bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Lagmmmet stadgar att den skada skall ersättas som uppkommergenom brottet eller genom att företagshemligheten utnyttjas eller röjs. För attskadeståndsansvaret skall omfatta andra skador än de som uppkommer genom självabrottet har som villkor angivits att utnyttjandet eller röjandet skall varaobehörigt. Denföreslagna bestämmelsen föranleder i sig inte några erinringar från utskottets sida. Lagmmmet bör dock som en följd av utskottets tidigare ställningstagande ges beteckningen 5 §. Utskottet vill i sammanhanget framhålla att vad som vid tillämpningen av skadeståndsregeln ska|l anses som obehörigt blir att bedöma med ledning av den nya 2 § i dess helhet. Det innebär bl. a. att en person som olovligen bereder sig tillgång till en 37 företagshemlighet, sominnefattar uppgift om allvarliga missförhållanden /89:LU30 inom ett företag,och som först därefter bestämmer sig för att röja hemligheten i syfte attavslöja missförhållandena kan dömas till ansvar för företagsspioneri och bliskyldig att ersätta den skada som uppkommer genom själva brottet. Han kandäremot inte hållas ansvarig för den skada som han åsamkar näringsidkaren genomatt senare röja företagshemligheten. Skälet härtill är, som framgått, attröjandet enligt 2 § andra stycket inte är obehörigt. Skadeståndsansvar vid avtalade tystnadsplikter Tystnadsplikti rättsförhållanden mellan enskilda kan uppkomma genom att de avtalsvägenuttryckligen åtar sig att inte röja olika förhållanden vare sig till presseneller annan. Sådana avtal kan träffas mellan exempelvis två företagare somsamverkar i tekniska frågor eller mellan en arbetsgivare och hans anställda.Tystnadsplikt kan emellertid också utgöra ett underförstått moment i ettavtalsförhållande mellan enskilda. Vad särskilt gäller anställningsförhållandenär situationen som regel den, att arbetstagaren genom anställningsavtaletiklätt sig en allmän lojalitetsplikt mot arbetsgivaren. Lojalitetsplikteninnebär att den anställde i princip är förhindrad att lämna ut uppgifter somkan skada arbetsgivaren (se AD 1981 nr 124, 1982 nr 110, 1986 nr 95 och 1988 nr67). Nären part i ett avtalsförhållande åsidosätter sin tystnadsplikt kan förnärvarande ersättningsskyldighet uppkomma enligt allmänna regler om skadeståndi kontraktsförhållanden. Är reglema i IKL tillämpliga på förfarandet blirskadeståndsansvaret att bedöma enligt den lagen. Om tystnadsplikt ianställningsförhållandet regleras genom kollektivavtal gäller dockmedbestämmandelagens bestämmelser om skadestånd. Tilläggas kan att föranställda som är skyddsombud eller ledamöter i skyddskommitté eller ärstyrelserepresentanter i företag gäller särskilda bestämmelser som redovisatsovan (s. 30). Påden offentliga sektorn är förhållandena annorlunda. Där regleras de anställdastystnadsplikt inte i första hand genom avtal utan genom sekretesslagensbestämmelser. Detta gäller även anställda i det allmännas affärsdrivandeverksamhet. En offentliganställd som åsidosätter sin tystnadsplikt kan somtidigare nämnts dömas till ansvar enligt 20 kap. 3 § . Han kanockså bli skadeståndsskyldig enligt reglema i skadeståndslagen såvida interöjandet avser teknisk förebild då bestämmelsen i 3 § andra stycket IKL kan blitillämplig. I5 § i regeringens lagförslag finns regler om skadeståndsansvar för den somobehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han i förtroendefått del av i samband med en affärsförbindelse med en näringsidkare. Lagmmmetmotsvaras närmast av 3 § andra stycket IKL men har ett vidaretillämpningsområde därigenom att det omfattar såväl tekniska förebilder somandra företagshemligheter. Denföreslagna bestämmelsen anges i propositionen bygga på att det föreligger ett kontraktsförhållande mellan parterna såvitt gäller utlämnan det och mottagandet av företagshemligheter (prop. s. 63). 