bet · GC01KrU7 · 1988-12-31 00:00:00 — Vid 1987/togs frågan upp i följandemotioner, nämligen 1987/88:Kr222 av m.fl. (fp), 1987/88:Kr242av m.fl. (c), 1987/88:Kr309 av och () samt 1987/88 :Kr310 av (vpk). 1.2 Motiv för avgift eller skatt Som skäl för att belägga andrahandsförsäljning av konstmed avgift eller skatt anförs ofta behovet att förbättra konstnärernas ekonomi.Sä sker t.ex. i motion Kr222, där det heter: "En särskild fond för attstödja bildkonsten ochbildkonstnärerna bör bildas pä grundval även ny avgift "(s. 4). Enligtmotion Kr309 skulle en sådan avgift innebära en förbättring av konstnärernasmöjlighet att leva av sitt arbete. Att belägga andrahandsförsäljningen med en avgiftbetecknas stundom som ett sätt att komma till rätta med en orättvisa. i bildkonstnärsfondens nämnda äskande, där det bl.a. hette:"som många konstnärer lever i misär ökar konstförsäljning ochspekulation". Liknande tankegångar möter i några av riksdagsmotionerna.Sä hänvisas t.ex. i motion Kr242 till att betydande värdestegringar mångagånger sker efter det att ett konstverk sålts: "Den som skapar verket fåralltså en ganska blygsam ersättning medan den som enbart innehar konstverketkan tjäna betydande summor". I motion Kr309 framhälls att det ärnödvändigt diskutera "hur man skall kunna tillförsäkra konstnären enrimlig andel av värdeökningen på konstverk". Både motionerna Kr309 och Kr310 hänvisar tillspekulationsvinster som görs på vidareförsäljning av konst. Enligt den senaremotionen används konstverk i en omfattande skatteplanering. Här lämnas det sistnämnda argumentet åsido, eftersom detär svårt att bedöma hur vanligt det är att köp och försäljning av konstutnyttjas i det angivna syftet. Det är emellertid viktigt att pröva möjligheterna attinföra skatt eller avgift pä andrahandsförsäljning av konst föratt därigenom ge bildkonstnä rerna större möjligheter att leva av sin konstutövning. Bättre förhållanden för konstnärerna är emellertid intebara ett gruppin- 1988/89:KrU7 tresse för de närmast berörda. Det är församhället viktigt att det finns Bilaga 3 skapande konstnärer som bidrar tillatt pä olika sätt gestalta den verklighet vi lever i. Ofta hävdas att konsten är mer oundgänglig än någonsin, därför att den ger oss helhetsbilder i ensituation när vetenskapen genom specialisering och medierna genom"snuttifiering" håller på att fragmentera vår uppfattning omverkligheten. Att skapa bättre förutsättningar för den konstnärligaverksamheten kan alltså ses som en del av välfärdspolitiken. Skatt eller avgift pä andrahandsförsäljning av konst ärersätt att öka den ekonomiska ramen för en konstnärsgrupp. 1 stort sett är dennämligen bara fillämplig på verk av bild- och formkonstnärer. Den kan utförmasantingen som en individuell ersättning till de konstnärer vars verk säljs ellersom en avgift att fördela till konstnärskollektivet som helhet. I förra falletblir argumenteringen upphovsrättslig, i andra fallet får generellakulturpolitiska motiv anföras. Det finns inget motsatsförhållande mellan de båda slagenav argument. Lagsfiftning om upphovsrätt är ett sätt att slå vakt omkonstnärers möjlighet att få ekonomiskt utbyte av sin verksamhet. Den danskaupphovsrättsutredningen tar i betänkandet Billedret konstnärernas knappaekonomiska villkor som utgångspunkt för förslag som syftar till att stärkaderas upphovsrättsliga ställning. Det fär dock, skriver utredningen, inte skepå bekostnad av konststödet. Med droit de suite menas att vid försäljning avoriginalexemplar av vissa verk en del av försäljningssumman skall tillfallaupphovsmannen. Enligt en rapport från () är den en parallell till den möjlighet som författare och komponisterhar att ekonomiskt utnyttja upphovsrätten till sina verk. Den franska termen kan kännas främmande. Den har dockvunnit stor internationell spridning, även om man i några länder funnitlämpliga inhemska beteckningar. Sä talar man i om Folgerecht, iDanmark och om folgeret, resp. folgerett. Professor har ien uppsats i Nordiskt Immateriellt