aldrig om frihetsberövandet varatmindre än , vilket motionären finner helt oacceptabelt. Enligtmotionären är det en alltmer utbredd uppfattning att staten inte tar ettrimligt ansvar för myndighetsutövning som oförskyllt orsakar skada för denenskilde medborgaren. En skärpning av skadeståndsansvaret vidmyndighetsutövning måste därför genomföras och en utredning i det syftettillkallas. Eftersom en sådan utredning kommer att ta tid bor emellertid utandröjsmål införas en skadeståndsrättslig säkerhetsventil, som kan tillämpas omden skadelidande företagarens eller privatpersonens ersättningsbehov med hänsyntill dennes ekonomiska villkor och omständigheterna i övrigt framstår somsärskilt angelägna. Motionären yrkar att regeringen anmodas lämna förslag tilländring i skadeståndslagen genom införande av en sådan säkerhetsventil. Motionärernai motion L610 av m. fl. (m, fp, c) kritiserar den regel i SkL somanger att staten inte är skadeståndsskyldig för fel som begås av myndighet iannat fall än då felet är begånget vid myndighetsutövning. Enligt motionärernahar tillämpningen av regeln inneburit att de skadelidandes möjlighet tillersättning av staten på ett allväriigt sätt inskränkts. Som ett exempel härpåanges det ovan redovisade rättsfallet NJA 1987 s. 535. Motionärerna är vidarekritiska till den hållning som justitiekanslern i remissyttrande tilllagutskottet Gfr nedan s. 10) intagit till frågan om en utvidgning av begreppetmyndighetsutövning och som enligt dem i princip innebär att den enskilde harytterst små möjligheter att erhålla ersättning vid verksamhet som med verkanmot tredje man utförts av en myndighet. Motionärerna hävdar att SkL måsteändras så att det i den slås fast att all sådan verksamhet kan föranledaersättning enligt skadeståndslagen. Imotion L611 av () anförs att lagstiftningen är alltförrestriktiv när det gäller ersättning åt enskilda som lidit skada på grund avförsumlig myndighetsutövning. Speciellt påtagligt är detta på skatteområdet. 1motionen ges exempel på fall där en enskild person till följd av felaktigamyndighetsbeslut lidit stor skada men ersatts med ett i sammanhangetobetydligt belopp. Motionären begär att SkL ändras så att risken för rättsövergreppmot enskild person undanröjs i fall som angivits i motionen. 1motion L612 av m.fl. (vpk) påtalas att det förekommituppmärksammade fall då enskilda drabbats på grund av fel eller försummelse av någonmyndighet utan att få tillräcklig ekonomisk 1988/89: LU31 gottgörelse. Enligtmotionärerna försätter den nuvarande skadeståndslagen ofta den enskilde iunderläge gentemot staten. Rätten till skadestånd är omgärdad med så mångaförbehåll och reservationer att den ibland blir illusorisk. Bristerna är enligtmotionärerna särskilt allvarliga då människor på felaktiga gmnder blir utsattaför frihetsberövanden.