bet · GC01LU22 · 1988-12-31 00:00:00 — Med anledning av bl.a. en motion med samma syfte som dennu aktuella motionen L402 framhöll utskottet att det i många fall kan varasvårt att utforma reglerna så att inte en samlevnadsform framstår som meraförmånlig i ett särskilt hänseende. Vissa speciella bestämmelser, exempelvis iskatte-och socialförsäkringslagstiftningen, kan uppfattas så att lagstiftningenprioriterar en samlevnadsform på bekostnad av en annan. Utskottet framhöU atten sådan prioritering inte bör få förekomma. Att skillnad ändå i vissa fallgörs mellan äktenskap och annan samlevnad har sin orsak i att - medan äktenskapär ett lätt konstaterbart förhållande - det är svårt att konstruera enkla ochobjektiva kriterier för när äktenskapsliknande samlevnad skall anses föreliggavilka kan användas på olika lagstiftningsområden och i skilda syften. Kriteriersom kan utnyttjas i civilrättsliga sammanhang därför att parterna harmotstridiga intressen kan sålunda vara mindre användbara i offentligrättsliglagstiftning på grund av att parterna kan ha ett gemensamt intresse av hurbedömningen utfaller. Enligt utskottets mening skulle de nämnda svårigheternakomma att kvarstå oavsett om den då föreslagna sambolagen genomfördes eller ej. Mot bakgrund av det anförda förklarade sig utskottet intekunna finna att en kartläggning av äktenskapets ekonomiska konsekvenser skullekunna fylla någon annan funktion än att visa att i vissa särskilda hänseendenäktenskap och andra samlevnadsformer rent faktiskt behandlas olika. Etttillrättaläggande av sådana brister i lagstiftningen som leder till att ensamlevnadsform uppfattas som mera prioriterad än en annan borde kunna göras isamband med en översyn av reglerna i fråga och utan någon föregåendekartläggning. Utskottet förklarade sig förutsätta att så också skude komma attske. Utskottet fann inte heller att det hade framkommit några bärande skäl föratt den av motionärerna begärda kartläggningen skulle tillgodose något verkligtbehov. På anförda skäl avstyrkte utskottet de motionsyrkanden som framställs omen sådan kartläggning. Spörsmåletom en kartläggning togs åter upp vid 1987/med anledning av en motion. Isitt av godkända betänkande LU1987/ 1988/89:LU22 88:19 avstyrkteutskottet bifall till motionen med hänvisning till sina tidigare uttalanden isaken. Internationella rättsförhållanden rörande äktenskapsrättsverkningar ÄktBär i princip tillämplig endast på rättsförhållanden mellan makar som är svenskamedborgare. Är den ena eller båda makarna utländska medborgare får frågan omvilken lag som skall tillämpas avgöras enligt internationellt privaträttsliganormer. Sådana normer kan medföra att svensk domstol har att tillämpa främmandestats äktenskapsrätt i ett äktenskapsmål mellan två utländska medborgare ellermellan en svensk och en utländsk medborgare, som anhängiggjorts här i landet.Bestämmelser om tillämplig lag beträffande rättsverkningar av äktenskap mellanmedborgare i olika länder har funnits i en särskild lag, lagen(1912:69) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskapsrättsverkningar. Lagstiftningen föranleddes av att år 1912ratificerade en i avslutad konvention angående konflikter mellanolika lagar i fråga om vissa rättsverkningar av äktenskap. Enligt lagfick regeringen rätt att under förutsättning av ömsesidighet förordna att ifråga om tillämpning av främmande stats lag de bestämmelser som meddelats i1912 års lag och som var upptagna i skulle fillämpas här ilandet. Haagkonventionenoch lag bygger i huvudsak på principen att det är medborgarskapet ochinte var makarna bor som är avgörande för vilket lands lag som skall tillämpas.Beträffande makars förmögenhetsförhållanden stadgas sålunda att äktenskapetsrättsverkningar i brist på avtal mellan makarna skall bestämmas av lagen i denstat som mannen tillhörde vid tiden för äktenskapets ingående. Vidare gälleratt frågan huruvida makar får upprätta avtal om förmögenhetsförhållandena underäktenskapet eller ändra