bet · GC01LU4 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 :LU4 1988/89 LU4 I betänkandet behandlas nio motioner om olikaskadeståndsfrågor. Motionerna tar upp frågor angående ideellt skadestånd,skadestånd till skadelidande brottsling, vårdnadshavares skadeståndsansvar,verkställighet av domar i skadeståndsmål, uppräkning av skadeståndslivräntoroch ersättning för personskador orsakade av tamdjur i naturreservat. Utskottetavstyrker bifall till samtliga motioner. Till betänkandet har fogats en reservation (m, fp, c) ochett särskilt yttrande (m, fp, c). 1987/88:L302 av och ()vari - med hänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Ju709 - yrkas attriksdagen hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift attförbättra verkställighetshjälpen beträffande brottsskadestånd. 19S7/88:L606 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en utredning och förslag till lag om striktskadeståndsansvar för vårdnadshavare i enlighet med vad som i motionen anförts. 1987/88:L609 av () vari yrkas att riksdagensom sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av enöversyn av reglerna för uppräkning av skadeståndslivräntor. 1987/88:L610 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att frågan om skydd mot orimliga skadestånd närmareövervägs. 1987/88:L613 av m.fl. (c) vari - medhänvisning till vad som anförts i motion 1987/88:Ju811 - yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översynav reglerna för skadestånd. 1987/88:L615 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring i skadeståndslagen(1972:207) att de lagliga möjligheterna att jämka skadestånd till skadelidandebrottsling vidgas i enlighet med vad som anförts i motionen. 1 1988/89. 1987/88:L616av och () vari yrkas att 1988/89:LU4som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om utredning avfrågan om ansvarsförhållanden för personskador åsamkade av djur inomnaturreservatområden. 1987/88:L619 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om översyn och uppräkning av skadeståndslivräntor. 1987/88:Jul6 av tredje vice talman m.fl.(c) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i motionen angående en översyn på det skadeståndsrättsliga området isyfte att vidga rätten till ersättning enligt hrottsskadelagen. Motion Jul6, som väckts med anledning av proposition1987/88:92 om ändring i hrottsskadelagen (1978:413), har av justitieutskottetöverlämnats till lagutskottet. Frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling Den grundläggande regeln om skadeståndsansvar i 2 kap. 1 §SkL innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada skall ersätta skadan. Enligt vissa specialförfattningarföreligger ett s.k. strikt skadeståndsansvar, dvs. skyldighet att ersätta skadaoberoende av vållande. Vid sidan härav har i praxis utbildats regler om striktskadeståndsansvar på några områden. Skadeståndet kan jämkas under vissa förutsättningar.Enligt 6 kap. 1 § SkL gäller att skadestånd med anledning av personskada kanjämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller av grov vårdslöshet harmedverkat till skadan. Skadestånd med anledning av sakskada eller renförmögenhetsskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida harmedverkat till skadan. För samtliga skadetyper gäller att jämkning skall skeefter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor ochomständigheterna i övrigt. Reglerna om jämkning på grund av medvållande kanvara tillämpliga även i situationer av strikt skadeståndsansvar. Skadeståndslagen innehåller inga särskilda bestämmelser omskadestånd till den som har skadats vid utövandet av brottslig eller annanotillåten handling. I sådana fall blir vanliga skadeståndsrättsliga principertillämpliga. Den som t.ex. är ansvarig för säkerheten i en fastighet, vid ettbygge e.d. kan bli skadeståndsskyldig inte bara mot den som är behörig attkomma dit utan även mot andra. Är risken för skada stor för behöriga besökandekan också en obehörig besökare erhålla skadestånd