bet · GC01KU14 · 1988-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen ger ju tjänstemännen möjlighet att nekautlämnande av uppgifter, när detta strider mot de etiska principerna, menöppnar möjlighet atf lämna ut uppgifter när intresset av samarbete med annanmyndighet väger tyngre. Om bestämmelsen i 14 kap. 3 § första stycket sekretesslagenskulle göras generellt fillämplig skulle def dock vara värdefullt omsocialstyrelsen med aft bestämmelsen ändras ger ut allmänna rådrörande vilka samarbefssifuafioner som föranlett ändringen och vilkarestriktioner som bör iakttas i sammanhanget. JO har han märkt aft sekretessreglerna skapar svårigheter isamarbetet mellan hälso- och sjukvårdens och organ, på enasidan, och andra samhällsorgan, på den andra sidan. Liknande svårigheterföreligger också i samarbetet mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten.Anledningen till att hälso- och sjukvården och har störresvårigheter att samarbeta med andra myndigheter är att 14 kap. 3 §sekretesslagen (generalklausulen) infe är tillämplig på dessa områden.Företrädare för dessa områden kan alltså inte lämna ut eljest sekretessbelagdauppgifter till annan myndighet, även om de skulle finna det uppenbart attintresset av aft uppgiften lämnas borde ha företräde framför det intresse somsekretessen skall skydda. Remissinstansersom är negativa titt lättnader i sekretessen JKdelar den av utredningen om barnens rätt redovisade uppfattningen att den s.k.generalklausulen infe bör införas för vårdområdet. JK:s tro är aft en sådanförändring skulle göra stor skada genom den osäkerhet den skulle skapa hosenskilda människor och aft detta inte skulle uppvägas av den nytta som regelnskulle föra med sig i enskilda fall. Frågorom sekretess mellan myndigheter (mofionerna 1986/87:K402, K408, K414, K427 ochK434) aktualiserar den motsättning som kan finnas mellan skyddet för denenskildes personliga förhållanden och def allmännas intresse av atf för olikasyften och ändamål få kännedom om enskildas förhållanden. Den gränsdragning sommed sekretesslagen gjorts mellan dessa intressen kan inte vara något för alltidbestående. Tider och förhållanden kan ändras så aft exempelvis den enskildesintresse av skydd för integriteten i vissa fall bör få stå tillbaka församhällets behov av atf få tillgång fill personuppgifter. Det kan måhända fesig stötande, som anförs i motionen K408, att sekretesskyddet skall gälla till"förmån" för en läkemedelsmissbrukare eller att en läkare, sompåpekas i motionen K414, inte på eget initiativ får lämna information tillförsäkringskassan vid prövning av om socialförsäkringsförmån skall utgå. Detär emellerfid knappast tillrådligt atf - med utgångspunkt från atfintresseawägningen i enskilda typsifuafioner kan fe sig tveksam - nu genomföraen allmän översyn av sekretesslagens regler om sekretess mellan myndigheter.Åtminstone synes det vara lämpligare att behandla varje enskiltområde för sig i den mån problem visar sig i den praktiska tillämpningen. (fill yttrandet) JK påpekar dock atf hans erfarenhet av tillämpningsfrågorrörande bestämmelser om sekretessen på vårdområdet är över huvud taget ganskaringa. SÖ anser atf det för skolans del inte föreligger ett såstort behov av uppgifter från sjukvårdens och sekretessområdenatf 14 kap. 3 § sekretesslagen bör göras tillämplig på dessa områden eller attnågon annan åtgärd med liknande effekt bör införas. De möjligheter somsekretesslagen ger för att tillgodose skolans behov av information ärenligt SÖ:s mening fillräckliga. Det har omvittnats att lärare i förstaårskurs haft vissa svårigheter att få uppgifter om barn från förskolan införskolstarten. I många fall har dessa svårigheter dock, just som motionärernaanfört, berott på atf tjänstemännen inte tolkat sekretesslagen på eft riktigtsätt. De problem om överföring av uppgifter som kan finnas, bör dock, somangavs ovan, lösas på samförståndets väg, i enlighet med lagens anda. Det harvisat sig att detta i de allra flesta fall är möjligt. Det skall heller integlömmas