eller upphäva redan ingångna avtal skall avgöras enligtlagen i makarnas hemland. Den rättsliga giltigheten av sådana avtal ellervilken verkan avtalen kan ha skall däremot bedömas enligt lagen i den stat sommannen tillhörde då äktenskapet ingicks. Har avtalet slutits under äktenskapettillämpas dock lagen i makarnas hemland vid avtalets ingående. Sedanvissa stater tillträtt förordnade regeringen genom kungörelser och med stöd av det ovannämnda bemyndigandet lag att bestämmelserna i lagen och konventionen skulle tillämpas i . Konventionen har sedermera sagts upp av . Eftersom ömsesidighetskravet lag i och med frånträde är uppfyllt har regeringen upphävt de båda nämnda kungörelserna om tillämpningen av . Något upphävande av lag har däremot inte kommit till stånd. Lagen är emellertid inte längre direkt tillämplig i något fall. Det har dock ansetts att lagen än sålänge ger uttryck för allmänna internationellt privaträttsliga grundsatser på 10 områdetoch därför fortfarande i viss mån är vägledande för rättstillämpning- 1988/89: LU22 en (se NJA 1970 s. 420 och prop. 1973:158 s. 24). Beträffande medborgare i de nordiska länderna finnssärskilda bestämmelser om bl.a. makars förmögenhetsförhållanden i förordningen(1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap,adoption och förmynderskap. Till skillnad års lag bygger den nämndaförordningen på principen att rättsförhållandena mellan makar skall bedömasenligt lagen i makarnas hemland. I motion L415 av m.fl. (m) påpekas attnuvarande regler innebär att förhållandena i äktenskap mellan en svensk kvinnaoch en utländsk medborgare kan vara att bedöma enligt reglerna i det land frånvilket mannen kommer och detta även i fall då båda makarna är bosatta iSverige. Mofionärerna anser att rättsläget är otillfredsställande och attregeringen bör låta utreda hur denna form av diskriminering kanupphävas. Familjelagssakkunniga avlämnade sitt slutbetänkande(SOU 1987:18) Internationella familjerättsfrågor. I betänkandet läggs framförslag till internationellrättslig lagsfiftning beträffande äktenskapsingående, äktenskapsmål, underhåll till make och barn, makarsförmögenhetsförhållanden och arv. Förslaget innebär bl.a. att makarsförmögenhetsförhållanden inte längre skall bedömas enligt lagen i den statmannen tillhörde då äktenskapet ingicks. I stället skall lagen i den stat därmakarna bosatte sig vid äktenskapets ingående bli tillämplig. Har makarna sedermeraflyttat till ett annat land och bott där skall lagen i deras nyahemland tillämpas. Det innebär att om en svensk medborgare gifter sig med enutländsk och bosätter sig i den senares land så skall i princip lagen i detlandet gälla. Flyttar makarna senare till blir den svenskalagstiftningen tillämplig. Familjelagssakkunnigas förslag har remissbehandlats ochövervägs inom . Motioner med samma syfte som den aktuella har flera gångertidigare behandlats av , senast i samband med äktenskapsreformen . I sitt av godkända betänkande i lagstiftningsärendet (LU1986/87:18) framhöll utskottet att de principer på vilka Haagkonventio nen och lag bygger inte är förenliga med en modern syn på äktenskapet och strävandena mot jämställdhet mellan makar. En annan nackdel med lag ansåg utskottet vara att tillämpningen av de internationellt privaträttsliga normer som den och konventionen innehåller kan leda till otillfredsställande och för vår rättsuppfattning främmande resultat i de enskilda fallen. Utskottet hänvisade till attfamiljelagssakkunni- .. ga avsågatt avlämna sitt slutbetänkande och framhöll att en 1988/89:LU22lagstiftning i enlighet med det väntade förslaget skulle komma att i väsentligmån undanröja de nackdelar som är förknippade med nuvarande rättstillämpning.Med hänsyn till att ett betydande antal människor här i lever iäktenskap där någon av makarna eller båda är utländska medborgare underströkutskottet - utan att ta ställning i sak till familjelagssakkunnigasförslag-vikten av att möjligt förelades en proposition