6§ i regeringens förslag innehåller bestämmelser om skadeståndsansvar1988/89:LU30 för arbetstagare som obehörigen utnyttjar eller röjer enföretagshemlighet som han fått del av i sin anställning. Paragrafen kan sägassanktionera förfaranden som enligt 3 § IKL kan föranleda straff ochskadeståndsskyldighet eller som i andra fall kan medföra skadeståndsansvar föråsidosättande av avtalsvillkor om tystnadsplikt. Liksom i fråga om 5 § byggerenligt propositionen 6 § på att någon genom avtal förpliktat sig att inte lämnaut information som kan leda till skada för arbetsgivaren. Eftersom denföreslagna lagen är avsedd att skydda även företagshemligheter i det allmännasaffarsdri vande verksamhet (se prop. s. 54) kommer 6 § att bli tillämplig påvissa offentliganställda, vilkas tystnadsplikt regleras i sekretesslagen.Detsamma blir fallet när någon inom den privata sektora är bunden av lagstadgadtystnadsplikt, som fallet är beträffande t. ex. advokater samt anställda ibanker och försäkringsbolag. propositionen föreslagna ordningen innebär att det införs en samlad regleringav skadeståndsansvaret när företagshemligheter utnyttjas eller röjs i strid medtystnadsplikter i affärs- och anställningsförhållanden. De nya reglema ersätterdärmed på området de bestämmelser i och skadeståndslagen och allmännakontraktsrättsliga regler om skadestånd som tillämpats. Följertystnadsplikten av kollektivavtal blir däremot som framhålls i propositionen skadeståndsreglerna i lagen om skydd för företagshemligheter inte tillämpligautan skadeståndsfrågan skall då bedömas enligt medbestämmandelagen. Inte hellerskall lagen om skydd för företagshemligheter tillämpas närstyrelserepresentanter och skyddsombud m. fl. avslöjar hemliga uppgifter som defått del av i denna egenskap. Av den lämnade redogörelsen framgår att förslageti propositionen inte innebär att någon lagstadgad tystnadsplikt införs förpartema i ett affärs- eller anställningsförhållande. Endast i de fall en partuttryckligen eller underförstått genom avtal förpliktat sig att inte till skadaför motparten röja information eller då tystnadsplikten följer avsekretesslagen eller vissa andra författningar blir 5 och 6 §§ tillämpliga. Iså måtto innebär de i paragrafema intagna bestämmelseraa endast ett bekräftandeav vad som gäller . Det huvudsakliga syftet med regleraa i 5 och6 §§ blir därmed att det utanför kollektivavtalssammanhang m. m. öppnas enmöjlighet för tillämpning av bestämmelsen i 9 § vid angrepp påföretagshemligheter hos enskilda näringsidkare eller i det allmännasaffärs-drivande verksamhet. Detta innebär att skadeståndet kan beräknas på ettför den skadelidande förmånligare sätt än vad som följer av allmännaskadeståndsrättsliga principer. Eftersomde båda lagmmmen i sig själva inte medför någon lagstadgad tystnadsplikt uppkommer inte några avgränsningsproblem i förhållande till det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet. De anställda i det allmännas affärsdrivande verksamhet kommer således även i fortsättningen att åtnju ta samma meddelarskydd som andra offentliganställda. I fråga om arbets tagare i det privata näringslivet är förhållandet det att TF m. fl. författ ningar inte torde hindra enskilda att avtala om inskränkningar i yttrande friheten. En konsekvens härav anses vara att avtalade tystnadsplikter bryter meddelarskyddet. Om t.ex. en arbetstagare, som i sitt anställnings- 39 avtal utfäst sig att interöja arbetsgivarens företagshemligheter, lämnar 1988/89:LU30 uppgifter till massmediemai strid med avtalet torde han således - varken enligt gällande ordningeller efter ett genomförande av de nu föreslagna lagreglerna kunna undgåskadeståndsskyldighet med hänvisning till Framhållas kan dock att frågan om meddelarskyddet harbetydelse främst i de fall en arbetstagare eller en part i ett affärsförhållandeframträder öppet som uppgiftslämnare. att lämna ut uppgiftemaanonymt gäller regleraa om rätt till anonymitet i TF och andra författningarfullt ut. Det kan därför i praktiken ofta vara svårt för näringsidkarenatt styrka vem som röjt en företagshemlighet för massmedierna och därmedatt föra en