bet · GC01SfU7 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 SfU7 I betänkandet behandlas sex motioner som väckts under denallmänna mofionstiden /88. Frågan om en utvidgning av tandvårdsförsäkringen till attomfatta barn och ungdomar behandlas i två motioner (m, fp). Mofionerna avstyrksav utskottet med hänsyn fill såväl vikten av att barn- och ungdomstandvården ärsamlad hos folktandvården som de ökade kostnader för försäkringen som en sådanutvidgning skulle medföra. I en motion (fp) begärs att samverkan skall kunna skemellan folktandvård och privatprakfiserande tandläkare när det gäller dentandvård som lämnas vid sjukhus och andra institutioner. Utskottet avstyrkermotionen med hänvisning till den möjlighet som finns för landstingen att träffavårdavtal med privatprakfiserande tandläkare i dessa fall. Vidare begärs i en motion (fp) attetableringsbegränsningen för privattandläkare avskaffas. Utskottet avstyrkermotionen med hänsyn till att anslutningen av tandläkare tilltandvårdsförsäkringen får betydande ekonomiska konsekvenser för försäkringenoch att den begränsade resursökning som kan komma i fråga måste styras tillkommuner med störst behov. Förslag om att tandproteser i likhet med övriga proteserskall tillhandahållas kostnadsfritt begärs i en motion (vpk). Utskottet, somframhåller att kostnaderna för tandproteser bör regleras inom ramen förtandvårdsförsäkringen, avstyrker bifall till motionen av främst kostnadsskäl. En motion (c) tar upp frågor som har samband med omgörningav behandling på grund av avvikande reaktion mot amalgam. Utskottet avstyrkerbifall till motionen huvudsakligen på grund av att den redan är tillgodosedd.Utskottet avstyrker även bifall till en motion (fp) om utbildning av bl.a.försäkringskassornas personal om kvicksilverförgiftning. Mot bakgrund av att ansvaret för specialisttandvårdenåvilar landstingen avstyrker utskottet bifall till en motion (fp) vari begärsen utvidgning av privattandläkares rätt att tillämpa specialisttaxa. Slutligen begärs i två motioner (fp) förändringar avtandvårdsförsäkringens konstruktion i olika avseenden. Utskottet avstyrkerbifall till motionerna av främst kostnadsskäl. Tillbetänkandet har fogats sju reservationer. 1 1988/89. Motioner 1988/89:SfU7 1987/88:Sf201 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär en utredning om förändring av tandvårdsförsäkringensnuvarande konstruktion. l987/88:Sf215 av m.fl. (vpk) vari yrkasatt begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift attutreda frågan om kostnadsfria tandproteser samt att förslag härom snarastföreläggs . 1987/88:Sf257 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag till ändring av lagen om allmän försäkring så attetableringskontrollen för privattandläkare avskaffas, 2. att riksdagenhos regeringen begär en översyn av tandvårdsförsäkringen i enlighet med deriktlinjer som anförs i motionen, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om attnuvarande begränsningar för privattandläkares rätt till speeialisttaxa upphävs, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ommöjligheterna för barn och ungdomar att anlita annan tandläkare änfolktandvårdens, 5. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om samverkanmellan privatpraktiserande tandläkare och institutioner. 1987/88:Sf286 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring avnu gällande regler för barn- och ungdomstandvård. 1987/88:Sf319 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt och försäkringskassornas personal bör utbildas omkvicksilverförgiftning. Motiveringenåterfinns i motion So475. 