med förslagtill en mera tidsenlig lagstiftning på området. Regler orn barns arvsrätt, m.m. Enligt om rätt till arv är bröstarvingar, dvs.barn och deras avkomlingar i första hand berättigade till arv när någonavlidit. Arvet skall fördelas lika mellan barnen. Om något barn till denavlidne dött och efterlämnat egna barn skall dessa barnbarn till arvlåtarendela det avlidna barnets lott lika. Hälften av den arvslott som en bröstarvingeär berättigad till enligt arvsreglerna kallas laglott. Laglotten har arvingenalltid rätt att få ut som arv efter arvlåtaren. Om den döde var gift och efterlämnar både make ochbröstarvingar har den efterlevande maken rätt till arv före makarnas gemensammabröstarvingar. Vad den efterlevande maken ärver i sådana fall innehar makenmed s.k. fri förfoganderätt, dvs. han eller hon får fritt disponera överkvarlåten-skapen under sin livstid men får inte förfoga över den genomtestamente. När den efterlevande i sin tur avlider har bröstarvingarna till denförst avlidne rätt till efterarv, dvs. rätt att ärva en andel av behållningen iboet som svarar mot vad som den avlidna innehaft med fri förfoganderätt.Därutöver har de i sin egenskap av bröstarvingar till den sist avlidna makenrätt att ärva den egendom som maken själv ägt. De redovisade bestämmelsernagäller även i fråga om laglotten. Bröstarvingarna får alltså i princip ocksåvänta med att få ut sin laglott i kvarlåtenskapen efter den först avlidne tilldess att också den andra föräldern avlidit. Däremot kan bröstarvingar göra sinlaglottsrätt gällande vid den först avlidne makens död om denna make upprättatett testamente som inkräktar på laglotten. Finns det bröstarvingar efter den avlidne som inte ocksåär den efterlevandes barn, särkullbarn, gäller särskilda regler. Särkullbarnhar rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder . Särkullbarnkan dock avstå från sin rätt till förmån för den avlidnes efterlevande make.Sker ett sådant avstående blir särkullbarnen berättigade till efterarv på sammasätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Ett avstående från rätten att få ut sinarvslott kan ske sedan arvlåtaren avlidit. Några hinder mot att ett särkullbarn avstår från sin rätt redan under arvlåtarens livstid finns inte. Ett sådant avstående torde bli att bedöma enligt bestämmelserna om arvsavtal i ÄB. Av 17 kap. 2 § ÄB följer att en arvinge med bindande verkan skriftligen kan avsäga sig sin rätt tillarv. Bröstarvinge har dock oavsett att avsägelse skett rätt att få ut sin laglott j2 såvida han inte avståttfrån denna mot skäligt vederlag eller vissa andra 1988/89:LU22förutsättningar är uppfyllda. Tillförmån för den efterlevande maken finns i ÄB vidare en särskild garantiregel.Enligt den bestämmelsen har den efterlevande alltid rätt att ärva så mycket avden avlidnes kvarlåtenskap att det tillsammans med hans eller hennes andel igiftorättsgodset och enskilda egendom motsvarar fyra basbelopp. Garantiregelngäller oavsett om den avlidne disponerat över sin egendom genom testamenteeller efterlämnat särkullbarn. Vad den efterlevande erhåller med stöd avbestämmelsen innehas med fri förfoganderätt. När den efterlevande i sin turavlider har alltså den avlidnes särkullbarn och makarnas gemensammabröstarvingar rätt fill efterarv. Imotion L403 av () framhålls att det inte är ovanligtmed familjebildningar där makarna har både gemensamma barn och barn från tidenföre äktenskapet. När en av makarna dör kommer barnen att behandlas olika iarvsrättsligt hänseende, vilket kan skapa otrygghet hos den efterlevande ochoch ge upphov till problem syskonen emellan. Enligt motionären är nuvarandeordning inte tillfredsställande, och motionären anser att ÄB bör ändras så atthel- och halvsyskon behandlas lika. Äveni motion L418 av (vpk) tas upp frågan om särkullbarns arvsrätt.Motionären påpekar att den efterlevande maken inte har några garantier för attfå sitta i orubbat bo när den avlidne efterlämnar särkullbarn. Inte ens om denavlidne