bet · GC01LU28 · 1988-12-31 00:00:00 — Kommittén bör därvid överväga om det är möjligt att ge domstolarnaen mera framträdande roll beträffande dessa frågor än de har för närvarande.Kommittén bör vidare ta ställning till om det är en lämplig ordning att detabeller som försäkringsbolagen använder i sin skadereglering fastställs endastav trafikskadenämnden, utan att de andra nämnder som verkar på området harnågot inflytande i denna fråga. En möjlighet är att också dessa nämnder i någonform får medverka vid utformningen av tabellerna och andra schabloner. En annantänkbar möjlighet är att ett nytt organ - med bred förankring hos olikaintressenter - tillskapas för detta arbete. Bland de övriga frågor som kommittén skall överväga ärfrågan om ersättning för ideell skada skall kunna ges för den oro för framtidaskador som kan upplevas av dem som genom en skadeståndsgrundande handlingexempelvis har blivit smittade av HIV-virus utan att ännu ha visat någrasymptom på sjukdomen AIDS. Om det obehag som en sådan känsla av risk innebäranses böra ersättas som ideell skada, bör kommittén ta ställning till 1988/89:LU28 hur denna ersättning skall avvägas mot den personskadeersättningsom lämnas till dem som sedan verkligen blir sjuka. Kommitténs arbete skall enligt direktiven vara slutförtföre utgången av . I betänkandet behandlar utskottet fem motioner som rörpatient- och läkemedelsförsäkringarna. Fyra av dessa motioner berör storlekenav ersättningarna i allmänhet, och i en motion tas upp ersättningen tillHIV-smittade blödarsjuka. Vidare behandlas två motioner om rätten fördiabetiker att teckna försäkring mm. Några särskilda regler om ersättning för skador somuppstått genom felaktig medicinsk behandling finns inte i gällande rätt. Dettainnebär att sjukvårdshuvudmännens skadeståndsansvar - liksomskadeståndsfrågorna i övrigt inom sjukvårdens område - skall bedömas enligtbestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207). Enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen (SkL) åligger detarbetsgivare att svara för bl.a. personskada, som hos honom anställdarbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, oavsett vilkenställning arbetstagaren intar (s.k. principalansvar). Det är den skadelidandes sak att bevisa att fel ellerförsummelse förekommit från någon arbetstagares sida. Han behöver dock intepeka ut någon bestämd person, som bevisligen varit vårdslös. Det räcker med attdet kan konstateras att den vållande måste ha varit någon för vilken arbetsgivarenansvarar. Regler om bestämmande av ersättning vid personskada finnsi 5 kap. SkL och bygger på principen att en skadelidande skall få fullersättning för sina skador. Enligt 5 kap. 1 § SkL kan den som har tillfogatspersonskada få ersättning både för ekonomisk och för s.k. ideell skada. Somekonomisk skada ersätts sjukvårdskostnader och andra utgifter fill följd avskadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtida inkomstförlust. Ideell skadagottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte eller annatstadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljder medan lyte och men omfattar bestående lidande eller obehag. Tillideell skada hänförs även vissa olägenheter i övrigt till följd av skadan. Skadestånd för sveda och värk samt lyte och framfida menbestäms i prakfiken med ledning av tabeller som fastställs avtrafikskadenämnden. Tabellerna, som upptar schablonbelopp vid olika grader avlidande och olika typer av skador, anger riktpunkter, och varje skadeärendebedöms efter en prövning av förhållandena i det enskilda fallet. Sedan slutetav har schablonbeloppen kontinuerligt justerats med hänsyn tillförändringarna i penningvärdet, senast . Som inledningsvis redovisats finns sedan den 1 januari1975 resp. särskilda kollektiva ansvarsförsäkringar för behandlingsskador inom sjukvårdenoch för läkemedelsskador. Försäkringarna, patientförsäkring vid 1988/89:LU28behandlingsskada och läkemedebförsäkringen, meddelas av konsortier avförsäkringsbolag. Ersättning från försäkringarna utgår utan att den skadelidandebehöver bevisa att förutsättningar för skadeståndsansvar föreligger, dvs. attskadan har vållats genom fel eller försummelse. I motion L609 av och ()kritiseras den nuvarande utformningen av patientförsäkringen för att den integer något uttalat grundskydd med rätt till nödvändig rehabilitering och rimligersättning. Enligt motionärerna bör därför regeringen ta initiativ tilldiskussion med om en omarbetning av patientförsäkringen. () framhåller i motion L620 att detbör krävas av patient- och läkemedelsförsäkringarna att de tillämpas rättvistoch att ersättningarna står i proportion till den skada patienten drabbats av.Motionären hänvisar till att det framförts klagomål påersättningsbeloppens storlek och anser att regeringen bör tillsätta enutredning för att göra en utvärdering av försäkringssystemen. I motion L621 av m.fl. (s) framhålls attden ideella ersättningen till dem som blivit smittade av HIV genom blodpreparateller genom blodtransfusion vid en nordisk jämförelse av beloppsnivåer ärrelativt låg. Motionärerna anser därför att ersättningsbeloppen bör höjas tillminst samma nivå som de övriga nordiska ländernas och att höjningen bör vararetroaktiv samt att nuvarande åldersrelatering bör tas bort. I motion L626 av och ()begärs att ersättningsbeloppen från patientförsäkringen höjs kraftigt så attden maximala ersättningen för lyte och men i vart fall fördubblas. () anför i motion L627 att nuvarandeförhållanden är bristfälliga och ått det därför finns ett stort behov av enöversyn av reglerna för ersättning till patient som felbehandlats. Utskottet konstaterar att samtliga motioner i alltväsentligt rör den ersättning för ideell skada som utgår från patient- och läkemedelsförsäkringarna.Sådan ersättning skall enligt försäkringsvillkoren bestämmas med ledning avreglema i 5 kap. SkL i den mån villkoren inte anger annat. Som ovan redovisatshar regeringen utfärdat direktiv för en kommitté som skall se över reglerna iskadeståndslagen om ersättning för ideell skada. Kommitténs huvuduppgifterskall bli att överväga om den nuvarande ersättningsnivån bör höjas, vilkaersättningsprinciper som bör tillämpas samt hur normer för att bestämmaersättningen bör fastställas. En fråga som kommittén också skall överväga är omersättning för ideell skada skall kunna utges till den som blivit smittad avHIV utan att ännu ha visat några symptom på sjukdomen AIDS, och i så fall hurersättningen skall avvägas mot den personskadeersättning som lämnas till densom sedan verkligen blir sjuk. Kommitténs arbete skall enligt direktiven varaslutfört före utgången av . Vidare har - enligt vad utskottet inhämtat -försäkringsinspektionen påbörjat en utvärdering av patientförsäkringen.Utvärderingen, som skall avse tillämpningen av försäkringsvillkoren ochhandläggningen av försäkringsärendena, beräknas vara avslutad under sommaren1989. mening är det självfallet angeläget att de som skadas på H grund avfelbehandling eller läkemedel garanteras en fullgod ersättning. I 1988/89:LU28avvaktan på resultatet av kommitténs arbete och försäkringsinspektionensutvärdering anser utskottet emellertid inte att bör göra någotuttalande med anledning av de nu aktuella motionerna. Det kan i sammanhangetpåpekas att enligt vad utskottet inhämtat utgår ersättning för ideell skadafrån patient- och läkemedelsförsäkringarna med generellt sett högre belopp änvad som anges i trafikskadenämndens tabeller. Vad särskilt gäller den i mofion L621 upptagna frågan omersättning till HIV-smittad blödarsjuk konstaterar utskottet - i likhet medmotionärerna -att enligt nuvarande ordning utgår ersättning med ett visstbelopp till den som blivit HIV-smittad och om personen därefter utvecklar AIDSmed ytterligare belopp. Utskottet har emellertid erfarit, att man inomkonsortierna för patient- och läkemedelsförsäkringarna avser att ta upp fråganom ersättning till HIV-smittade alternativt skall kunna ges genast eftersmittotillfället med ett belopp i ett för allt. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionernaL609, L620, L621, L626 och L627. Privat försäkringsverksamhet bygger på en organiserad samverkanav ett kollektiv som vill skydda sig mot likartade risker. Avtal om privataliv-, sjuk-och olycksfallsförsäkringar liksom om andra försäkringar som tecknasav enskilda regleras huvudsakligen i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal (FAL). Reglerna i FAL är i stor utsträckning tvingande tillförmån för försäkringstagarna. På vissa för försäkringstagarna viktiga områdenråder dock avtalsfrihet. Bl.a. gäller avtalsfriheten i fråga om premiensstorlek. Någon skyldighet att i enskilda fall meddela försäkring finns inteenligt FAL. Den nuvarande regleringen i FAL innebär att försäkringsbolagen ifråga om personförsäkringar har stora möjligheter att ensamma bestämmaförsäkringsvillkoren. Bolagen