att den lågstadielärare, som övertar barnen från barnomsorgen, harmöjlighet aft själv ha direkt kontakt med föräldrarna. Inte heller /SR vill tillstyrka mofionerna. /SRhänvisar till aft de har framfört uppfattningen att man i görligastemån bör undvika att ta enskilda situationer eller uppfattade missförhållandenfill intäkt för tillskapande av en särskild sekretessregel. Def är ofta mycketlätt aft argumentera för lättnader i sekretessen i ett enstaka fall, men genomeft lapptäcke av svåröverskådliga undantag åstadkommes eft i sin helhetuttunnat sekretesskydd som kanske infe alls avsetts. För hälso- och sjukvårdens del är det också så att krifikrörande sekretessen oftast går ut på att sekretesskyddet för den enskildetotalt sett.är för svagt. Samarbetsgruppen KALV och motsätter sig kraftigten generalklausul inom hälso- och sjukvården samt . I ställetbör man överväga skärpningar i lagsfiftningen av sekretessen. Höga krav på sekretess och respekt för människorsintegritet är alldeles nödvändiga om samhällets socialtjänst och hälso- ochsjukvård skall kunna fungera, anförs det. Om de nuvarande reglerna luckras upp,bidrar det säkeriigen fill att det i allt större omfattning uppstår privatavårdalfernativ, som människor med stora ekonomiska och andra resurser kan vändasig till för att få hjälp under största diskretion. För dessa privatavårdalfernativ är givetvis en strikt sekretess helt självklar. För utslagnamänniskor och människor utan tillräckliga resurser finns enbart densamhällsdrivna vården aft vända sig till - en vård som allt oftare står förförtryck och där respekten för den enskildes integritet är genombruten. En uppluckringav sekretessreglerna blir då ännu ett steg på vägen mot att få en klasskiktadlagstiftning präglad av rättsosäkerhet på vårdområdet. Den reviderade LVM ärhär det värsta exemplet på denna utveckling. Den kan komma att vållamissbruksvården oerhörda skador framåt. Det kanfinnas situafioner då det nuvarande systemet kan verka onödigt stelbent.Sekretesslagen får emellertid infe ändras i en riktning som kan försämraintegrifefsskyddet annat än när det föreligger synneriiga skäl. Varjeförändring av regelsystemet som kan få sådana verkningar måste ovillkorligenföregås av ett omsorgsfullt utredningsarbete och under full insyn inte minst avdem som representerar de närmast berörda. Remissinstanser som utan att föreslå en generell lättnad ivårdsekretessen förordar utredning Kammarrätten i ställer sig positiv fill atf ensamlad utredning i frågan kommer fill stånd. Problem med tillämpningen av sekretesslagen inomvårdområdet uppkommer enligt kammarrättens erfarenhet framför allt i fall därdet föreligger missförhållanden, som gör förebyggande åtgärder frånvårdmyndigheternas sida påkallade men där legala förutsättningar inteföreligger för att agera utan atf den enskilde samtycker. Inom socialtjänstengäller detta främst beträffande verksamhet som syftar till att skydda barn ochungdom eller fill att motverka missbruk av beroendeframkallande medel. Påhälso- och sjukvårdens område ger sig svårigheter särskilt till känna vid olikafall av missbruk. Som påtalats i flera av de remitterade mofionerna medförsekretesslagstiftningen i sådana situafioner inte sällan olägenheter förmyndigheterna när de skall på eft effektivt sätt fullgöra sina uppgifter. Enligt klara uttalanden (prop. 1979/80:2 s. 83) iförarbetena till sekretesslagen skall begreppet "men" tolkas medutgångspunkt från den enskildes egna värderingar och önskemål. Eftersominnebörden av menbegreppet i det särskilda fallet infe skall läggas fast medutgångspunkt från en objektiv nyttighetsprincip, går det inte aft i sådanasituafioner lämna ut uppgifterna utan vidare. En förutsättning för att deavsedda åtgärderna skall kunna genomföras blir då att den enskilde lämnar sittmedgivande - uttryckligt eller tyst - till nödvändiga kontakter med andramyndigheter inom vårdområdet. Erfarenhetsmässigt är det svårt atti sådana fall få det medgivande som behövs, då den enskilde ofta torde upplevadet som