skadeståndsprocess. hinder för näringsidkarenatt försöka få reda på vem som lämnat uppgiften föreligger dock inteeftersom efterforskningsförbudet i TF endast riktar sig mot det allmänna. Beträffandemeddelarfriheten vid avtalade tystnadsplikter framhölls i den till lagrådetremitterade promemorian att om arbetstagarens tystnadsplikt inte uppkommitgenom ett uttryckligt avtal utan är en följd av den gmndläggande principen omlojalitetspUkt i anställningsförhållanden det från rättslig synpunkt fick ansesmera ovisst humvida den anställde åtnjuter meddelarskydd eller ej när han lämnaruppgifter för publicering. Lagrådet,som i sitt yttrande förklarat sig dela bedömningen att avtalade tystnadsplikterbryter meddelarskyddet, har med anledning av uttalandet i promemorian anförtföljande. Detförhåller sig utan tvekan så att den lojalitetsförpliktelse som följer avanställningsavtal inom den privata sektora också innefattar en tämligenvidsträckt tystnadsplikt för arbetstagaren (se t. ex. , Löntagarrätt,1985, s. 247 O- Egentligen är detta en följd av gmndsatsen att en kontraktspartinte får inom ramen för kontraktsförhållandet handla på ett sätt som är ägnatatt orsaka skada för motparten. Det är därför inte nödvändigt att i ettanställningsavtal uttryckligen reglera tystnadsplikten; den gäller ändå som enbland flera gmndläggande regler i avtalsförhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Från dessa utgångspunkter ter det sig främmande att fästa någonavgörande vikt vid om tystnadsplikten uttryckligen reglerats eller inte, närdet gäller att ta ställning till om meddelarskyddet genombmtits genom avtal.Man kan inte skilja mellan de fallen att en förpliktelse återfinns i enuttrycklig avtalsbestämmelse, följer av en tolkning av vissa bestämmelser iavtalet eller utgör en gmndfömtsättning för . Det går inte rimligenatt resonera så att visserligen innefattar avtalet en tystnadsplikt, menavtalet duger inte för att sätta meddelarskyddet ur spel, eftersom det saknasen uttrycklig bestämmelse om tystnadsplikt. Antingen kan avtalet bryta igenommeddelarskyddet eller också kan avtalet inte göra det. Och det senarealtemativet är, som redan anförts, inte gällande rätt. Konstitutionsutskottetkonstaterar i sitt yttrande att - som anförts i lagutskottets promemoria och i lagrådets yttrande tryckfrihetsförord ningen inte utgör något hinder för enskilda att avtala om inskränkningar i yttrandefriheten med följd att en avtalad tystnadsplikt bryter meddelar skyddet. I likhet med vad som anförts i lagutskottets promemoria anser emellertid att rättsläget från tryckfrihetsrättslig syn- . punkt får anses vara meraovisst, om arbetstagarens tystnadsplikt inte 1988/89:LU30 uppkommit genomett uttryckligt avtal utan är en följd av den gmndläggande principen omlojalitetsplikt i anställningsförhållanden. Sådana frågor får enligtkonstitutionsutskottet i avvaktan på resultatet av meddelar-skyddskommitténsarbete lösas i rättstillämpningen. Lagutskottetdelar lagrådets uppfattning att det generellt sett inte går att skilja mellanfall då tystnadsplikten uttryckligen föreskrivits i en avtalsbestämmelse, dåden följer av en tolkning av vissa avtalsbestämmelser och då den utgör engmndfömtsättning för . Med utgångspunkt i det renttryckfrihetsrättsliga intresset anser emellertid lagutskottet i likhet medkonstitutionsutskottet att det i avsaknad av vägledande praxis i frågan inte kan anses helt klart humvida en anställd vars tystnadsplikt endast följerav den allmänna lojalitetsplikten i anställningsförhållanden åtnjutermeddelarskydd när han lämnar uppgifter för publicering. Utskottet villunderstryka att den nuvarande oklarheten i fråga om meddelar-skyddetsomfattning inte påverkas av humvida förslaget i propositionen genomförs ellerinte. Eftersom rättsläget beträffande meddelarskyddet vid avtaladetystnadsplikter således inte är helt klart framstår det enligt utskottetsmening särskilt i vissa anställningsförhållanden som angeläget att partemagenom avtal uttryckligen