tillämpar emellertid i betydande omfattning gemensammariktlinjer vid den individuella prövningen, såsom i fråga om bedömningen avvilken inverkan den blivande försäkringstagarens hälsotillstånd skall ha påförsäkringsvillkoren. Försäkringsvillkoren påverkas också i betydandeutsträckning av reglerna i försäkringsrörelselagen (1982:713). Denna regleringavser att säkerställa att försäkringsbolagen kan infria sina förpliktelserenligt ingångna försäkringsavtal (soliditetsprincipen) samt att bolagen driververksamheten under iakttagande av principen om skälighet, dvs. att försäkringarerbjuds till kostnader som är skäliga med hänsyn till den risk de skall täcka. Imotion L6Ö6 av m.fl. (c) hänvisas till attenligt forskningsrön från är prognosen för diabetiker inte så dåligsom man tidigare ansett. Detta bör enligt motionärerna beaktas vid utformningenav den nya försäkringslagen. Vidare är det enligt motionärerna angeläget attsocialdepartementet tar initiativ till en utökad information till människormed svåra sjukdomar om möjligheterna att teckna försäkringar. I motion L6I7 av och ()framhålls att diabetiker bör ha rätt att teckna försäkringar på samma villkor som andra, 22 eftersomdiabetes med dagens sjukvård inte medför någon nämnvärd ökad 1988/89:LU28risk. Försäkringsbolagen bör därför förmås att bevilja diabetiker försäkringutan att kräva förhöjd premie. Om detta inte är möjligt bör samhället trädaemellan och svara för den förhöjda andelen av premien. Som närmare redovisats ovan behandlade utskottet underhösten 1988 motionsyrkanden om såväl rätten för diabetiker att tecknaförsäkring som försäkringsinformation till kroniskt sjuka människor (se1988/89:LU5). Utskottet underströk därvid vikten av att diabetiker inteutestängs från möjligheten att teckna personförsäkringar. Utskottet hänvisadetill att det av de remissyttranden som inhämtades i ärendet frånförsäkringsinspektionen och framgick attdiabetikernas möjligheter att skaffa sig ett tillfredsställandeförsäkringsskydd inte var så små som antyddes i motionen. I varje enskilt fallmåste dock försäkringsvillkoren utformas med utgångspunkt i den risk somförsäkringen skall täcka. Utskottet framhöll därvid det angelägna i attförsäkringsbolagen vid sin riskbedömning tar hänsyn till de framsteg som görsinorn läkarvetenskapen. Det anförda äger enligt utskottets mening alltjämtgiltighet. Då frågan nu åter aktualiseras vill utskottet ånyo hänvisa till attden mera övergripande frågan om försäkringssökandens rätt att teckna försäkringövervägts av försäkringsrättskommittén i betänkandet (SOU 1986:56)Personförsäkringslag. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs förnärvarande inom . Mot bakgrund av vad den dåvarande justitieministernanförde vid besvarandet av en fråga om diabetikers rätt att teckna visst slagav försäkring (se ovan s. 6) förutsätter utskottet att spörsmålet ingåendekommer att övervägas vid den fortsatta beredningen av försäkringsrättskommitténsovannämnda betänkande. Utskottet utgår vidare från att även frågan om utökadinformation till kroniskt sjuka människor om deras möjligheter att tecknaförsäkringar därvid kommer att beaktas. Mot denna bakgrund finns det enligtutskottets mening inte heller nu anledning för att göra någotsärskilt uttalande i dessa frågor. 1. beträffandepar/e/)/- och läkemedelsförsäkringarna att avslår motionerna 1988/89:L609, 1988/89:L620, 1988/89:L621,1988/89:L626 och 1988/89:L627, 2. beträffanderätt att teckna försäkring m.m. att avslår motionerna 1988/89:L606 och1988/89:L617. Närvarande:Rolf (), (), 1988/89:LU28 (s), UllaOrring (fp), (), (), (m),(), (), (), HardingOlson (fp), (), (vpk), (), (), () och (s). (vpk) anför: Enligt min mening är det mycket angeläget att de somblivit smittade av HIV genom blodpreparat eller genom blodtransfusion snarastfår en förbättrad ideell ersättning. Särskilt viktigt anser jag att det är atten total ersättning utbetalas genast efter smittotillfället, och inte som nuatt en viss ersättning utgår till den som blivit HIV-smittad och först ompersonen därefter utvecklar AIDS med ytterligare belopp. Såsom framgår ovanavser man dock att inom konsortierna för patient- och läkemedelsförsäkringarnaöverväga frågan om att alternativt ge ersättning genast efter smittotillfället.Jag förutsätter att dessa överväganden kommer att leda till en sådanalternafiv ersättningsmöjlighet och avstår därför nu från något yrkande ifrågan.