Rättsskydd (1978) prövat olika svenskatermer (följdrätt, konstnärsandel, konstverksåtföljd) men inte funnit nägon somär språkligt bra och tydligt anger vad saken gäller. Liksom i hans uppsatsanvänds här det franska uttrycket. Droit de suite infördes först i och pä20-talet. Vid en konferens i föreslog att en regel om droit desuite skulle införas i . Det förverkligades dock först vid enkonferens i . stipulerar nu att en signatärstat kaninföra en rätt för upphovsmannen eller efter hans död de personer ellerinstitutioner som anges av den nationella lagstiftningen till andel i prisetvid försäljning efter den första överlåtelsen av originalkonst ochoriginalmanuskript av författare och komponister. Rätten kan inte överlåtas. Dennabestämmelse kräver några kommentarer. Bernkonventionenålägger'inte något medlemsland att införa droit de 1988/89 :KrU7 suite. Droit de suite har införts i 30 länder, varav 12i , nio i , sex i och tre i . Därtill kommer denamerikanska delstaten . Det uppges dock att den i praktiken fungerarendast i , , och . Inom EG pågår arbete på att harmoniseralagstiftningen om droit de suite inom gemenskapen och utvidga den till attomfatta alla medlemsländerna. Det har dock inte ännu lett till konkretresultat. Inget nordiskt land har hittils infört droit de suite. Detföreslogs dock för del av den danska upphovsrättsutredningen ibetänkandet Billedret Mer härom längre fram. Vilka slags verk som vid andrahandsförsäljningomfattas av droit de suite varierar i olika länder. Så definieras t.ex. begreppet "original" olika.Skillnaderna gäller framför allt grafik och skulptur. Enligt fransk rätt synesdet vara avgörande om konstnären själv har medverkat vid framställningen ellerom den skett på rent mekaniskt sätt. Om exemplaren är signerade eller ej synessakna betydelse i fransk och belgisk lag. 1 är det omstritthuruvida grafiska blad mäste vara signerade för att reglerna om droit de suiteskall gälla. Det finns också olika synsätt på i vad mån brukskonst ochfotografier skall omfattas av denna rätt. Brukskonst undantas sålunda uttryckligenav den västtyska lagen, medan den ocksä uttryckligen innefattas av denbelgiska. I är läget oklart. Den inledningsvis nämnda rapporten frän innehållerförslag till riktlinjer (se underbilaga 1). En grundprincip i är atträttigheter som ett land tillerkänner sina egna medborgare även skall omfatta medborgare i andra medlemsländer. Bestämmelsen om droit de suite avviker från denna princip genom att införa krav på ömsesidig behandling. Det innebär att en konstnär i ett land som tillhörBernunionen vid försäljning i medlemsländer som tillämpar droit de suite fårersättning i samma män som han skulle ha fått ifall försäljningen ägt rum ihans eget land. Svenska konstnärer får alltså inte ersättning om deras verksäljs i t.ex. , eftersom inte erkänner droit de suite.Frankrike tillerkänner dock utländska konstnärer som deltagit i fransktkonstliv och bott i (inte nödvändigtvis i följd) sammarätt som franska konstnärer utan krav på ömsesidig behandling. Regeln att droit de suite inte kanöverlåtas hindrar i de flesta länder inte att den kan gä i arv. I vissa länderkan den överlåtas genom testamente, i andra kan den endast övergå till make/aoch bröstarvingar. Vilka slags överlåtelser som gerrätt till droit de suite varierar. Grundregeln är att den första försäljningenfrän konstnären inte omfattas. I de länder som först införde droit de suite utgickersättningen vid konstauktioner. Flera länder, däribland och ,har utsträckt tillämpningen också till konsthandeln. Det mötte dock bestämtmotstånd frän konsthandlarnas sida. IFrankrike \eddedetta till att lageninte kom att träda i kraft för konst- 23 1964 inrättades en socialförsäkring för konstnärerna, och 1988/89:KrU7 konsthandlarna bidrar till den. Det är enligt den danskaupphovsrättsutred- Bilaga 3 ningen omstritt, huruvida dessa bidrag kananses vara en ersättning för droit de suite-avgifter. I bojkottade gallerierna till att börja medalla konstnärer som var medlemmar av upphovsmannaorganisationen ochsom ämnade kräva ersättning enligt reglerna för droit de suite. Kontroversenbilades efter det att Bild-Kunst slutit avtal med den franska upphovsmannaorganisationenSPADEM om att representera också franska konstnärer i . Ilängden gick det inte för gallerierna att stänga sina dörrar för utländskakonstnärer. Också sättet att beräkna ersättningens storlek varierarolika länder emellan. 