om han skadas (se JanHellner, Skadeståndsrätt, 1985, s. 105). Som exempel kan nämnas rättsfallet NJA1973 s. 141. Fallet avsåg en person som begivit sig in på en i mörker försänktbyggnadsplats för att kasta vatten och därvid fallit ned i ett öppet hisschaktoch skadats. De anordningar som avskilde byggnadsplatsen från gatan varotillräckliga och hisschaktet hade lämnats öppet vid arbetets slut. skadadeerhöll skadestånd från byggnadsentreprenören. Trots att han /89:LU4 obehörigenbegett sig in på byggnadsplatsen ansåg man att hans handlande ej hade"innefattat sådan kränkning av bolaget eller dess rätt som skulle ha kunnatfria bolaget från vårdslösheten". Att den skadade under angivna omständigheterbegett sig in på den i mörker försänkta byggnadsplatsen var emellerfidatt anse som medvållande till skadan. svara förtvå tredjedelar av skadan. Rättsfallet har kommenterats avjustitierådet (Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 206).Bengtsson anför bl.a. följande. Vad en sådan kränkning skulle gå ut på som befriar frånculpaansvar är oklart. Den skadades handlande får fall antas hautgjort (lindrigt) olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycket ,och då bör väl i varje fall vissa lindriga hemfridsbrott likställas härmed -säkert också tagande av olovlig väg (12 kap. 4 § BrB). I dessa fall skulle eninkräktare alltså kunna kräva skadestånd. Däremot är det tänkbart att otillåtetinträngande i en byggnad, som inte står öppen för allmänheten, innebär enkränkning av avsett slag, vare sig det gäller bostadshus eller annan lokal; härskulle den skadelidande få reda sig utan ersättning. Detsamma måste antas gällaskador i samband med stöldförsök eller liknande även om skadan inte inträffarinomhus; en inbrottstjuv, som halkar på trappan till den villa där han tänkt tasig in, lär knappast ha rätt till skadestånd, även om motsatsen iblandpåståtts. Förutsättning för att talan skulle ogillas på angiven grund tordeemellertid vara att hans brottsliga avsikt klart framgår av omständigheterna. Sammanfattningsvis anför att gränsdragningenöver huvud taget är tveksam. Vanligt torde vara att den omständigheten, attutomstående inte har på platsen att göra, medför att innehavaren inte kan ansesha varit oaktsam genom att underlåta åtgärder mot risken. Han får dock alltidbeakta möjligheten att lekande barn tar sig in på lockande områden. NJA 1973 s.141 visar att en innehavare under vissa förhållanden får vara beredd också påandra intrång, avslutar . har i fråga om tjuvar och andra kvalificeratobehöriga besökare anfört att något ansvar inte finns i förhållande till dem.Inbrottstjuven får inte skadestånd om han snävar i ett hål i en matta ilägenheten, där han brufit sig in, och bryter benet. tillägger dock inte får sätta fariiga fällor för inbrottstjuvar (a.a. s.105). I motion L615 av () hävdas att entjuv som har skadats t.ex. genom halkning eller av ett vaktdjur vid inbrott ien bostad eller annan lokal kan vara berättigad till skadestånd av bostadenseller lokalens innehavare och att denna rätt till skadestånd är alltföromfattande. Visserligen är det, framhåller motionären, möjligt att jämkaskadeståndet, även till noll, om den skadelidande av uppsåt eller grovoaktsamhet har medverkat till skadan. Denna möjlighet används dock sällan avdomstolarna, fortsätter motionären, som också menar att allmänhetensuppfattning är att ohederligt folk favoriseras på hederliga människorsbekostnad. 