testamenterat allt till den efterlevande kan maken erhållakvarlåtenskapen eftersom särkullbarnet i vart fall har rätt till sin laglott.Enligt motionären bör det öppnas en möjlighet för makar som har särkullbarn attredan under sin livstid träffa avtal med barnen om att de inte skall göra sinrätt till arv gällande förrän båda makarna avlidit. Sådana avtal bör varabindande för framtiden under förutsättning att bröstarvingarna vidavtalstillfället inte är underåriga eller har förvaltare. Uttalanden under förarbetena till äktenskapsreformen Somtidigare redovisats fick reglerna i ÄB om makes och barns arvsrätt sin nuvarande utformning i samband med införandet av . I lagstiftningsärendet övervägdes frågan huruvida den efterlevande maken skulle ha rätt att utan några inskränkningar få behålla kvarlåtenskapen efter sin avlidne make. Vad som talade mot en sådan ordning var enligt departementschefen (se prop. 1986/87:1 s. 83) att den avlidna kan ha efterlämnat bröstarvingar som inte är makarnas gemensamma. En sådan arvinge har, fortsatte departementschefen, ofta inte samma känslomässiga förhållanden till den efterlevande maken som en gemensam bröstarvinge. Det är därför förståeligt om bröstarvingar som inte är makarnas gemensam ma inte anser sig ha anledning att avvakta den efterlevande makens död för att få ut sitt arv efter sin avlidne förälder. Departementschefen ansåg att det också föreligger en risk för att det vid efterlevande makens död inte finns kvar något för dessa barn att ärva efter sin förälder. I sammanhanget påpekades att i dansk, isländsk och norsk rätt problemet lösts genom 13 införandetav ett krav på samtycke från sådana barn för att deras lotter skall1988/89:LU22 ingå i det oskiftade boet som den efterlevande har rätt att sittai. Departementschefen stannade därför för att bröstarvingar som inte är ocksåden efterlevande makens barn skulle ha rätt att genast få ut sin arvslott. Hanframhöll därvid att i de fall sådana bröstarvingar sammanlever i en familj medden efterlevande maken det framstår som mest naturligt att de begagnar sig avmöjligheten att avstå från sin rätt och väntar med att få ut arvet tills ävenden efterlevande maken har avlidit. Den i propositionen förordadeordningen att bröstarvingar som inte är makarnas gemensamma skulle ha rätt attfå ut sitt arv vid arvlåtarens död tillstyrktes av utskottet utannågra särskilda uttalanden. Arvsreglernas betydelse för särkullbarnenbehandlades däremot närmare av utskottet i samband med laglottsreglerna.Utskottet underströk därvid att laglotten som en ekonomisk garanti förbröstarvingarna hade mindre vikt än . Laglotten kunde dock inte anses haspelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarnen hade denenligt utskottet fortfarande betydelse. Utskottet påpekade att i ett äktenskapdär makarna har gemensamma barn den ena maken av olika skäl kan viljaprioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigareäktenskap eller tillsammmans med en förälder som han eller hon inte varit giftmed. Ett avskaffande avlaglottsinsti-tutet skulle innebära att fältet lämnadesfritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådanordning framstod inte som tillfresstäl-lande med tanke särskilt på att barntill föräldrar som inte varit gifta med varandra först i början av 1970-taletfick rätt till arv efter sin fader och dennes släkt och att denna reform intehelt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. I synnerhet gällde detsagda de barn som fötts före de nya arvsreglernas ikraftträdande och som försin arvsrätt i praktiken är beroende av att de antecknats i faderns personakt.Utskottet erinrade om att utskottet då frågan om arvsrätten för barn tillogifta föräldrar tidigare behandlats understrukit betydelsen av att reformenfick en sådan genomslagskraft som med rimliga åtgärder var möjlig att uppnå. Informationtill dödsbon om utfallande försäkringar Civilrättsliga regler om försäkringsförhållanden finns ilagen (1927:77) om