1 de flesta länder som infört droit de suite utgårersättningen med en viss procent pä försäljningssumman. I är den treprocent, i fem, och i utgår den med stigande procentsats, fråntvå vid pris på fill sex vid 50 000 och mer. I några länder utgårersättning bara om försäljningen inbringar en viss minimisumma, t.ex. iFrankrike 100 FF, i 1 000 BF och i 100 (ca 100, resp.175 och . Några länder baserar ersättningen pä värdestegringen.Eftersom inget av dessa system fungerar i praktiken, lämnas de här åsido. Detfinns olika metoder för att inkassera ersättningen. I skall den som organiserat en försäljning fill en tjänsteman på anmäla vilka verk somförsålts och inbetala uttagna avgifter. Tjänstemannen är dock inte skyldig attinformera konstnärerna härom. De får själva vända sig till departementet föratt få ut sina pengar. 1 inkasseras avgiften av en statlig organisationsom sysslar med försäljning av konst. Pengarna betalas tillupphovsmannasällskapets konstfond, som sedan fördelar dem. I finns ett avtal mellan dennationella auktionskammaren och de båda upphovsmannaorganisationerna Sociétéde la Pro-priété Artistique et des Dessins et Modéles (SPADEM) och Associationpour la Diffusion des Arts Graphiques et Plastiques (ADAGP). Auktionskammaren förser upphovsmannaorganisafionerna medkataloger över auktioner. Med dem som hjälp kan dessa hålla reda på vad somsäljs. Deras ombud besöker försäljningar som inte annonseras och där det intefinns katalog. Upphovsmannaorganisationerna tillställerauktionsförrättarna listor över de medlemmar, vars verk skall säljas, kort förevarje auktion. Förrättaren anger på listan försäljningspriset för varje verkoch skickar in pengarna till organisationen i fräga. Enligt uppgift från SPADEM till den danska upphovsrättsutredningenhar den samlade ersättningen för droit de suite stigit från 1,2 milj. FF år1972 till 4,6 milj. är 1984 (ca 1,3 milj. resp. ca 5 milj. kr. enligt dagenskurs). I finns ett avtal mellanBild-Kunst och konst handelns organisationer, som innebär att branschen till Bild-Kunst betalar en klumpsumma, motsvarande en procent av omsättningen av för- 24 Denna summa täcker både ersättning- 1988/89: KrU7 en för droit de suite och den andel av socialförsäkringsavgifterna förkonst- Bilaga 3 närer som konsthandeln skall betala. Bild-Kunst betalar in hälften av den mottagna summan tillsocialförsäkringsmyndigheterna. Återstoden fördelas med utgångspunkt frånkonsthandelns uppgifter om priserna på försålda verk tillersättningsberättigade konstnärer. av droit de suite-ersättningentillförs en fond som bistår konstnärer som inte omfattas av socialförsäkringen. Enligt uppgift till den danska upphovsrättsutredningenuppgick droit de suite-ersättningen i till 700 000 , dvs.mellan två och tvä och en halv milj. kr. enligt dagens växelkurs. Argument för och mot droit de suite diskuterar i sin tidigare nämnda artikel iNordiskt immateriellt rättsskydd utför\'\gt argumenten för och mot droit desuite. Bland argument som anförts mot droit de suite nämnerKarnell t.ex. att det skulle bli både krångligt och kostsamt att kontrolleraefterlevnaden. Administrationen skulle urholka konstnärernas nettobehållningoch orsaka konsthandeln både merarbete och kostnader som ytterst finge bärasav upphovsmännen. Vidare har anförts att det finns risker dels för attkonsthandeln inriktas på verk, vars skyddstid löpt ut, (e/j-förattden flyttarutomlands och dels för att den antar former som inte kan kontrolleras. Karnellbedömer dock dessa farhågor som mindre realistiska, om man sätter en lämpligstorlek på