1* 1988/89. de lagligamöjligheterna att jämka skadeståndet bör vidgas i de fall där skada 1988/89:LU4har drabbat en person vid obehörigt eller i vart fall brottsligt tillträde tillannans bostad eller lokal. I sådana fall bör i första hand frihet frånskadeståndsansvar föreligga, anför motionären. Har den skadelidande i sådantfall medverkat till skadan genom ett rent oaktsamt beteende bör i vart falljämkning av skadeståndet komma i fråga, tillägger han. behandlade utskottet en motion av sammemotionär som väckt motion L615 och med samma innebörd. I sitt av riksdagengodkända betänkande i ärendet (LU 1987/88:4) erinrade utskottet om att det iSkL inte finns några särskilda regler för fall då en person skadas när han är ifärd med att begå brott eller annars uppehåller sig olovligen på annans område.Utskottet konstaterade att det av allmänna skadeståndsrättsliga grundsatseremellertid får anses följa att den skadelidande inte har rätt till skadestånd ide situationer som motionen tog sikte på. Utskottet påpekade att den som äransvarig för säkerheten i en fastighet således inte är skadeståndsskyldig iförhållande till tjuvar och andra kvalificerat obehöriga besökare, om skadainträffar till följd av brister i skyddsanordningar e.d. Enligt utskottet tordedet dock förhålla sig annorlunda, om en inbrottstjuv skadas i en fälla somfastighetsägaren har gillrat. Lindriga former av hemfridsbrott och olagaintrång torde enligt utskottet inte utesluta att inkräktaren har rätt tillskadestånd (jfr NJA 1973 s. 141). Utskottet ansåg att motionen byggde på en uppfattning avinnehållet i gällande rätt som inte kunde anses vara i allo riktig. En ändringav SkL så att möjligheterna att jämka skadestånd vidgades i enlighet medönskemålet i motionen skulle, tvärtemot vad motionären hade avsett, enligtutskottets mening kunna uppfattas som om därigenom öppnades en möjlighet tillskadestånd - som visserligen kan jämkas till noll - för fall där rätt tillskadestånd nu är utesluten. Utskottet erinrade om att ett motionsyrkande liknande detår 1987 aktuella hade behandlats av utskottet (LU 1980/81:26). Utskottethade då dragit samma slutsats beträffande rättsläget och tagit avstånd fråntanken på en särskild reglering i SkL. Utskottet fann inte anledning att frångådetta ställningstagande men tillade att frågan fick tas upp till förnyadprövning om rättsutvecklingen skulle gå i oönskad riktning. Inom skadeståndsrätten gäller som en huvudregel att endastden som genom en aktiv handling orsakat en skada är skyldig att utgeersättning. En tillämpning av denna huvudregel i de fall då barn förorsakarskador leder till att något ansvar inte kan åläggas föräldrarna. I betydandeutsträckning förekommer det emellertid att underlåtenhet att handla kanföranleda skadeståndsansvar.Ansvaret i dessa fall brukar härledas ur en plikt /89:LU4 vederbörandeatt handla. I många fall är skyldigheten att handla föreskriven i lag ellerannan författning och underlåtenheten medför då skadeståndsskyldighet om densom inte fullgjort sin handlingsplikt varit vårdslös eller handlat uppsåtligen.Är underlåtenheten straffbelagd gäller liksom vid andra brott den allmännaprincipen att brottsliga handlingar som orsakar skada medför skyldighet attersätta denna. Även utan särskilt lagstadgande kan det emellertid föreligga enplikt att förhindra skador. Sålunda anses exempelvis att föräldrar har en pliktatt se till sina barn så att dessa inte vållar skador (se s. 76 och 225). Den tillsynsplikten har stöd i (FB). Enligt 6 kap. 2 § andra stycket FB skall nämligen ett barnsvårdnadshavare ansvara för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyntill dess ålder, utveckling och övriga omständigheter. Bestämmelsen, som ficksin nuvarande avfattning , avser i första hand vårdnadshava-rensskyldigheter mot barnet, men den anger även vilken uppsiktsskyldighet överbarnet som värdnadshavaren har i förhållande till utomstående (se prop.1981/82:168 s. 23 samt NJA 1976 s. 458 och 1977 s. 186). Av lagrummetsutformning följer att vårdnadshavarens tillsynsplikt förändras alltefterbarnets ålder och mognad för att helt upphöra då barnet fyllt . Genom 23 kap. 6 § har vårdnadshavarenstillsynsplikt fått en särskild straffsanktion. Enligt lagrummet kan föräldrareller andra uppfostrare eller förmyndare dömas till straff om de underlåteratt hindra den som står under deras vård eller lydnad från att begå brott. Enförutsättning är dock att det skall ske utan fara för dem själva eller derasnärmaste och utan anmälan till myndighet. För föräldrar