bet · GC01SfU11 · 1988-12-31 00:00:00 — I allmänhet är det rätt enkelt att konstateraatt den försäkrade har varit utsatt för en viss faktor i sitt arbete, men föratt den skall kunna bedömas som skadlig måste den också kunna relateras till enskadlig effekt. Faktorn skall kunna framkalla en skada med en viss grad avsannolikhet. Att man kan få ont i ryggen om man lyfter tungt är ganskasjälvklart. Att repetitiva arbetsmoment kan framkalla överansträngningsinflammationi muskler och leder är också ganska enkelt att konstatera. 1 andra fall är detdäremot knepigare, särskilt när det gäller exponering av ämnen och liknande.Kan t.ex. lösningsmedel framkalla psykoorganiska syndrom? Kan inandning avträdamm ge magcancer, eller för att ta ett särskilt uppmärksammat fall: kanpassiv rökning förorsaka lungcancer? Här krävs det enligt svensk lagstiftningendast att det föreligger sannolikhet för att faktorn i fråga kan framkallaskada. Det krävs däremot inte, vilket ibland missuppfattas, att det skall varavetenskapligt belagt att en sådan effekt kan kopplas till faktorn. När man väl har konstaterat att en skadlig inverkanföreligger, skall man i det enskilda fallet göra en sambandsbedömning. Det är allmänt bekant att 26 det isvensk lagstiftning finns en mycket generös bevisregel, en presumtion 1988/89:SfU 11 som säger att har man varit utsatt för en skadlig faktor ochfåtten skada, skall Bilaga skadan i princip anses ha samband med denskadliga inverkan, Införandet av arbetsskadeförsäkringen innebar en betydandeutvidgning av det ersättningsberättigade området. Man kan säga att dennautvidgning har skett på två fronter, där lagstiftaren svarar för den ena ochtillämparen för den andra. Som jag redan har sagt ville lagstiftaren medvetetutvidga det ersättningsberättigade området, man gjorde det genom att föra inytterligare skadliga faktorer som ersättningsgrundande. Man upphävde kopplingenav en viss faktor till en viss sjukdom. Belastningssjukdomar kan enligtyrkesskadeförsäkringslagen egentligen inte ersättas. Sjukdomar och skador ileder och muskler ersätts bara om man varit utsatt för vibrationer ochskakningar. Om man däremot har varit utsatt för tungt arbete, obekvämaarbetsställningar eller tunga arbetsmoment är inte skadan ersättningsgillenligt den försäkringen. Dessa lagändringar har i praktiken fått särskilt storbetydelse för belastningssjukdomar och reumatiska sjukdomar samt det storaområdet av psykiska och psykosomatiska sjukdomar, som enligtyrkesskadeförsäkringslagen var ersättningsgilla bara om vederbörande hadevarit utsatt för exponering av ämnen. Det andra som förklarar det utvidgade arbetsskadebegreppetoch som de tillämpande organen, framför allt försäkringsöverdomstolen, gått ibräschen för är att vi har utvecklat ett mera individrelaterat skadebegrepp.Man kan säga att man i yrkesskadeförsäkringen tillämpade i huvudsak ett meraallmänorienterat skadebegrepp vid bedömningen av huruvida en faktor var skadligeller ej. När man alltså prövade om en påfrestning i arbetet kunde bedömas somskadlig, t.ex. som ovanligt ansträngande, som farligt vibrerande eller videxponering av ämne som farlig, relaterade man prövningen som regel till gemeneman, till vad en normalperson klarade av, en person som i övrigt var frisk ochutan särskilda skavanker eller handikapp eller känslighet för belastning osv.Visade det sig att faktorer av en viss dignitet kunde av eller tålas aven sådan person, ansågs faktorn inte skadlig. Om en person belastad med andrakrämpor utsattes för belastning i arbetet och sedan blev sjuk, ansåg man i regel att det var grundsjukdomen och inte arbetetsom föranledde sjukskrivningen. har