1987/88:Sf343 av och ()vari yrkas att begär att regeringen i enlighet med motionen görförändringar i tandvårdstaxan. Motiveringenåterfinns i motion So506. Den allmänna tandvårdsförsäkringen, som infördes ,avser tandvård åt försäkrad som fyller minst under det år behandlingenpåbörjas. Försäkringen gäller tandvård som meddelas vid folktandvårdsklinik,odonto-logisk fakultet eller annars genom det allmännas försorg eller lämnas avtandläkare, som är uppförd på en av den allmänna upprättadförteckning. Ersättning utges enligt grunder som regeringen efter förslag avriksförsäkringsverket fastställer för högst i sänder. na ärintagna i tandvårdstaxan (1973:638). Ersättning för bl.a. oralkirurgisk 1988/89:SfU7 behandling kan dock utges enligt bestämmelserna för sjukvård. I tandvårdslagen (1985:125) anges att varjelandstingskommun skall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inomlandstingskommunen. Även i övrigt skall verka för en god tandhälsahos befolkningen. 1 lagen anges vidare att folktandvården - den tandvård somlandstinget självt bedriver- skall svara för dels regelbunden och fullständigtandvård för barn och ungdomar t.o.m. det år då de fyller , delsspecialisttandvård för vuxna, dels övrig tandvård för vuxna i den omfattningsom bedömer lämpligt. Barn- och ungdomstandvården, som enligt ovaninte omfattas av tandvårdsförsäkringen, skall vara avgiftsfri för patienten.Sedan några år tillbaka är barn- och ungdomstandvården fullt utbyggd. Förvuxentandvården är målsättningen att folktandvården skall svara för avdenna tandvård. Två motioner tar upp frågor om barn- ochungdomstandvården. Således begär m.fl. i motion Sf257 yrkande 4ett tillkännagivande om att även barn och ungdomar skall omfattas av denallmänna tandvårdsförsäkringen. 1 motionen anförs att inte endastfolktandvården bör ha ansvar för barn- och ungdomstandvård utan även privatatandläkare bör få anlitas. Med nuvarande regler får patienter somväljer tandläkare utanför folktandvården själva betala helabehandlingskostnaden och har således i realiteten ingen större valfrihet. Mednuvarande system kan privattandläkare inte erbjuda familjetandvård. ÄvenAnders begär i motion Sf286 att tandvårdsförsäkringen skall utvidgastill att omfatta barn- och ungdomstandvård. Detta för att öka pafienternasvalfrihet. Motionären påpekar att förslaget visserligen medför ökade kostnaderför försäkringen men anför att totalkostnaden för tandvården troligen blirlägre eftersom privattandvård är både effektivare och billigare än den vård sombedrivs i landstingens regi. 1 propositionen till tandvårdslagen (prop. 1984/85:79 s.32-33) konstaterade föredragande statsrådet att den organiserade barn- ochungdomstandvården, som landstingen genom folktandvården enligt dåvarandefolktandvårdslag ansvarade för, hade nått mycket goda resultat och att barnenhade fått en stadigt förbättrad tandhälsa. En viktig förutsättning för de godaresultaten hade varit att vården hade omfattat alla barn. Organisationen avbarn- och ungdomstandvården med ett enhetligt ersättningsbelopp per barn hadevidare stimulerat till ett långsikfigt tänkande, inriktat på att nå en så godhälsa för barnen som möjligt till en låg kostnad. Inslaget av förebyggandeåtgärder hade varit stort. Detta var självfallet fördelaktigt även ur samhällsekonomisksynpunkt. Statsrådet ansåg mot denna bakgrund att ansvaret för barn- ochungdomstandvården oförändrat borde ligga kvar på . Vidare bordevården bedrivas av folktandvårdens egen personal. Statsrådet angav dock att deti vissa situationer kunde vara lämpligt att göra undantag från denna regel. en glesbygd där reseavstånden för barnen annars skulle kunna bli mycketlånga kunde det för barnens skull vara en ändamålsenlig uppläggning attlandstinget slöt ett avtal med en privat vårdgivare om att denne skulleombesörja vården. Vid behandling av propositionen uttaladesocialutskottet (SoU 1988/89:SfU7 1984/85:12) bl.a. följande. Utskottet ansågdet viktigt att slå fast att folktandvården hade ett primärt ansvar för barn-och ungdomstandvården. Utskottet instämde i att det i barnens intresse i t.ex.en glesbygd kunde vara lämpligt att göra undantag från principen att vårdenskulle ges av folktandvårdens egen personal. Detta måste vederbörandelandsting bedöma på eget ansvar. Utgångspunkten borde emellertid vara attlandstinget självt skulle sörja för att det