gäller vidare liksomför andra att underlåtenhet att anmäla eller eljest avslöja brott ärstraffbelagt i vissa fall. En ytterligare förutsättning för straffbarhet är attden gärning "som var å färde" fortskridit så långt att straff harkunnat följa på den. I fråga om vårdnadshavarens straffansvar finns vidarebestämmelser i viss specialstraffrättslig lagstiftning. Sålunda gäller enligt 3§ tredje stycket förordningen (1959:312) om förbud mot innehav av vissastiletter mm. att en vårdnadshavare som har vetskap om att ett barn under 15 årinnehar springstilett eller springkniv skall dömas till dagsböter, omvärdnadshavaren inte har gjort vad som ankommer på honom eller henne attförhindra innehavet. Vidare föreskrivs i 34 § körkortslagen (1977:477) attvärdnadshavaren döms till dagsböter, om ett barn för moped ellerterrängskoter och värdnadshavaren har underlåtit att göra vad som har ankommitpå honom eller henne för att hindra förseelsen. Av det sagda följer att föräldrar som underlåtit att följaen straffsanktionerad plikt att handla kan bli skadeståndsskyldiga på sammasätt som i allmänhet gäller vid brottsliga gärningar. Har föräldrarna brustit isin allmänna plikt att utöva tillsyn över barnet kan skadeståndsansvar förbarnets handlande uppkomma om deras underlåtenhet varit vårdslös elleruppsåtlig. 1 rättspraxis har i åtskilliga fall förutsättningarna för föräldrarsskadeståndsansvar vid bristande tillsyn ansetts uppfyllda när det gällt mindrebarn. 1 de fall skador orsakats av äldre barn har däremot föräldrarna bedömtsinte ha brustit i sin tillsyn (se exempelvis NJA 1957 s. 254 och 1970 s. 68 och463). Det skadeståndsansvar som föräldrarna har för sitt barns handlande är självständigtoch förutsätter inte att barnet självt kan åläggas ersättningsskyl- 1988/89:LU4 dighet, något som är av särskild betydelse när barnet av olika skälinte kan förpliktas utge skadestånd. Barnet självt har enligt 2 kap. 2 § SkL endast ettbegränsat skadeståndsansvar. Sålunda skall den som inte har fyllt ochsom vållar sak- eller personskada ersätta skadan i den mån det är skäligt medhänsyn till hans ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, föreliggandeansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övrigaomständigheter. En omständighet som alltså har betydelse är omskadeståndsansvaret täcks av en ansvarsförsäkring. I så fall kan barnet åläggasett större skadeståndsansvar än i andra fall. Det kan anmärkas att enhemförsäkring enligt försäkringsvillkoren täcker skadestånd som åvilar intebara försäkringstagaren själv utan också bl.a. hemmavarande ogifta barn. Skadorsom har orsakats uppsåtligen (t.ex. genom skadegörelse) ersätts inte, såvidainte skadan har orsakats av ett barn . Eftersom de flesta hushåll() har hemförsäkring blir det i allmänhet aktuellt att krävaut skadestånd av barnet personligen endast när barnet har fyllt och harorsakat skadan uppsåtligen. Vid tillkomsten av SkL diskuterades om vårdnadshavarnaborde åläggas ett skadeståndsansvar för sina barns culpösa handlingar,oberoende av om vårdnadshavarna själva hade förfarit culpöst (s.k. objektivtföräldraansvar). ansåg, i likhet med motsvarandekommittéer i de andra nordiska länderna, att ett sådant ansvar inte bordeinföras (SOU 1963:33). Under remissbehandlingen ansåg bl.a. hovrätten överSkåne och , hovrätten för och hovrätten för VästraSverige att det torde kunna överviigas att skärpa vårdnadshavarnas skadeståndsskyldighetgenom en regel om objektivt ansvar. Departementschefen anslöt sig emellertidtill skadeståndskommitténs ståndpunkt och tillade att en tillämpning av reglernaom barns skadeståndsansvar ofta kom att leda till samma resultat som ettobjektivt ansvar för värdnadshavaren, i varje fall när ansvarsförsäkringförelåg (prop. 1972:5 s. 170 f.). 