alltså domstolen mer och mer gått över till attgöra själva skadebedömningen individrelaterad. Det må vara att de flesta klararav den aktuella påfrestningen, men just denna försäkrade med sin redan nedsattahälsa, med sin svaga och klena konstitution, med sin överkänslighet för vissaämnen, med sin ömtåliga och bräckliga psykiska kondition, etc., klarar intebelastningen. Skall han då vara betagen möjligheten att få arbetsskadeersättning?Dessa tankar får jag vidareutveckla . Vi har alltså gått in för att pröva varje enskilt fall motbakgrund av uttalanden i förarbetena att man är försäkrad i befintligt skick.Allra sist; det är viktigt att man skiljer på arbetsskador ochersättningsberättigade arbetsskador. De sistnämnda har ökat i stor omfattning,men om de förstnämnda har ökat är svårare att säga. : Jag har fått till uppgift att säga något om 1988/89:SfUll livräntebedömningen inom arbetsskadeförsäkringen. Jag skall göraså gott Bilaga jag kan . En iakttagelse som vi har gjort när det gällerarbetsskademålen är att sjukpenning- och sambandsbedömningarna, som tidigarehelt dominerade bland arbetsskademålen, relativt sett har blivit färre och attlivräntefrågorna, som handlar om egenlivränta, har ökat i antal. En förklaringtill detta är att sambandsfrågorna nu i huvudsak har fått sin lösning i praxis.Arbetsskadan godkänns nu ofta så länge besvären hänger med. Vi är med andraord nu på grund av praxisutvecklingen inne i ett skede då vi får ta ställningtill fler livräntefrågor. Ersättning med livränta inom arbetsskadeförsäkringen äravsedd att täcka mera bestående ekonomiska förluster vid en godkändarbetsskada. Försäkringen är nu renodlat inriktad på de ekonomiska följdernaav arbetsskadan och skiljer sig på det sättet från sin föregångare, där ettmera medicinskt synsätt tillämpades. I likhet med vad som gäller inom förtidspensioneringenskall i princip arbetsinvaliditet bedömas. För att rätt fill livränta skallföreligga skall den av arbetsskadan direkt orsakade sjukdomen ha upphört. Rättersättningsform, då sjukdomen består och läkningsprocessen alltjämt pågår, ärarbetsskadé-sjukpenning. Arbetsskadan skall ha satt ner arbetsförmågan med minst enfemtondel. Vid inkomstförlust avseende än skall denna räknasupp till årsbelopp. En ytterligare förutsättning är att inkomstförlusten för årräknat minst uppgår till fjärdedel av basbeloppet, dvs. Livräntan skall i princip ersätta avinkomstförlusten. För de högsta inkomsttagarna gäller enligt försäkringen intehögre livränteunderlag än 7,5 X basbeloppet.Här blir det alltså inte hundraprocentig kompensation. För yngre försäkradetillämpas särskilda regler om uppräkning av livränteunderlaget. En beviljadlivränta förändras med förändringar i basbeloppet. Livräntan utgår längstt.o.m. En beviljad livränta kan omprövas på grund av ändradeförhållanden, med ändring både i höjande och i sänkande riktning. Det skall haförelegat en ändring av betydelse i förhållandena som varit avgörande förbeslutet för att detta skall kunna ske. Jag går då över till att beskriva några typsituationer därvi har att ta ställning till livränta. Någon har t.ex. fått förtidspension pågrund av arbetsskada. 