reglerar omfattningen av tystnadsplikten rörandeföretagshemligheter. Först då sådana avtalsvillkor föreligger kan partema mednågorlunda säkerhet överblicka vilka skyldigheter den anställde har. Det kandärför ligga i båda parternas intresse att närmare bestämma i vad mån arbetstagarenskall ha tystnadsplikt beträffande information i arbetsgivarensnäringsverksamhet. Enligt utskottets mening bör emellertid somkonstitutionsutskottet påpekar partema inte kunna avtalsvägen komma överens omen tystnadsplikt som omfattar avslöjanden av brott och allvariigamissförhållanden och som därmed sträcker sig utanför den av lagen om skydd förföretagshemligheter givna ramen. Utskottetvill i anslutning till det anförda erinra om att det förhållandet att den somär bunden av en avtalad tystnadsplikt inte fritt torde kunna lämna meddelandeni syfte att de skall publiceras utgör ett hinder för honom attröja såväl skyddsvärd information som uppgifter om missförhållanden inomavtalspartens företag. I sistnämnda hänseende öppnas emellertid genom den ovanföreslagna nya 2 § en möjlighet för honom att avslöja allvarligamissförhållanden i näringsidkarens rörelse. Inskränkningarna i meddelarfrihetenkommer om förslaget genomförs att därför delvis bortfalla, något som får ansessärskilt betydelsefullt för ar-betstagama. Somtidigare berörts medför den nya 2 § att uttrycket obehörigen kan utgå ur debåda nu behandlade lagmmmen samt att paragrafema bör betecknas 6 resp. 7 §. Enfråga som inte saknar praktisk betydelse är enligt utskottets mening hur den i propositionen föreslagna 6 § förhåller sig till reglema om tyst nadsplikt i medbestämmandelagen. Bestämmelserna i den senare lagen innebär bl. a. att en arbetsgivare som skall lämna information har rätt till förhandling med motparten om tystnadsplikt rörande den information som skall lämnas. Om partema inte kan enas om vilken tystnadsplikt som 41 skall gälla, kanarbetsgivaren hänskjuta frågan till prövning i 1988/89:LU30arbetsdomstolen. Domstolen skall förordna om tystnadsplikt, i den mån det kanantas att det skulle föreligga risk för väsentlig skada för part eller annan.Den som med tystnadsplikt har tagit emot information för lokal eller central arbetstagarorganisationsräkning får utan hinder av tystnadsplikten föra informationen vidare tillledamot i styrelsen för arbetstagarorganisation. I sådant fall gällertystnadsplikten även för styrelseledamoten. till lagrådet remitterade promemorian framhölls att om en arbetsgivare vidförhandling informerar den fackliga organisationen om något som utgör enföretagshemlighet kan arbetsgivaren med tillämpning av reglema imedbestämmandelagen åstadkomma att informationen även i fortsättningen förblir hemlig.Skulle arbetsgivaren emellertid inte bry sig om att ta upp frågan omtystnadsplikt för motparten fick detta enligt promemorian uppfattas så att haninte håller informationen hemlig och att denna alltså inte längre utgör någonföretagshemlighet. Motsvarande fick, framhölls det, anses gälla beträffandeinformation som parteraa efter förhandling inte låter omfattas av någontystnadsplikt eller som enligt beslut av arbetsdomstolen inte skall omfattas avtystnadsplikt. Medanledning av det i promemorian gjorda uttalandet om hur 6 § förhåller sig tillreglema om tystnadsplikt i medbestämmandelagen har lagrådet anfört följande. Vidden praktiska tillämpningen av informationsregeln i 19 § medbestämmandelagenär det mycket vanligt att mottagaren av information är anställd på företaget.Det torde vara ytterst ovanligt att det förfarande som anvisas i 21 §medbestämmandelagen om förhandling om tystnadsplikt utnyttjas i praktiken;enligt en uppgift som lämnats lagrådet liar inte haft någon central förhandling angåendetystnadsplikt alltsedan medbestämmandelagens ikraftträdande. Det tyder på attde lokala fackliga organisationema godtar en begäran från arbetsgivaren om atttystnadsplikt skall gälla. I ett sådant fall blir mottagaren av informationenförhindrad att röja hemligheten