försäkringsavtal. Försäkringsavtalslagen är tillämplig påbl.a. liv- och pensionsförsäkringar liksom andra typer av personförsäkringar. Ilagen finns inte intagen någon bestämmelse om en allmän skyldighet förförsäkringsbolag att informera ett dödsbo om att den avlidne haft enpersonförsäkring som medför att försäkringsersättning utgår vid dödsfallet. Harnågon insatts som förmånstagare till försäkringen är försäkringsbolaget dockenligt 49 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt skyldigt att lämnakontrolluppgift till beskattningsmyndigheten inom en månad från det att bolageterhöll kännedom om dödsfallet. Uppgiftsskyldighet föreligger endast när detutfallande försäkringsbeloppet överstiger . eller, vid periodiskautbetalningar, . Motionsmotivering 1988/89:LU22 I motion L619 av m.fl. (s) framhållsatt försäkringsbolagens rutiner är olika när det gäller personförsäkringar somberättigar till ersättning vid dödsfall. Vissa bolag gör årligalevnadskontroller av försäkringstagarna och inhämtar då uppgifterom inträffade dödsfall. Har försäkringsbolagen inte fått in en ansökan omutbetalning underrättas dödsboet om försäkringsförhållandena. Andra bolag återgör levnadskontroller endast beträffande mycket gamla försäkringstagare ochvissa gör över huvud taget inte några kontroller utan förlitar sig helt på attdödsboet skall framställa anspråk på försäkringsersättningen. Motionärernahävdar att det förekommer att dödsbon går miste om sina rättigheter enligt denavlidnes försäkringar, och de anser det vara ett rimligt krav attförsäkringsbolagen skall vara skyldiga att göra regelbundna levnadskontrolleroch vid inträffade försäkringsfall underrätta dödsboet omförsäkringsförhållandena. Enligt motionärerna bör frågan om en lagstadgadinformationsskyldighet utredas. avlämnade delbetänkandet(SOU 1986:56) Personförsäkringslag, vari läggs fram förslag till nyabestämmelser om personförsäkringar som är avsedda att ersättaförsäkringsavtalslagens bestämmelser på området. Bl.a. föreslås attnäringsrättsliga regler införs om försäkringsbolagens information tillförsäkringstagarna både i samband med tecknandet av personförsäkringar och påsenare stadier. Frågan om underrättelser till ersättningsberättigade vidinträffade försäkringsfall tas dock inte upp av kommittén vid behandlingen avinformationsfrågorna. I betänkandet föreslås också en uttrycklig bestämmelse omatt försäkringsbolaget, sedan det fått underrättelse om ett försäkringsfall,utan uppskov skall vidta de åtgärder som behövs för att försäkringsfallet skallkunna regleras. Bolaget föreslås även bli skyldigt att utbetalaförsäkringsersättningen inom efter det att rätten till ersättning urförsäkringen inträtt och erforderlig utredning skett i ärendet. I anslutningtill de föreslagna reglerna om handläggningen av försäkringsfall framhållerkommittén (s. 667 och 668) att bolaget oftast får kännedom om försäkringsfalletförst genom en anmälan från någon som påstår sig ersättningsberättigad. Det kandock förekomma att bolaget på annat sätt får reda på att ettförsäkringsfall inträffat. Bolaget kan enligt kommittén t.ex. genomfolkbokföringen upptäcka att någon avlidit på vars liv en försäkring varittecknad. Även i sådana situationer bör bolaget kunna utgå från att deefterlevande tar kontakt med bolaget, varefter regleringen avförsäkringsärendet inleds. Om bolaget, fortsätter kommittén, med kännedom omatt ett försäkringsfall inträffat noterar att något krav inte framställs inomrimlig tid, får det dock anses åligga bolaget att ta initiativ till enreglering. Homosexuellasambor 1988/89:LU22 1 motion L419 av () anförs att det är dagsatt ge homosexuella par som så önskar tillgång till samma juridiska skydd somäktenskapet ger heterosexuella. Eftersom samhället inte är moget för att låtahomosexuella ingå äktenskap återstår enligt motionären blott att skapa en nysamlevnadsform. Motionären hänvisar till att ett förslag till lagstiftning omregisterat partnerskap framlagts