avgiften. brukar nämnas internationellt. Ett annat argument som brukar anföras mot droit de suiteär att den ger mest utdelning åt välkända konstnärer men lämnar föga utbyte åtandra. En principiell invändning anfördes av den svenskaauktorsrättskom-mittén, som 1956 hänvisade till att den som rättmätigtförvärvat ett konstverk kan försälja detta utan att det berör konstnärensförfoganderätt. Samma utredning konstaterade dock också enligt Karnell attdet vore stötande för rättsmedvetandet att ägaren av ett verk skall kunnainkassera vinsten, utan att det i nägon mån kommer konstnären till godo. Envärdestegring är "oftast att hänföra till den berömmelse som konstnärensfortsatta produktion förskaffar honom; den kommer även hans tidigare avyttradeverk till del och föranleder att dessa stiga i pris". Mot argumentet att droit de suite lägger en extra börda påauktionsfirmor och konsthandel anför Karnell, att denna avgift kan ses som enkostnad bland andra; därtill en "som investeras i det skapande, varavkonsthandeln lever". Han tillägger att bildkonstnärer befinner sig i ettsämre läge än andra upphovsmän, genom att de inte kan, beträffande samma verk,höja sina ersättningskrav vid senare utnyttjanden. Ytterligare ett argument som brukar anföras för droit desuite är att åtnjutandet av ett konstverk i original är vad som ger detta dessvärde och att detta värde aktiveras när det görs tillgängligt för en annan"mottagarkrets" genom att överlåtas. Karnellhänvisar sammanfattningsvis till att det bland bildkonstnärer 25 både iSverige och andra länder växer fram krav pä ersättning för att bild-l988/89:KrU7 konst visas för allmänheten (uppsatsen skrevs innanvisningsersättningen Bilaga 3 infördes). Anspråken anknyter liksom övrigaupphovsmäns till skilda sätt för verken att nå olika mottagarkretsar. Andraupphovsmän har möjlighet att vid mångfaldigande träffa avtal som binder derasekonomiska intressen vid verkens framtida öden. Motsvarande möjligheter saknasför de bildkonstnärer, vilkas originalexemplar är föremål för handel. "Endroit de suite kan här i viss mån utjämna mellan upphovsmannakategorierna renträttstekniskt och på ett sätt som rättspolitiskt förefaller vinna allt starkaregensvar bland företrädare för upphovsmännens intressen". Droit de suite i ? I föreslog den sittande upphovsrättsutredningen ibetänkandet fii7/ec//-e/(Betaenkning 1063, publicerat 1986) att folgeret, dvs.droit de suite, skall införas. Normalt innebär en vidareförsäljning av konst att verken ifråga fär en ny publik. Det är då, menade utredningen, rimligt att konstnärernafär ersättning, liksom komponister får kompensation när deras verk framförsoffentligt. Samma argument har framförts inom (se s. 2). Enligt förslaget bör konstnärer ges rätt till enersättning av priset, när upphovsrättsligt skyddade verk säljs vidarepå auktioner och i yrkesmässig konsthandel. Försäljning från konstnären självbör inte vara avgifts-belagd. Också konstnärligt utformade bruksföremål somframställts i endast ett exemplar bör omfattas av folgeret, däremot intebyggnadsverk. Rätten till ersättning skall enligt förslaget inte kunnaöverlåtas annat än genom att den ärvs av make/a och efterlevande i rättnedstigande led. Finns inte sådana arvingar bör intäkten av avgifterna kunnaanvändas kollektivt. Folgeret bör endast kunna göras gällande genom enorganisation som kan övervaka konsthandeln och administrera avgifterna.Underlätelse att erlägga avgift bör vara straffsanktionerad och falla underallmänt åtal. Utredningen räknar med att en femprocentig avgift påauktionsförsäljning av konst skulle ha gett cirka en halv milj. kr. budgetåret1980/81. Därtill kommer intäkterna av försäljningen i konsthandeln, varsstorlek utredningen inte kunnat beräkna. Av den halva miljon som avgiften pä auktionsförsäljningenskulle ha inbringat, skulle ungefär en tredjedel ha tillfallit konstnärer somvar i livet. Återstoden skulle ha gått till arvingar efter avlidna konstnärer. Mot förslaget reserverade sig en ledamot. Han konstateradeatt