för andra än styrelseledamöter i den fackligaorganisationen (22 § medbestämmandelagen). Begärsinte någon tystnadsplikt, torde de fackliga förtroendemännen anse sigoförhindrade att informera berörda medlemmar vid företaget om sådant som kan habetydelse för dem i deras anställning. Däremot har man inom den privata sektorainte rätt att i den situationen berätta för utomstående sådant som företagetvill hålla hemligt. Detta följer av tystnadsplikten enligt de enskildaanställningsavtalen som är något annat än den särskilda tystnadsplikten enligtmedbestämmandelagen. På PTK-området gäller t. ex. att enskilda tjänstemänenligt särskild bestämmelse i kollektivavtalet är skyldiga att iaktta diskretionrörande företagets angelägenheter (se SOU 1983:52 s. 96). Dennakollektivavtalsbestämmelse kan inte sättas ur spel genom att arbetsgivaren iett visst fall underlåter att påfordra tystnadsplikt enligt 21 §medbestämmandelagen. Ienlighet med det anförda anser lagrådet att det inte finns täckning för detuttalande i promemorian som innebär att skyddet för företagshemligheter fallerbort för den händelse arbetsgivaren inte bryr sig om att ta upp frågan omtystnadsplikt enligt medbestämmandelagen för motparten. Somframgår av den lämnade redogörelsen har i ärendet olika uppfattning ar framkommit humvida skyddet för företagshemligheter faller bort om 2 arbetsgivaren vidförhandling, vamnder information lämnas om hemliga 1988/89:LU30 uppgifter,underlåter att påkalla tystnadsplikt i den särskilda ordning som är anvisad i21 § medbestämmandelagen. anser sig i allt väsentligt böra anslutasig till den uppfattning som framförts av lagrådet. Till ytterligare belysningav frågan vill utskottet emellertid framhålla att en gmndläggande förutsättningför att skyddet för företagshemligheter skall inträda enligt den nya lagen äratt näringsidkaren håller informationen hemlig. Följderna av att arbetsgivareninte över huvud taget tar upp frågan om tystnadsplikt med de fackligaförtroendemännen bör därför enligt utskottets mening bedömas med utgångspunkt ihumvida han håller informationen hemlig eller inte. Att arbetsgivaren intebegär tystnadsplikt torde regelmässigt kunna tolkas så att skyddet förinformationen inte längre upprätthålls gentemot de anställda i den måninformationen har betydelse för dem i deras anställning men att uppgifternafortfarande skall hållas hemliga för utomstående. Arbetsgivarens underlåtenhetkan med andra ord tolkas som att han partiellt avstår från hemlighållandet. Omen arbetstagare i denna situation vare sig han fått del av informationen isin egenskap av facklig förtroendeman eller han fått uppgifterna från sinafackliga företrädare på arbetsplatsen har anledning anta att det är fråga ominformation som skall hållas hemlig gentemot utomstående blir hanskadeståndsskyldig om han senare i strid med den tystnadsplikt som följer avanställningsavtalet obehörigen röjer informationen. Fall kan emellertid tänkasdå arbetsgivarens underlåtenhet att begära tystnadsplikt bör ges en annantolkning. Omständigheterna kan sålunda vara sådana att arbetsgivaren överhuvud taget inte kan anses ha några anspråk på att informationen längre skallhållas hemlig. I enstaka fall kan omständigheterna föranleda attarbetsgivarens underlåtenhet bör tolkas i rakt motsatt riktning, dvs. så atthan inte i någon mån lättat på sekretessen. Det kan exempelvis vara fallet närvid en förhandling parterna på båda sidorna accepterat att det är fråga om förföretaget ytterst känsliga uppgifter som inte bör föras vidare ens till andraanställda. Enbart det förhållandet att arbetsgivaren kanske på grund av rentförbiseende inte tagit upp frågan om tystnadsplikt beträffande informationenbör i sådana fall inte tolkas som att han inte längre hemlighåller uppgifternamot andra anställda. Sammanfattningsvis vill utskottet alltså understryka attdet bör bero på en tolkning av omständigheterna i varje enskilt fall om en ioch för sig hemlig uppgift som lämnats vid förhandling då