menligt atf uppgifter om honom lämnas ut även om utlämnandet sker i ettvällovligt syfte. Angelägna åtgärder kan därmed försvåras eller t.o.m.förhindras. Def skulle för sådana fall vara av värde om sekretessen mellanmyndigheter lättades, i första hand då mellan myndigheter inom vårdområdet. Entänkbar lösning är atf fa bort undantaget i 14 kap. 3 § andra stycketsekretesslagen beträffande tillämpningen av generalklausulen inom hälso- ochsjukvården samt . En så genomgripande ändring av det aktuella sekretess-skyddetsynes emellertid i alltför hög grad strida mot de värderingar som ligger tillgrund för lagsfiftning och etik på dessa områden. Det är inte ens säkert aftdet skulle vara möjligt att finna en lagteknisk lösning som begränsarundantaget från generalklausulen till sådana fall där detta verkligen kan ansesbefogat. Som framgår av den remitterade promemorian har utredningen om barnensrätt awisat förslag från JO om att undantagsreglerna i 14 kap. 3 § andrastycket sekretesslagen för hälso- och sjukvård samt socialtjänst skulleavskaffas i fråga om uppgifter rörande barn och ungdom . En annan väg skulle vara att, i anslutning fill 14 kap. 1§ sekretesslagen, utvidga uppgiftsskyldigheten för berörda myndigheter. Ensådan ordning framstår emellertid som alltför trubbig och långtgående, eftersomvad som eftersträvas i första hand är att skapa en möjlighet att utväxlainformafion och inte att införa en skyldighet att göra detta. En tänkbar väg kan vara att i den aktuellavårdlagstiftningen införa uttryckliga bestämmelser om en rätt för berördavårdinsfanser att - under noggrannt angivna förutsättningar - utan denenskildes samtycke i förebyggande syfte ingripa i form av kontakter med andramyndigheter och instanser. Bestämmelser av denna art kan i så fall fas in isocialtjänstlagsfift-ningen och läkemedelslagstiftningen. Därmed skulle öppnasen möjlighet för myndigheterna att, med stöd av 1 kap. 5§ sekretesslagen, utanhinder av sekretess vidta de åtgärder som är påkallade. Ett fjärde alternativ kan vara att kompletterabestämmelserna i 14 kap. 2 § sekresslagen med ytterligare, särskilda undantagfrån sekretessen, främst i förhållandet mellan myndigheter. Ett exempel pådetta utgör förslaget i betänkandet (SOU 1987:1]) Skydd för det väntade barnetom att undantag från sekretess får göras till skydd för ett ofött barn. Dettaförslag har i princip fillstyrkfs av kammarrätten. Skulle denna väg visa sigvara framkomlig kommer regler till stånd som direkt - och varken mer ellermindre -motsvarar vad som åsyftas. En nackdel är dock aft regleringen isekretesslagen skulle bli ännu mer svåröverskådlig än . I vilket fall som helst rör det sig här om en grannlagaintresseavvägning mellan på den ena sidan respekten för den enskildesintegritet och på den andra behovet av förebyggande åtgärder fill skydd för denenskilde och i många fall även för samhällsintressen. Kammarrätten är inte heltövertygad om att skälen för en reform tar över. Trots att frågorna behandlats iflera utskotts- och kommittébetänkanden, JO-besluf m.m. behöver i vart fall enytterligare, samlad utredning ske innan slutlig ställning tas. (styrelsen) anför att de nyarutiner som skapats efter sekretesslagens tillkomst (samtycke och deltagande avden ärendet rör) i kombination med de sekretessgenombryfande bestämmelser somexempelvis 71 § socialtjänstlagen utgör synes i vart fall göraen utvidgning av 14 kap. 3 § tillämpningsområdet onödig enligt styrelsensmening. Nuvarande sekretesslag fungerar i stort sett bra inomsocialtjänstens område. Lagen har en styrande attitydpåverkande effekt när detgäller att omsätta socialtjänstlagens intenfioner om frivillighet ochintegritet fill verklighet. Kommunernas erfarenheter är atf det i allmänhetinfe erbjuder några större svårigheter aft få samtycke från den ärendet rörtill ett samråd med annan myndighet. Samverkan med andra myndigheter har ocksåi många fall fått en ny utformning på def sättet atf den enskilde själv deltari de diskussioner och överläggningar som behövs för att