1 en sådan situation täcker livräntan skillnaden mellanpensionen och den förlorade arbetsinkomsten. Ett problem vid tillämpningen varåtminstone fidigare hur man skulle se på livräntor då invaliditetstillståndethade sin grund i degenerativa förändringar. Eftersom de degenerativaförändringarnas, särskilt ledförändringarnas, betydelse sombesvärsframkal-lande faktor numera tonats ner, kan vi väl säga att mannärmast kommit att tillämpa huvudregeln att en livränta som beviljats ianslutning till förtidspensionering också skall utgå . Ett problem som man stöter på i tillämpningen är följande:En försäkrad beviljas hel förfidspension, där den godkända arbetsskadan bara utgör en del av förklaringen till förlusten av arbetsförmågan. Det kan i en sådan situation ° sättas i fråga om man inteskall låta livräntan utgå med endast arbetsskadans 1988/89:SfUll del avinvaliditeten. Ofta är det väl så, att arbetsskadan är så omfattande att Bilaga enbart den motiverar en 100-procentig nedsättning av arbetsförmågan. sådan situation skall naturhgtvis alltid "hel" livränta utgå. Enannan typsituation är att någon på grund av arbetsskadan tvingats ta ett sämrebetalt arbete. I denna grupp av fall har rättstillämpningen till denförsäkrades fördel bl.a. fäst vikt vid att han på grund av sin arbetsskada intehar kunnat återgå till det arbete han hade. Hänsyn har också tagits till attarbetsbyte inte skulle ha gjorts om skadan inte hade inträffat och att ettarbetsbyte hade varit nödvändigt för att förebygga en försämring. Denförsäkrades egen uppfattning om nödvändigheten av arbetsbytet har också-oavsett om detta varit objekfivt medicinskt helt mofiverat - ibland varitutslagsgivande. Ett på medicinska grunder motiverat arbetsbyte är ändå ettstarkare skäl för beviljande av livränta i arbetsbytesfallen. I ett avgörandehar överdomstolen uttalat att det efter en omplacering eller ett arbetsbyte,som beror på arbetsskadan, saknas anledning att diskutera frågan om fortsattmedicinskt samband. Ettannat typfall är att någon har varit tvungen att minska sin arbetstid på grundav arbetsskadan. Häri inbegriper jag situationer då den försäkrade varittvungen att lägga om sin arbetstid så att han mister olika former avavlöningstillägg som OB-tillägg eller skiftfillägg. Fleraav de synpunkter som jag anlade på omplacerings- och arbetsbytesfallen kanockså tillämpas på denna grupp. Ytterligareett typfall är livränta , då någon har blivit tvungen attomskola sig. I dessa fall har man särskilt fäst sig vid under vilkaförutsättningar omskolningen har inletts, t.ex. att arbetsförmedlingen . harmedverkat eller att har betalat rehabiliteringssjukpenning.Omskolningen skall ju bedrivas för hävande eller förebyggande av nedsättning avarbetsförmågan och syfta till ett lämpligt arbete. Sådan omskolning som harplanerats i samråd med läkare och arbetsförmedling godtas i regel i sin helhetsom livräntegrundande. Närdet gäller utbildningens omfattning har man i vissa lägen godtagit ävenhögskolestudier. : Min uppgift är att ge försäkringskassornas syn på handläggningen avarbetsskadeförsäkringen. Även om det långt ifrån finns lika många uppfattningarom arbetsskadeförsäkringen som det finns försäkringskassor, så måste jagkonstatera att det dels finns skillnader mellan kassorna beträffandehandläggningstider, ärendebalanser, arbetsrutiner, befolkningsstruktur,personalomsättning m.m., dels finns skillnader i uppfattningarna om vilkaåtgärder som är nödvändiga för att komma till rätta med de problem vi har. Föratt kunna ge en så aktuell beskrivning av läget som möjligt harFörsäkringskasseförbundet inför dagens utfrågning begärt in aktuella uppgifterfrån kassorna om handläggningstider, decentraliseringsläget, rehabiliteringsproblemenoch antalet handläggare som var sysselsatta medarbetsskadeförsäkringen. Innan jag redovisar dettavill jag emellerfid ta upp några frågor som har 29 samband med handläggningenav arbetsskador. Jag tror jag vågar påstå att varje försäkringskassa underi princip hela 1988/89:SfUll har ägnat handläggningsfrågorna störstauppmärksamhet och på Bilaga olika sätt försökt komma till rätta medärendebalanser och alltför långa handläggningstider. Arbetsskadeförsäkringenhar under en lång rad år varit ett särskilt insatsområde i verksamheten.Antalet inkommande ärenden har dock som alla vet ständigt ökat, och kassornahar med några undantag kommit efter med sitt arbete. 