för i . Förslaget syftartill att med några undantag ge homosexuella par samma rättigheter som giftaheterosexuella par. Enligt mofionären bör det danska förslaget kunna tjäna sommönster för en lagstiftning i . På samma sätt som föreslagits i Danmarkskulle möjligheten till gemensam adoption dock inte stå öppen för homosexuellapar. Även i motion L421 av () hänvisas tilldet danska förslaget. Motionären påpekar att ett liknande förslag lär varaunder utarbetande inom det norska och framhåller att detfinns anledning också för att överväga införandet av regler omregistrerat partnerskap. Till grund 1987 genomförda lagstiftningen omhomosexuella sambor låg det av utredningen om homosexuellas situation isamhället avgivna betänkandet (SOU 1984:63) Homosexuella och samhället. I betänkandetövervägde utredningen bl.a. frågan om det skulle öppnas en möjlighet filläktenskap för homosexuella par. Utredningen konstaterade dock att värderingarnaom äktenskapet som en mellan man och kvinna varså grundmurade att det inte var möjligt att införa bestämmelser som ger tvåpersoner av samma kön möjlighet att ingå äktenskap med varandra. Utredningendiskuterade också möjligheten att införa en form av registrering av homosexuellsamlevnad som skulle möjliggöra att lagreglerna för äktenskap skulle kunna helteller delvis tillämpas vid sådan samlevnad. Utredningen påpekade att ettregistreringssystem skulle innebära ett nytt rättsinstitut som bara hänfördesig till den homosexuella samlevnadsformen. Ett sådant nyskapande framstod somett onödigt utpekande av en grupp människor i samhället och utredningen kundeinte bortse från risken att ett registreringssystem kunde befästa rådandefördomar. Ett registreringsalternativ för enbart homosexuella borde därförredan av denna anledning inte genomföras. I proposition 1986/87:124 om de homosexuellas situation isamhället, vari bl.a. framlades förslag till lagstiftning om homosexuella sambor, anslöt sig föredragande statsrådet till utredningens uppfattning att det inte var möjligt att införa bestämmelser som ger två personer av samma kön rätt att ingå äktenskap med varandra. En sådan lagstiftning skulle enligt statsrådet stå i strid med den allmänna opinionen på ett centralt livsområde. Även i fråga om registrering av homosexuell samlevnad delade statsrådet utredningens uppfattning. I samband med proposifion1986/87:124 behandlade utskottet bl.a. två 1988/89:LU22 motioner variframfördes önskemål om att den familjerättsliga lagstiftningen i sin helhetskulle göras tillämplig på homosexuella par. Av samma skäl som anförts ipropositionen ställde sig utskottet avvisande till motionärernas förslag ochavstyrkte därför bifall till motionerna (LU 1986/87:28). I betänkandet behandlar utskottet tio motioner som ihuvudsak har anknytning till de genomförda reformerna påäktenskapsrättens område. Som en allmän bakgrund till motionsyrkandena villutskottet erinra om att den familjerättsliga lagstiftningen under de tvåsenaste årtiondena varit föremål för en genomgripande omarbetning. Efteråtskilliga delreformer som rört både förhållandena mellan makar ochföräldrarätten fattade beslut om att (GB)skulle ersättas med en ny balk, (ÄktB). I lagstiftningsärendetvidtogs också viktiga ändringar i (ÄB) och beslöts att en lag omsambors gemensamma hem skulle införas. I förhållande till GB innefattar ÄktBnyheter främst i fråga om reglerna om bodelning och andra bestämmelser ommakars ekonomiska förhållanden. Ändringarna i ÄB avsåg i huvudsak makesarvsrätt. antog vidare en lag om homosexuella sambor. Den nyalagstiftningen trädde i kraft och är i princip tillärhpligpå de äktenskap och samboförhållanden som bestod vid ikraftträdandet. ÄktB bygger liksom GB på principen att makarnasgiftorättsgods efter avdrag för skulder skall delas lika mellan makarna vidbodelning. När bodelning sker med anledning av äktenskapsskillnad skall docklikadelningsprincipen kunna frångås i något större utsträckning än som varmöjligt enligt GB.