1 sammanhanget kan nämnas att lärare och skolledning ansesha ett visst ansvarför barn när de vistas i skolan (se t.ex. NJA 1984 s. 764).Iden mån fel eller försummelse föreligger i tjänsten svarar arbetsgivaren förskador som är en följd av detta. () beslöt den 15 oktober 1987att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att undersöka möjligheterna attutvidga vårdnadshavares ansvar för sina barns brottsliga handlingar.Arbetsgruppen skall undersöka om vårdnadshavarnas ansvar bör utökas genom enutvidgning av det skadeståndsrättsliga ansvaret eller på annat sätt. Enligtdirektiven för arbetsgruppen skall denna överväga bl.a. om ett utvidgatskadeståndsansvar för vårdnadshavare är påkallat samt vilka positiva ellernegativa effekter en sådan utvidning kan tänkas medföra bl.a. för socialtstarkt utsatta familjer. Arbetet, som vid behov skall kunna utmynna också iförslag till lagändringar, skall enligt direktiven vara avslutat inom ett ochett halvt år från det att det påbörjats. Motionsmotivering 1988/89:LU4 Enligt motion L606 av () kan den alltgrövre ungdomskriminaliteten till viss del förklaras med många föräldrarsuttryckliga sociala ointresse för sina barn. Motionären menar att brister ikontakterna mellan barn och föräldrar kan orsaka många ungdomars vilsenhet,normlöshet och brutala uppträdande både mot andra människor och andras egendom.I syfte att försöka stärka vårdnadshavarnas sociala intresse för sina barn ochdärmed försöka minska ungdomskriminaliteten föreslår motionären införande avett strikt skadeståndsansvar för vårdnadshavare fill dess deras barn uppnått 18års ålder. Ett motionsönskemål med i huvudsak samma syfte som det nuaktuella behandlades av . I sitt av godkändabetänkande i ärendet (LU 1987/88:4) avstyrkte utskottet bifall till mofionenmed hänvisning till det då pågående arbetet inom BRÅ. Skadeståndsansvar vid djurhållning i naturreservat Allmän bakgrund Det finns ca 1 300 naturreservat inomSverige. Av dessa ligger ungefär hälften på mark som fillhör staten. Övrigareservat befinnner sig i enskild ägo. Det centrala ansvaret förnaturvårdsförvaltningen handhas av . På det lokala planetligger förvaltningen av resp. reservat hos en särskilt utseddnaturvårdsförvaltare. Om någon som besöker naturreservat skadas av djur somfinns där gäller sedvanliga skadeståndsrättsliga regler. I fråga om skador somorsakas av tamdjur är djurägaren eller den som eljest skall ha uppsikt överdjuren den som har att bära ansvaret. För att skadeståndsskyldighet skallinträda krävs att han vållat skadan uppsåtligen eller av oaktsamhet, exempelvisgenom bristande tillsyn eller otillräckliga säkerhetsanordningar. Iundantagsfall kan det inträffa att även markägaren blir skyldig att ersättaskador som drabbar besökaren. Som tidigare nämnts finns i vissa specialförfattningarregler om strikt skadeståndsansvar. Sålunda gäller enligt lagen (1943:459) omtillsyn över hundar att hundägaren ansvarar oberoende av eget vållande för deskador hunden förorsakar. Ett annat exempel är lagen (1933:269) om ägofred varisom huvudregel föreskrivs ett strikt ansvar för ägaren av hemdjur (t.ex.nötboskap) när djuren olovligen kommer in på annans mark och där orsakarskador. Enligt motion L616 av och ()har det förekommit att människor som besökt naturreservat angripits och skadatsav 1988/89. nötboskapeller får som hålls där. 1 syfte att bibehålla goda relationer mellan1988/89:LU4 djurhållare och reservatbesökare anser motionärerna att frågan omersättningsanspråk orsakade av s.k. herndjur, inte bör leda till utdragnajuridiska processer mellan den skadade och djurhållarens försäkringsbolag.Enligt motionärerna bör det räcka med intyg för att den som skadats skall fåersättning. Motionärerna föreslår att tar ett ekonomisktansvar för ifrågavarande incidenter, som i det enskilda fallet kan upplevas sombesvärande. Regler om bestämmande av ersättning vid personskada finnsi 5 kap. skadeståndslagen (1972:207). Bestämmelserna som fick sin nuvarandeutformning genom en lagändring (prop. 1975:12, LU 16) bygger liksomövriga regler i skadeståndslagen (SkL) på principen att en skadelidande skallfå full ersättning för sina skador. De är tillämpliga såväl då en skadaorsakats