intäkterna blir små i förhållande till de administrativa kostnaderna ochde bördor som skulle läggas på auktionsfirmorna och konsthandeln. Vidare skullefrämst arvingar till avlidna konstnärer gynnas. Han hänvisade ocksä till enuppgift om att verk av konstnärligt låg kvalitet omsätts mest och att därigenomhuvuddelen av avgifterna skulle tillfalla deras upphovsmän. Slutligen menadehan att det finns risk för att en lag om folgeret kan fördröja andra åtgärdertill gagn för bildkonsten. Frågan om folgeret har sedermera bearbetats av kultur- ochkommunika tionsministeriet. förelades ett förslag till 26 ändring avlagen om upphovsrätt, som bl.a. tog upp utredningens förslag 1988/89:KrU7 om folgeret (Lovforslag nr. L 153). I ministeriet hade man övervägt en lösning som skulle hakombinerat en upphovsrättsligt motiverad folgeret med en offentligrättsligavgift på omsättning av konstverk, vars skyddstid löpt ut. Man konstateradeemellertid att det finns principiella och administrativa svårigheter med attblanda samman privaträttsliga och offentligrättsliga avgifter. Ministeriet drogslutsatsen att man först bör skaffa erfarenheter av en rent upphovsrättsligordning, som administreras av konstnärerna själva. 1 regeringsförslaget angavs att omsättningen av konst iDanmark "med stor usikkerhed" kan uppskattas till ca 200 milj. kr.per är. Det finns dock inga uppgifter om hur stor del därav som belöper sig påupphovsrättsligt skyddade verk. Med anledning av regeringens förslag väckte RadikaleVenstre i motionerom avgift på yrkesmässigvidareförsäljning av konst (Lovforslag nr. L20I och 202). De innebaren sådankombination av upphovsrättsliga och offentligrättsliga bestämmelser somministeriet hade bestämt sig för att inte lägga fram. Enligt Radikale Venstres förslag skulle en avgift om femprocent utgå pä all yrkesmässig försäljning av bildkonst med undantag avkonstnärens egen försäljning av sina verk. När det gäller upphovsrättsligt skyddade verk avkonstnärer som är danska medborgare eller bosatta i skullefemprocentavgiften betalas ut till upphovsmannen eller efterlevande maka/e,resp. Inflytande medel i övrigt skulle användas till stöd förunga konstnärer och till danska museers inköp av nutidskonst. Innan regeringsförslaget och motionerna hunnit behandlas,upplöstes , och nyval utlystes. Därmed försvann förslagen frånfolketingets bord. Enligt uppgift väntas regeringen pä nytt framlägga ettförslag . Avgift på konstförsäljning i I tog en statlig utredning, åndsverkslovkomitéen,upp tanken pä att införa droit de suite eller f Igerett som mansäger på norska, dvs. en rätt för konstnären att "följa" sitt verk, iden meningen att han får del av en värdestegring. Regeringen föreslog att det vid offentligförsäljning av originalkonst skulle utgå en avgift om päförsäljningssummor om mer än . Avgiften skulle betalas av försäljaren ochtillfalla konstnären, om denne var i livet, och i annat fall en fond.Propositionen innehöll också andra förslag om bestämmelser gällande upphovsrätt.Den bifölls inte av , som hade betänkligheter mot andra delar avinnehållet. framlades ett nytt förslag till åndsverkslov, därbestämmelsen om droit de suite saknades. Som skäl anfördes att det inte betala- 27 dessärskilt betydande priser för konst i . Tvärtom fanns en tendens /89:KrU7 till fallande priser. Därför uppkom inga betydande mervärden somkonst- Bilaga 3 närerna av rättviseskäl borde få del av. Vidarehänvisade regeringen till att det i inte förekom stora konstauktioner sominbringade mycket pengar och att det saknades organisationer som kundetillvarata konstnärernas rättigheter. 