tystnadsplikt intebegärts fortfarande skall anses hemlig. Ipraktiken kan det inträffa att en anställd facklig förtroendeman på annat sätt än genom arbetsgivaren får kännedom om något som utgör en företagshemlighet och som omfattas av arbetsgivarens informa tions- eller förhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen. Om ar betsgivaren underiåter att informera eller förhandla i frågan bör det enligt utskottets mening inte medföra att den facklige förtroendemannen går miste om sin rätt enligt den ovan nämnda bestämmelsen i medbestäm mandelagen att föra företagshemligheten vidare till en styrelseledamot i sin organisation. Ett sådant röjande av företagshemligheten bör därför inte anses som obehörigt. Bestämmelsernai den nya 2 § medför att uttrycket obehörigen kan utgå /89:LU30 ur 5 och6 §§ i regeringens förslag liksom att lagmmmen betecknas 6 och I6 § andra stycket i regeringens lagförslag finns en särskild regel omskadeståndsansvar då en arbetstagare efter anställningens upphörande utnyttjareller röjer en företagshemlighet. Enligt propositionen inträderskadeståndsansvar i detta fall endast när arbetstagarens förfarande är otillbörligt.Mot bakgmnd av de i propositionen redovisade uttalandena fråndepartementschefens och lagrådets sida rörande tillämpningen av bestämmelsensynes det utskottet som om termen otillbörligt inte i erforderiig mån geruttryck för de särskilda fömtsättningar som skall föreligga för attskadeståndsansvaret skall uppkomma. Termen bör därför ersättas med uttrycketsynneriiga skäl. Härigenom uppnås också en terminologisk överensstämmelse medvad som enligt skadeståndslagen gäller i fråga om arbetstagares skadeståndsskyldighet.Departementschefens och lagrådets i propositionen återgivna uttalanden ombestämmelsens tillämpning föranleder däremot inte några erinringar frånutskottets sida. Skadeståndsansvar i övriga fall 7§ i regeringens förslag kan ses som ett komplement till skadeståndsbestämmelsemai 4 6§§ och innebär att skadeståndsskyldighet inträder också för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörigen utnyttjar eller röjer enföretagshemlighet som en gång tidigare varit föremål för ett obehörigt angreppenligt lagen och som han fått tillgång till så att säga i andra hand. Förskadeståndsansvar krävs att han inser eller bör inse att hemligheten utsattsför' ett obehörigt angrepp. En motsvarande bestämmelse finns i IKL men ansvaretenligt den nu föreslagna paragrafen sträcker sig längre bl. a. därigenom attansvar kan utkrävas oavsett i hur många led företagshemligheten tidigareutnyttjats eller röjts. Ilagrummets andra stycke föreskrivs att det inte är obehörigt att utnyttjaeller röja en företagshemlighet som förvärvats i god tro. mening innefattar den föreslagna paragrafen en allmänskadeståndssanktionerad plikt att inte utnyttja eller röja en företagshemlighet.Till skillnad från de i föregående avsnitt behandlade reglerna omskadeståndsansvar i affärs- och anställningsförhållanden (5 och 6 §§) byggernämligen 7 § inte på att det föreligger något avtalsförhållande utantystnadsplikten gäller generellt och det är i princip - bortsett från fall avförvärv i god tro utan betydelse under vilka omständigheter vederbörandefått del av hemligheten. Som närmare framgår av den ovan lämnade redovisningenför det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet får emellertid rätten att yttrasig i bl. a. tryckt skrift och lämna meddelanden för publicering inteinskränkas genom bestämmelser i vanlig lag utom i några särskilt angivnaundantagsfall varom här inte är fråga (se avsnitt 3.5 i promemorian, bilaga3). Sker det ändå får dessa regler inte tillämpas i den mån de inkräktar påyttrande- och meddelarfriheten. Detanförda innebär att skadeståndsbestämmelsen i 7 § i vissa situatio ner inte kan tillämpas därför att yttrandefrihetsreglerna tar över. t.ex. fallet om någon somi ett senare led fått uppgift om en företagshem- 1988/89:LU30 lighetvidarebefordrar hemligheten till dagspressen.