genom ett brottsligt förfarande som då skadeståndsskyldighet eljestföreligger. Enligt 5 kap. 1 § SkL kan den som har tillfogats personskada fåersättning både för ekonomisk och för s.k. ideeU skada. Som ekonomisk skadaersätts sjukvårdskostnader och andra utgifter till följd av skadan samtförlorad arbetsförtjänst och framtida inkomstförlust. Ideell skada gottgörs iform av ersättning för sveda och värk samt lyte eller annat stadigvarande men.Sveda och värk avser skadeföljder under den akuta sjukdomstiden medan lyte ochmen omfattar bestående lidande eller obehag. Till ideell skada hänförs ävenvissa olägenheter i övrigt till följd av skadan. Ideell skada kan ersättas även i vissa fall när enpersonskada inte föreligger. Sålunda skall enligt 1 kap. 3 § SkL bestämmelsernaom skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande somnågon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten, genomärekränkning och vissa andra angivna brott mot den personliga integriteten. Ett utmärkande drag inom den svenska skadeståndsrätten äratt ersättningsnivån vid ideella skador i hög grad bestämts genom ett samspelmellan domstolspraxis och försäkringspraxis. Skadestånd för sveda och värk samtlyte och framtida men fastställs i praktiken med ledning av tabeller som upptarschablonbelopp vid olika grader av lidande och olika typer av skador.Tabellerna anger riktpunkter, och varje skadeärende bedöms efter en prövning avförhållandena i det enskilda fallet. Tabellerna används av både domstolar ochförsäkringsbolag. Att tabellerna fått denna genomslagskraft hänger samman medatt en rättstillämpning grundad på sådana normer uttryckligen godtogs underförarbetena till ändringar i SkL (prop. 1975:12 s. 109-111,149) ochmed att högsta domstolen i flera domar godtagit normerna (se t.ex. NJA 1982 s.793). De tabeller som allmänt används har utarbetats avtrafikskadenämnden, vars verksamhet är författningsreglerad. Nämnden är liksomandra skade-prövningsnämnder främst ett rådgivande organ. Ett av syftena med de ändringar som genomfördes iSkL var att 1988/89:LU4 ersättningsnivån för ideell skada skulle höjas.Lagändringen föranledde också en viss höjning av schablonbeloppen för sveda ochvärk samt för lyte och framtida men. Höjningen innebar att beloppen anpassadestill förändringarna i penningvärdet och i viss utsträckning även till denallmänna standardökningen i samhället. har vidare denämnda schablonbeloppen kontinuerligt justerats med hänsyn till förändringarnai penningvärdet, senast (se trafikskade-nämndens nugällande cirkulär 2/1987, 3/1987 och 2/1988). En höjning som skedde den 1januari 1987 innebar en anpassning till penningvärdeändringen och därutöver eninte obetydlig uppräkning av schablonbeloppen. Vid bedömningen av skäligersättning för olägenheter i övrigt tillämpas numera en inom trafikskadenämndenutarbetad särskild ersättningsmodell med nivåindelning, normbelopp ochnomenklatur. När det gäller ersättning enligt 1 kap. 3 § SkL förpsykiskt lidande till följd av brott är praxis inte lika väl utvecklad som vidpersonskadeersättning. Några normer motsvarande dem som tillämpas inomförsäkringsbranschen finns inte och domstolarna har endast i begränsadutsträckning fått ta ställning till ersättningskrav som grundats på psykisktlidande. Kraven har i några fall gällt skadestånd för psykiskt lidande somföljt av våldtäkt eller annat sexuellt tvång. En mycket utförlig redogörelse för ersättningspraxis ifråga om ideella skadestånd har lämnats i lagutskottets betänkande LU 1986/87:3fill vilket kan hänvisas för en fylligare beskrivning. Under vissa förutsättningar kan den som har skadats tillföljd av brott få ersättning av statliga medel. Bestämmelser härom finns ihrottsskadelagen (1978:413). Enligt denna lag prövas ansökningar om ersättningav statliga medel för brottsskador (brottsskadeersättning) av en särskildmyndighet, brottsskadenämnden. Reglerna i hrottsskadelagen om brottsskadeersättningensomfattning anknyter till regleringen i SkL.