fanns en uppbyggd och fungerandebarn- och ungdomstandvård med tillräckligt utrymme även för förebyggande ochuppsökande verksamhet. Detta var motiverat bl.a. av kravet på att vården, ochdå inte minst den förebyggande vården, skulle nå alla barn, även sådana medt.ex. sociala problem i hemmiljön eller med långvarig sjukdom eller handikapp. har tidigare behandlatmotionsyrkanden om en utvidgning av den allmänna tandvårdsförsäkringen till attomfatta även barn och ungdomar (se senast SfU 1987/88:5). Utskottet har därvidhänvisat till vad socialutskottet enligt ovan uttalat och för egen del tillagtatt det är väsentligt att barn- och ungdomstandvården är samlad hosfolktandvården. har vidare framhållit att enutvidgning av tandvårdsförsäkringen till att omfatta även barn och ungdomarskulle medföra väsentligt ökade kostnader för försäkringen. Vad utskottet sålunda tidigare anfört äger fortfarandegiltighet, och utskottet kan mot denna bakgrund inte medverka till atttandvårdsförsäkringen utvidgas till att omfatta barn och ungdomar. MotionernaSf257 yrkande 4 och Sf286 bör därför avslås. När det gäller tandvård vid sjukhus och andrainstitutioner kan motionärerna i motion Sf257 yrkande 5 av m.fl.inte se något skäl till att vården måste ges av folktandvårdens egen personal.Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att vid sådan vård samverkanbör kunna ske mellan och privatpraktiserande tandläkare. uttalade vid behandlingen av förslagettill tandvårdslag (SoU 1984/85:12 s. 10-11) bl.a. följande vad gälldetandvården vid sjukhus och andra institutioner m.m. har f.n. inte något lagstadgat ansvar förtandvården för patienter som är intagna vid landstingens vårdinrättningar. Såblir heller inte fallet enligt det nu föreliggande lagförslaget. Avproposifionen framgår emellertid att frågan om ett lagfäst ansvar förlandstingen för sjukhustandvården kommer att behandlas i samband med prövningenav ett förändrat ersättningssystem för tandvården. Det sägs vidare ipropositionen att det finns en bred uppslutning kring att sjukhustandvårdenbyggs ut så att den täcker tandvårdsbehoven hos de patienter som vårdas vidlandstingens vårdinrättningar. Föredragande statsrådet anser att denna vårdliksom i huvudsak bör ges av folktandvårdens egen personal. Om vårdenskall utföras av privatpraktiserande tandläkare bör, enligt statsrådet, ettvårdavtal slutas, där bl.a. frågor om revisionsintervall och vårdens inriktningregleras. -Motsvarande synsätt anläggs f.ö. beträffande landstingens ansvar förviss handikapptandvård. Av det ovanstående framgår att landstingen harhuvudansvaret även för sjukhustandvården. Landstingen har dock möjlighet attgenom avtal överlåta vården till privatpraktiserande tandläkare. Utskottetanser därför, i enlighetmed utskottets uppfattning vid behandling av ett liknande motions- 1988/89:SfU7 yrkande under föregående (se SfU 1987/88:5), att någotriksdagens uttalande med anledning av motion Sf257 yrkande 5 inte ärerforderligt. Som ovan nämnts omfattar tandvårdsförsäkringen tandvårdsom lämnas av tandläkare som är uppförd på en av upprättadförteckning. I övergångsbestämmelserna till den allmänna tandvårdsförsäkringenföreskrivs, i stadgandets nuvarande lydelse, i huvudsak följande. För att uppnåen utjämning av fillgången på tandläkare mellan olika delar av landet fårriksförsäkringsverket i den utsträckning som behövs föreskriva att bl.a.tandläkare, som efter utgången av avser att påbörja verksamhet ienskild tandvård, inte skall föras upp på sådan förteckning. Riksförsäkringsverkethar i föreskrifter (RFFS 1988:9) angivit de närmare villkoren för när entandläkare får föras upp på förteckning. I motion Sf257 yrkande 1 tar m.fl. uppfrågan om denna s.k. etableringsbegränsning för tandläkare. Motionärerna anseratt enskilda medborgare själva skall få välja vilken tandläkare de vill gå till.Människornas efterfrågan på tandvård skall styra etableringarna. Det är enligtmotionärerna mycket tveksamt om de totala kostnaderna för