åstadkomma bralösningar på människors problem. Exempel på detta är arbetet i rehabiliteringsgrupper,vårdplaneringsgrupper och samarbetet skola/förskola i samband med skolstart. Förbundetpekar dock på några angelägna områden för ändringar i utredningar på området, bl.a. angående tillämpningen av sekretesslagen ikommundelsnämnd (se nedan s. 46 och 50 f.). anser att den nuvarandesekretesslagstiftningen på def hela taget är bra. De flesta hinder för samarbetegår att lösa med den enskildes samtycke. Människans integritet är så viktig aftsamhället ibland får acceptera vissa negafiva effekter. Det är framför allt enmetodfråga att hantera sekretesslagens bestämmelser på så sätt att samarbeteändå kan ske. Det finns dock vissa brister i nuvarande sekretesslagstiftning.Staden tillstyrker vissa enskilda lagändringar (se nedan s. 40, 49 och 51). TCO anför att mycket talar för aft en viss översyn avsekretesslagstiftningen behövs men detta får inte leda till atf nuvaranderestriktiva inriktning släpps. finns helt andrainformationsmöjligheter och risker än för bara ett fiotal år tillbaka främst pågrund av datateknikens utveckling. Det blir därvid allt vikfigare atf skyddaden enskildes integritet. Vidare anser TCO atf en sådan översyn måste samordnasmed tillkomsten av den nya kommunallagen. Sekretesslagstiftningen ärsvårtolkad och skapar ibland en osäkerhet hos anställda som ska tillämpa lagen.Denna osäkerhet kan leda till en stel och återhållsam handläggning vilket i sintur leder till samarbetsproblem mellan myndigheter och andra intressenter. TCOtror inte dessa problem löses genom en uppluckring av lagstiftningen utan istället borde syftet med lagen lyftas fram och kunskaperna ökas hos såväl allmänhetensom de som är anställda inom verksamhetsområden som omfattas av lagen. TCO:s inställning fill den nuvarande sekretesslagen ärpositiv. Lagen har enligt TCO:s uppfattning haft en styrande ochattitydpåverkande effekt vid bl.a. omsättandet av socialtjänstlagensintentioner om frivillighef och samtycke från den enskilde klienten. blivit ett stöd för socialarbetarna i arbetet med aft den enskilde ska taaktiv del i förändringsarbefet. Myndigheter skall infe kunna byta uppgifter"över huvudet" på klienten. Samverkan med andra myndigheter harutvecklats i riktning mot att den enskilde är med och deltar vidöverläggningar. I annat fall sker överläggningarna runt policyfrågor av allmännatur. är på väg från att vara en repressiv ochkontrollerande myndighet till en myndighet som ger service och hjälp på denenskildes villkor. I detta arbete har sekretesslagen varit till stor hjälp.Socialtjänsten har dock kvar frågor som kan leda till intressekonflikter ochoklarheter bl.a. hur man skall skydda barn som far illa och ungdomar som ägnarsig åt självdestmkfiva beteenden som kriminalitet och missbruk. I dessa fallfinns bestämmelser som möjliggör åtgärder mot den enskildes vilja. Andra frågor som får ökad aktualitet är, hur man skallhantera sekretessfrågorna i den nya kommundelsnämndsorganisationen där fleraförvaltningar som fidigare befraktats som enskilda myndighetsområden nu slåssamman på den politiska beslutsnivån. Vidare har påtalats att det skulle varaen fördel om både skolan och förskolan omfattades av den så kalladegeneralklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Vissa överväganden beträffandeläkemedelsregi-, strering torde kunna göras liksom inom vissa delar då detgäller sekretessen och brottslagstiftningen. (till yttrandet) 4 1988/89. i Malmöhuslän anser att den nuvarande sekretesslagstiftningen fungerar i stort sett välmen att behov av vissa korrigeringar i enlighet med vad nedan anges kan finnas.Tillräckliga skäl att redan nu införa en modifierad form av generalklausulockså på social- och sjukvårdens område förehgger inte, enligt länsstyrelsensmening. Länsstyrelsenserfarenhet är att myndigheterna arbetar effektivt, metodiskt och lagenligt föratt få den enskildes samtycke vid de fillfällen när flera myndigheter måstesamverka i enskilda ärenden för aft