1985, i samband med att arbetsskadeutredningen lagt sittbetänkande, tog samarbetskommittén mellan RFV och FKF initiativ till att göraen grundlig genomgång av handläggningsrutinerna. Den s.k. ASSA-gruppen inrättades. En posifiv effekt av den genomgången kan sägas vara att mängd ärenden har kunnat handläggas på tjänstemannanivå genom denjustering av praxis som kunde göras. 1 statistiken ser det nu ut som om antaletinkomna olycksfall ökat dramafiskt, men det är snarare en fråga omklassificering av vad som skall räknas som olycksfall och vad som skall räknassom arbetssjukdom som kan avläsas i statistiken. Från ca 19 000 olycksfall1985 har vi fått en ökning fill nästan 26 1988. I princip har kännetecknats av ökningar.Antalet anmälningar har ökat, antalet avgjorda ärenden per handläggare har ökatoch antalet handläggare har ökat. Trots detta ökar antalet ännu ej avgjorda ärenden. Denaktuella situatio- _ nen är att handläggningsfiderna varierarkraftigt mellan kassorna, och på alltför många är de fortfarande orimligtlånga. Problemet är störst vad gäller handläggningen avarbetssjukdomsärendena eftersom dessa ärenden ökar i störst utsträckningsamtidigt som de tar längst tid att utreda. Den genomsnittligahandläggningstiden för arbetssjukdomsärendena uppgår fill drygtett år. Handläggningstiden varierar som sagt i hög grad mellanolika kassor. Den kortaste handläggningstiden uppgår igenomsnitt, medan den längsta genomsnittliga handläggningstiden uppgår till 21/. För olycksfallen, som inte kräver lika omfattandeutredningar, är den genomsnittliga handläggningstiden 4 månader med enspridning mellan . Väntetiderna har en mycket menlig inverkanpå rehabiliteringen, vilket jag skall återkomma till. I förarbetena till arbetsskadelagen gjordes denbedömningen att det sammanlagda behovet av personalförstärkning hosförsäkringskassorna med anledning av den nya lagstiftningen kunde beräknas tillett 30-tal årsarbetare. I och med att ärendehandläggningen decentraliserats tilllokalkontoren har det blivit svårare att få fram exakta uppgifter om antaletårsarbetare som är sysselsatta med arbetsskadeförsäkringen. Vi har i enenkät bett kassorna uppge hur många årsarbetare som var sysselsatta medarbetsskadorna per . Sammanlagt arbetar nu ca 1 400 årsarbetare iförsäkringskassorna med arbetsskador. Om bifaller regeringens förslag angående ytterligare resurser för handläggning av arbetsskadeförsäkringen, kommer ca 1 640 årsarbetare att vara verksamma med LAF under det kommande budgetåret. Enallt större arbetsinsats krävs nu också i samband med livränteutred- 1988/89:SfUll ningar. Antalet utredningar ökar kraftigt, och de är myckettidsödande och Bilaga invecklade. /85 finns särskilda projektmedel avsatta för socialförsäkringen.Många kassor har varit aktiva och sökt medel för projekt som syftat till attförbättra situationen inom arbetsskadeförsäkringens område. Totalthar 11 arbetsskadeprojekt beviljats medel - ca 1,4 milj. kr. Dessaprojekt har dock med några få undantag inte tillfört särskilt mycket ny kunskapom arbetsskadeförsäkringen. Jagtror inte att det nu finns så många mer åtgärder att vidta för attrationalisera arbetet med handläggning av arbetsskador. Många har redan i olikaomgångar lagt ned mycket arbete och tankemöda för att hitta enkla ochrationella lösningar. Möjligenkan situafionen på litet något förbättras när decentraliseringenär helt