tandvården hålls neregenom etableringskontrollen. De undersökningar av tandvårdens kostnader somgjorts har nämligen visat att de privata tandläkarna har lägre kostnader änfolktandvården. Det pågår ett arbete inom folktandvården för att minska de högakostnaderna, men förutsättningarna för en mer rationell verksamhet torde öka omdet finns konkurrerande privatpraktiserande tandläkare. En fri etableringsrättger således enligt motionärerna de största förutsättningarna för en tandvårdsom är anpassad till pafientens behov, och de begär förslag till sådan ändringi lagen om allmän försäkring att etableringskontrollen för tandläkareavskaffas. den nuvarande etableringskontrollen ärföljande. I samband med beslut om den allmännatandvårdsförsäkringen fastställdes ett program för landstingens utbyggnad avfolktandvården. För att säkerställa den planerade utbyggnaden infördes iövergångsbestämmelserna fill tandvårdsreform en möjlighet förriksförsäkringsverket att, om verket fann anledning anta att folktandvårdensbehov av tandläkare skulle bli otillräckligt tillgodosett, föreskriva att entandläkare inte fick föras upp på förteckning hos allmän försäkringskassa.Begränsningsregeln skulle ursprungligen gälla fram till utgången av ,men har därefter förlängts i flera omgångar. Genom beslut gällerbegränsningsregeln fills vidare (prop. 1985/86:51, SfU 6, rskr. Motivenför en fortsatt etableringsbegränsning var såväl att anpassa tandvårdsresursernatill behov och samhällsekonomiskt utrymme som att uppnå en utjämning avtillgången på tandläkare mellan och inom regioner. Utskottet framhöll därvidatt anslutningen av tandläkare till tandvårdsförsäkringen får betydandeekonomiska konsekvenser för försäkringen och att i nuvarande samhällsekonomiskaläge den begränsade resursökning som kan komma i fråga därför måste styras tillde kommuner som har störst behov. Härigenom kunde även en utjämning uppnåssåväl mellan- som inomregionalt. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det varhelt nödvändigt med en fortsatt etableringsbegränsning för privattandläkare.Med samma motivering har utskottetdärefter avstyrkt motionsyrkanden om upphävande av etablerings- 1988/89:SfU7 begränsningen (se senast SfU 1987/88:5). Enligt utskottets mening äger de ovan angivna skälen fören etableringskontroll alltjämt giltighet. Utskottet avstyrker följaktligenbifall till motion Sf257 yrkande 1. Enligt gällande ersättningsregler inomtandvårdsförsäkringen svarar försäkringen för av kostnaden för tandvårdeninkl. I syfte att begränsa patientens kostnader för meromfattande tandvårdsbehov svarar försäkringen för av kostnaderna när dessaunder en behandlingsperiod överstiger . Återstoden betalas av denförsäkrade genom patientavgift. I vissa speciella fall betalar försäkringenhela kostnaden för tandvården. De bestämmelser som reglerar villkoren förersättning från tandvårdsförsäkringen återfinns i tandvårdstaxan som ocksåinnehåller bestämmelser om de högsta belopp som en tandläkare får tillgodogörasig. Arvode utgår i allmänhet per behandlingsåtgärd (s.k. styckepris) men kan ivissa fall utgå efter tidsåtgång. Tandvårdstaxan fastställs av regeringen efterförslag av . förslag föregås avöverläggningar med representanter för folktandvård, tandläkare och tandtekniker.Taxans giltighet är begränsad i tiden. Den nuvarande taxan gäller längst tillutgången av . Tandvårdstaxan skall vara så neutral som möjligt, dvs.målsättningen är att en tandläkares bruttointäkt per tidsenhet är oberoende avvilken behandling som utförs på patienten. Fr.o.m. har avdenna anledning vidtagits vissa ändringar i taxan. Samfidigt har taxanförenklats i flera avseenden. Vid fastställandet av de nya styckepriserna itaxan har uppgifter om medelbehandlingstiden - grundade på tidigare genomfördatidsstudier-för olika behandlingsåtgärder legat till grund. uppdrog regeringen åt riksförsäkringsverketatt i samråd med förutsättningslöst bedöma deförsäkringsmässiga konsekvenserna av en ny konstruktion