5.2 Treprocentavgiften och Bildende Kunstneres Hjelpefond Efter kriget tog konstnärsorganisationen på nytt upp frågan, och det ledde till att år 1948beslöt införa en avgift om högst på all offentlig försäljning avbildkonst i original. Den gäller såväl norsk som utländsk konst och verk avbåde professionella konstnärer och amatörer. Avgiften utgår enligt lagens 1 § pä försäljning avmålningar i original, skulpturer i signerat original, avgjutningar eller kopiori olika slags gjutma-terial, signerade originalkonstverk och signerade kopior isten, marmor, trä och annat material samt signerade teckningar och allt slagsgrafik. Ingen hänsyn tas till om den upphovsrättsliga skyddstiden har utlöpt.Avgiften omfattar inte bildvävar, konsthantverk och konstindustri. Avgift utgår på all offentlig försäljning utom konstnärensförsäljning av egna verk från sin ateljé eller bostad. Sker däremotförsäljningen från konstnären själv men pä utställning i offentliga lokaler,t.ex. på hotell och i butiker ansvarar arrangören för att avgift betalas in.Ingen avgift utgår vid överlåtelse mellan enskilda. Pengarna tillfaller inte den upphovsman, vars verkförsålts, utan tillförs Bildende Kunstneres Hjelpefond (BKH). Den förvaltas aven styrelse som består av ledamöterna i ()och en ledamot som utses av departementet. (BKS är en av tvåkonstnärsorganisationer. Den fördelar bl.a. statliga samt en del kommunala ochprivata stipendier. Den andra organisationen. Norske BilledkunstneresFagorgani-sasjon, NBFO, har mera facklig prägel och förhandlar med staten omstöd och ersättningar. En sammanslagning av organisationerna diskuteras.) Bildende Kunstneres Hjelpefond skall enligt lagen"fortrinnsvis anvendes til stötte for eldre norske kunstnere som harinnlagt seg fortjeneste av norsk kunst, eller disses etterlatte. Det skal ogsåi viss utstrekning kunne anvendes til stötte for talentfulle ungekunstnere". Utöver själva lagtexten finns inga skrivna regler om fördelningen,men enligt praxis används huvuddelen av fonden till varigst0tlei\\\ bildkonstnäreröver och deras efterlevande. Stödet, som är skattepliktigt, uppgår f.n.fill . /87 hade 161 konstnärer varigstötte. Totalt utbetalades ca 2 milj. kr. i varig stötte . En arbetsgrupp inom en statlig norsk utredningkonstaterade att lagens kriterium att pensionsmottagarna skall ha "innlagt seg fortjenesteav norsk kunst" numera spelar liten eller ingen roll, "idet vurderingenskjer på 28 sosialeindikasjonernårsokeren först er'godkjent' som billedkunstner" (3- 1988/89:KrU7prosent avgift på omsetning av billedkunst og kunsthåndverk, NOU Bilaga 3 1982:37, sid 32). Konstnärer kan ocksä, oavsett ålder, söka enkeltbidragisamband med " konomisk krise som en fölge av uforutsette utgifter,kombinert med dårlig ekonomi". Till yngre konstnärer utgår sådant stöd iregel med s.k. kriselån om högst . mot ränta och med enåterbetalningstid pä två är. 28 län beviljades . En ny stödform, enkeltbidrag til eldre kunstnere, infördes1986. Enligt reglerna kan alla bildkonstnärer söka sådant bidragtill fortsatt konstnärlig verksamhet, att användas för resor, utställningar,inköp av material etc. Vid fördelningen tas hänsyn till både mottagarensekonomiska förhållanden och det ändamål han söker bidrag till. En del av pengarna används till stipendier. De största sfipendierna är UlriksHendriksens minnesstipendier om . 5.4 Fondens intäkter och administration Fondens intäkter uppgick , som var det första normalaverksamhetsåret efter starten , fill . 1976 fattades knappt 300kr. i den första miljonen. Därefter har ökningen gått snabbt. 1981 uppgiftintäkterna, inklusive räntor, till 2,4 milj. kr., året därpå fill 2,9 milj.kr., 1985 till 4,2 milj. kr. och 1986 till 5,8 milj. kr. 1987 passeradeintäkterna sexmiljonerstrecket. Den kraftiga ökningen antas bl.a. bero på att fondensregistreringsrufiner förbättrats och att fonden blivit mer känd. Fonden har ett register över mer än 600 gallerier,butiker, utställningslokaler och auktionsfirmor som regelbundet betalar inavgifter. De får ett formulär, på vilket de kvartalsvis skall redovisasin omsättning av bildkonst (se underbilaga 2). Blankettens nedre del utgörs avinbetalningskort för post och bankgiro, som uppgiftslämnaren skall använda föratt betala in avgiften dagar efter kvartalsskifte. Därefter debiteras19 % dröjsmälsränta. Inte all offentlig konstförsäljning sker på etableradeförsäljningsställen.