vården och behandlingen skall blieffektiv. förutsätter att vidareutvecklarmetoderna för aft i större utsträckning erhålla den enskildes samtycke.Länsstyrelsen vill i detta sammanhang också framhålla vikten av att myndigheteninformerar den enskilde om när sekretessbelagda uppgifter lämnats till annanmyndighet. , () och Föreningen barnensrätt i samhället () förordar en utredning om vissa frågor som tas upp i deaktuella motionerna (se nedan). Riksförbundetför social och mental hälsa (RSMH) finner det mycket angeläget atf alla krav omatf den psykiatriska vården utan den enskildes samtycke skall lämna utuppgifter eller journaler till sociala myndigheter, företagshälsovård etc.tillbakavisas. (till yttrandet) Översynav sekretesslagen för att underlätta polisens arbete i brottsutredningar.Motion 1986/87:K402 (m) Riksåklagarenoch förordar en översyn (se ovan s. 28 resp. s. 32). Ävensocialstyrelsen anser att frågeställningen bör klargöras. Kammarrätteni anför atf domstolen inte har någon egentlig erfarenhet av huruvidagällande bestämmelser i sekretesslagen försvårar polisens arbete ibrottsutredningar. Det förefaller dock naturligt atf det från tid till annanuppkommer konflikter mellan på den ena sidan polisens intresse av att utredabrott samt på den andra sidan hälso- och sjukvårdens samt intresseav atf deras verksamhet inte försvåras genom att de tvingas lämna ut uppgiftertill polisen om sina klienter mot dessas vilja. Om en översyn av sekretesslagenkommer till stånd i enlighet med vad domstolen angivit förefaller det naturligtatt även det här aktuella, mycket känsliga avvägningsproblemet granskas pånytt. EnligtSvenska läkaresällskapet har de skärpningar som skett i sekretesslagstiftningenlett till atf sjukvårdspersonal ansett sig tvingad fill extrem restrikfivitet isina kontakter med polismyndigheterna. Konflikt mellan sjukvårdspersonal ochpolismyndighet uppkommer dessutom ofta på jourtid, då juridisk rådgivning ejstår att få. Sällskapet fillstyrker en översyn av gällande bestämmelser. Stockholmsstad anser att de regler som gäller vid misstanke om brott (våldsbrott,frihetsberövande brott och sexualbrott) mot den som inte fyllt , skallgälla oavsett brottsoffrets ålder. Hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd anför att problemen som berörs i 1988/89:KU14 denna motion närmast synes bero på en felaktig tolkning avgällande Bilaga 2 lagsfiftning.Om dessa bestämmelser lett fill missuppfattningar bör de ges en (fill yttrandet) klarare utformning. (styrelsen) finner för sin del aftinformationen fill polisen inte utgör något stort problem. Förbundet anser dockatt ämnet bör tas upp vid en samlad översyn av hälso- och sjukvårdssekretessen. TCO, stadskansli och i Mahnöhuslän anser att de av mofionären påtalade svårigheterna torde böra avhjälpas medytterligare utbildningsinsatser snarare än lagändringar. Samarbetsgruppen KALV, och försocial och mental hälsa (RSMH) motsätter sig lättnader i sekretessen på området. Sekretess vid överförskrivning och missbruk av läkemedel.Motion 1986/ 87:K408(m) I mofionen begärs bl.a. lättnader i sekretessen mellanapotek och läkare. Apoteksbolaget framhåller att apoteken bör ges möjlighetmen ej skyldighet atf kontakta receptutfärdare för aft uppmärksamma denne påt.ex. att patienten anlitar flera läkare i samma ärende. På apoteken serpersonalen' utan atf kunna ingripa hur vissa personers hälsa försämrassamtidigt som deras förbrukning av beroendeframkallande läkemedel fortgår. Detvore en fördel för såväl samhället som för missbrukare och läkemedelsberoendepersoner om kunde hjälpa till att bryta den onda cirkel personen ifråga hamnat i. Samfidigt måste värnas om den personliga integriteten ochmänniskors förtroende för apoteken. Motionären föreslår vidare att apoteken utrustas med ettdatasystem, där uttag av beroendeframkallande läkemedel lagras i syfte attkunna följa namngivna personers läkemedelsinköp. Det bör enligt bolagetsuppfattning inte åläggas apoteken att föra patientregister, vare sig datafördaeller . För det första bör apoteken inte åläggas en polisiär roll. Defskulle allvarligt skada förtroendet mellan pafient och apotek. För de andravore def omöjligt aft inom överskådlig framtid få ett sådant systemfunktionellt. Def är väl känt atf människor anlitar olika apotek. Def finnsanledning att anta att läkemedelsberoende personer infe skiljer sig från denövriga befolkningen i detta avseende. Om förslaget genomfördes skulle def krävaen rikstäckande databas med lagring av ohanterligt stora datamängder. Ytterligare ett förslag från motionären innebär att varjeperson som får recept på beroendeframkallande medel hänvisas till ett särskiltapotek. Enligt Apoteksbolagefs åsikt bör personer med recept på beroendeframkallandeläkemdel ej hänvisas till ett särskilt apotek. Eftersom man aldrig från början kan förutse vilka personersom blir beroende eller missbrukare, måste detta då omfatta samfliga personer,som får eft sådant läkemedel. Detta är möjligt i metadonprogrammet,som omfattar relativt få patienter och där det ingår i överenskommelsen medpatienten. Att däremot binda varje person som har recept på beroendefram- kallande läkemedel, tillsärskilda apotek, skulle bli en omfattande admini- 1988/89:KU14 strativ apparat ochinnebära höga kostnader. Allmänheten skulle troligen Bilaga2 uppfatta åtgärden som obekväm och en allvarlig inskränkning i den (till yttrandet) personliga friheten. Socialstyrelsenanser att det är angeläget att sekretesslagen inte utgör hinder för att kommatill rätta med missbruk av beroendeframkallande medel. Det är angeläget aft deproblem motionären tar upp och som också diskuterats inom fåren lämplig lösning. Styrelsen har vid flera fillfällen fått förfrågningar frånvårdansvariga läkare hur man skall förfara med pafienter som fåttförskrivning av beroendeframkallande medel av flera olika läkare. I varjeenskilt fall har förskrivningen varit måttlig men sammantaget har patientenkunnat få ut betydande mängder. Detsistnämnda problemet har ibland kunnat lösas genom att läkaren lyckas falapatienten till rätta, i andra fall genom informafion fill berörda läkare somvarit verksamma inom samma verksamhetsområde enligt sekretesslagen. I återandra fall har det varit mycket svårt att få rätsida på överförskrivningen. Socialstyrelsenhar utarbetat ett förslag om förbättrad tillsyn över förskrivningar. Iavvaktan på den pågående tillsynsutredningen m.m. har förslaget dock intetillställts regeringen. uppger att sedan länsläkarorganisationen uphörde 1981 tordeinte någon lokalf och riktad individuell receptgranskning förekomma i Sverige.Socialstyrelsen har rekommenderat, atf def i landstingen inrättas s.k.samrådsgrupper. För aft uppgifter skall kunna lämnas till eller från gruppenmåste enligt JO:s mening även i detta fall patientens medgivande inhämtas (sevidare "Arbete mot läkemedelsmissbruk i storstadsregion. JO-beslufförsvårar patientinrikfade åtgärder", och medarbetare.Läkartidningen 1988. vol' 85, s. 1175-1178). finner dessa förhållanden orimliga och föreslår, attskaderekvisifet vid missbruksfrågeställningar ändras från subjektivt men. somnu gäller, till objektivt men och att landstingens samrådsgrupper erbjudsmöjligheter motsvarande dem inom den gamla länsläkarorganisationen. Ejindividbaserade terminalsystem inom apoteken utgör ett värdefullt instrumentatt följa det lokala förskrivningsmönstret preparatvis uttryckt i dygnsdoseruppdelat på kön och ålder. Vidare kan effekten av informationsinsatser m.m.studeras. Däremot kan sällskapet inte acceptera datoriserade personregister,som gör "det möjligt att spåra med vilka intervaller recept tas ut ochkonsumeras". Sådana skulle vara liktydiga med administrafivaövervakningsregister med alla risker för felanvändning detta innebär. tillstyrker eft informationsutbyte mellan hälso- och sjukvården, apoteksväsendetoch andra samhällsorgan som direkt och nära deltar i vården till förhindrandeav överförskrivningar. Def långtgående registreringsförfarande som föreslås imotion K408 kan förbundet inte acceptera.