av tandvårdstaxan. Iuppdraget angavs tre principiella utgångspunkter. Den första punkten syftadetill att stimulera förebyggande åtgärder och utgjordes av ett baspaket avinnebörd att alla vuxna skulle ges rätt till tandvårdsbesök med regelbundnaintervaller till en fast avgift. Avgiften borde sättas så att den i principmotsvarade patientavgiften vid ett läkarvårdsbesök inom offenfiig vård. Fördenna avgift skulle patienten kunna erhålla en personlig kallelse, undersökninginkl. anamnes, röntgen- och laboratorieundersökning, diagnostik,terapibehandling och profylax vad gäller karies och parodontit. Försäkringensersättningar till vårdgivaren för detta behandlingspaket skulle schabloniserasmen kunde eventuellt differentieras med hänsyn till patientens ålder. Vidareskulle behandling med fast och avtagbar protetik ersättas av försäkringen medfrån början fastställda belopp. 1 dessa fasta ersättningsbelopp skulleersättning för det tandtekniska arbetet ingå. däremot inte kostnaden för dettandtekniska materialet. För övriga åtgärder i taxan, vilka främst avserreparativ tandvård, dvs. fyllningar, kirurgi och rotbehandlingar, skulle verketbedöma konsekvenserna av att försäkringen endast ersatte kostnader somöversteg en viss nivå. förslag måste enligt uppdragetgrundas på att förslagen skall rymmas inorn ramen för nuvarande kostnader förtandvårdsförsäkringen. har redovisat sitt uppdrag tillregeringen i en 1988/89:SfU7 rapport av . Verket anfördärvid att man funnit att en förändring av tandvårdstaxan i enlighet med deförutsättningar som angivits i utredningsuppdraget skulle leda till flera ickeönskvärda effekter. I rapporten redovisas därför ett alternafivt förslag tillbaspaket enligt följande. För en fast avgift skall patienten få personligkallelse, röntgenbildstagning, klinisk undersökning av tänder och tandlösapartier, redogörelse för undersökningens resultat, förslag till behandlingsamt kostnadsberäkning. För övriga åtgärder i tandvårdstaxan, inkl.tandtekniskt material, skall försäkringen gälla i nuvarande form med ettinbyggt högkostnadsskydd. - Rapporten är föremål för beredning inomregeringskansliet. m.fl. tar i motion Sf215 upp frågan omkostnadsfria tandproteser. Motionärerna påpekar att tandproteser i dagersättspå samma sätt som övrig tandvård. Detta innebär att anskaffningskostnaden fören tandprotes uppgår till , vilket innebär en stor ekonomiskbelastning för låginkomsttagare och pensionärer. För den som saknar egna tänderär tandproteser helt nödvändiga, inte bara av estetiska och psykologiska skäl,utan även av hälsoskäl. Tandproteser bör därför ur kostnadssynpunkt jämställasmed övriga proteser och således tillhandahållas kostnadsfritt för denenskilde. Motionärerna begär att en utredning tillsätts i detta syfte samt attförslag om en sådan ändring föreläggs . Utskottet har tidigare behandlat frågan om kostnadsfriatandproteser (se senast SfU 1987/88:5). Utskottet har därvid anfört attkostnaderna för tandproteser skall regleras inom ramen förtandvårdsförsäkringen och inte såsom fallet är beträffande övriga protesergenom sjukvårdsersättning. Utskottet har dock av kostnadsskäl inte kunnatmedverka till en ändring av tandvårdstaxan i syfte att fillgodose motionen.Dessutom har utskottet bedömt att en sådan ändring skulle kunna medföra storagränsdragningsproblem beträffande såväl vilka slag av proteser som vilkagrupper av försäkrade som skulle omfattas av ändringen. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker bifalltill motion Sf215. Utskottet vill dock erinra om att frågan om kostnader förtandproteser behandlats av i den rapport som enligt ovannu är föremål för behandling inom . Enligt 9 § första stycket p. 3 tandvårdstaxan betalarförsäkringskassan hela arvodet och kostnaden för tandtekniskt material förbehandling som görs om på grund av avvikande reaktion för dentala material. Enförutsättning härför är dock att den avvikande reaktionens samband med dentaltmaterial objektivt kan verifieras genom utredning. Vidare skall tandläkarensbehandlingsförslag prövas av föräkringskassan innan behandlingen görs om. 1 motion Sf343 av och tasupp frågor som rör omgörning av behandling på grund av avvikande reaktion föramalgam. Motionärerna framhåller att en utredning i anledning av en misstänktkvicksilverförgiftning orsakad av tandfyllningar är en svår, dyr och långprocess för den som drabbats. För att förbättra situationen för de drabbadeföreslår motionärerna vissa åtgärder. Sålunda föreslås att tandvårdstaxanändras så att patientersättningen för besök och utredning hos hänvisningstandläkarejämställs med besök och utredning inom sjukvården. 1988/89:SfU7 Vidare föreslåsatt vid sanering av amalgam behandlingsperioden skall få överstiga ett åreftersom en sådan sanering inte får ske alltför snabbt. Motionärerna begärslutligen en översyn av tandvårdstaxan i syfte att komma till rätta med orsakentill att vissa tandläkare inte vill använda andra fyllnadsmaterial än amalgam.Enligt mofionärerna kan det bero på att kompositmaterial är mer trögarbetade änamalgam och att behandlingen därför tar . Utskottet vill inledningsvis nämna atthänvisningstandläkare, som finns inom varje landstingsområde, är tandläkare somav fått speciell utbildning i att bedöma och informerapatienter med besvär som kan sättas i samband med tandersättningsmaterial. Deskall också kunna råda allmäntandläkarna och förmedla kontakter med tandvårdensresp. har i Allmänna råd 1988:12 omtandvårdsförsäkringen bl.a. hänvisat till vad anfört i sinaallmänna råd (SOSFS 1988:9) om utredning av patienter med symtom som antagitsbero på kvicksilverexponering från amalgam samt om användning av amalgam.Socialstyrelsen har rekommenderat att personer med symtom som antas bero påkvicksilverexponering från amalgam genom läkares försorg bör genomgå sådanmedicinsk utredning som besvären kan motivera. har ävenlämnat rekommendationer om utredningen vid befarad allergi mot ett dentaltmaterial resp. vid lichenförändringar. Av det ovanstående framgår att ifrågavarande utredningar iförsta hand bör göras inom sjukvården. Enligt vad utskottet erfarit ersätterförsäkringen kostnaden för den utredning som gjorts inom tandvården förutsattatt en avvikande reaktion för dentala material har verifierats. Någotriksdagens uttalande med anledning av motionen i denna del är därför intepåkallat. Beträffande behandlingsperiodens längd gäller följande.Enligt 6 § föreskrifter (RFFS 1980:22) förverkställighet av tandvårdstaxan (1973:638) m.m. får en behandlingsperiod inteöverstiga annat än om 1. behandlingen skall förhandsprövas i två steg,2. den försäkrade remitteras till specialisttandläkare, eller 3. en planeradbehandling inte hinner genomföras på grund av tandläkarens ellerden försäkrades sjukdom eller militärtjänst eller annat oförutsett hinder.Vidare föreskrivs att behandlingsperioden får överstiga endast om 1.behandlingen utförs av en specialisttandläkare i tandreglering eller 2. det ärmotiverat av särskilda skäl med en utsträckt tid för utvärdering av enförberedande behandling innan den slutliga behandlingen kan utföras. Enligt 14§ tandvårdstaxan skall tandläkarens behandlingsförslag prövas av försäkringskassaninnan tandvårdsbehandling görs om på grund av avvikande reaktion mot dentalamaterial. Förhandsprövning i två steg skall ske när resultatet av enförberedande behandling behöver avvaktas innan den slutliga behandlingenbestäms. Som ovan angivits skall omgörning av behandling på grundav avvikande reaktion för amalgam alltid förhandsprövas av försäkringskassan.Utskottet har erfarit att vid sådan omgörning tandläkarens behandlingsförslag iallmänhet förhandsprövas av i två steg. vid enamalgamsanering får behandlingsperioden enligt nuvarande regler i 1988/89:SfU7 vart fall uppgå till . Utskottet anser att motionens syfte idenna del härmed redan är tillgodosett. Vad gäller tandvårdstaxans ersättning för fyllning medamalgam resp. kompositmaterial vill utskottet anföra följande.