genomförd. Avde uppgifter vi tagit in framgår att handläggningen hardecentraliserats till nära hälften av landets lokalkontor. Vid 199 av landets422 lokalkontor handläggs arbetsskadeförsäkringen. Inomnågra kassor var decentraliseringen helt genomförd , medanandra kassor planerar att slutföra den först . Deerfarenheter kassorna har av decentraliseringen är att handläggningen fördröjsunder själva genomförandet av decentraliseringen och därefter dels pågrund av att omfattande utbildningsinsatser är nödvändiga, dels på grund av attde nya handläggarna är ovana vid denna typ av ärenden initialt. Kassornaräknar dock med att decentraliseringen kommer att innebära enrationellare handläggning av arbetsskadeärendena. Integreringen avarbetsskadeärenden med rehabiliteringsärenden medför också visseffektivitetsvinst. Decentraliseringen medför sannolikt även snabbare handläggninggenom att antalet inblandade i varje ärende minskar och att kontakter medförsäkrade och företag blir "närmare". Enfråga som diskuterats mycket i samband med arbetsskadeförsäkringen ärrehabilitering. I utskottets senaste betänkande om arbetsskadeförsäkringen,1988/89:SfU2, ansåg utskottet att frågan om möjligheter irehabiliteringshänseende borde anstå i avvaktan på rehabiliteringsberedningensbetänkande. Iberedningens förslag finns inget som tyder på att denna fråga helt kan avförasfrån dagordningen med undantag för försäkringsskyddet vid färd till och frånrehabiliteringen. Samtligakassor framhåller enhälligt att väntetiderna förefaller påverkarehabiliteringsviljan negativt. Denekonomiska osäkerheten och oro görden skadade mindre benägen att delta i rehabilitering. Det är också ofta så attden försäkrade inte vill påbörja ett lägre betalt arbete innan beslut lämnats iarbetsskadeärendet. Eftersom beslutet om arbetsskada dröjer, inträder såsmåningen en passiviseringseffekt som ytterligare minskar Detta i sin tur kan leda till att sjukskrivning- 31 arna blir längre omarbetsskada är anmäld. Situationen på försäkringskassorna är mycket besvärligtrots allt vad som 1988/89:SfU 11 gjorts för att förbättra situationen. Denomfattande kritik vi utsattes för Bilaga harminskat. Den minskade kritiken hänger naturligtvis samman med denpraxisutveckling som vi haft. Hur går vi då vidare, och hur kan vi komma till rätta medde problem vi har? Ett sätt är naturligtvis att fortsättningsvis ge kassornade resurser som behövs för att klara handläggningen av försäkringen med rimligaväntetider. Jag är dock tveksam ur ett samhällsekonomiskt perspektiv på dennapunkt, inte minst med tanke på det ständigt ökade antalet skador och detmörkertal som också diskuteras. Kvarstårdå att diskutera förändringar i försäkringen. De förändringar som kan göras kräver lagändringar elleren radikal förändring av hela arbetsskadelagen. En av de lagmässigaförändringar som kan föreslås är att ytterligare ärendegrupper bör kunnabeslutas på tjänstemannanivå. De ärenden jag avser är recidivfallén ochändringar av livränteunderlag utifrån löneförhöjning. En annan möjlighet äratt alla arbetssjukdomsfall bör kunna beslutas av tjänsteman utom då livräntafinns med i bilden. En tredje möjlighet är att endast tveksamma fall elleravslagsärenden bör föredras i socialförsäkringsnämnden. En mer radikal förändring är naturligtvis att införa engemensam kompensationsnivå för sjukpenningdelen av arbetsskadeförsäkringen medsjukförsäkringen. Kvar skulle då bli livräntorna och vissa av sjukvårdsförmånernai arbetsskadeförsäkringen. En sådan åtgärd kräver dock att kopplingen mellanarbetsskadeförsäkringen och det förebyggande arbetarskyddet får en bralösning. Ett sätt är att utveckla sjukförsäkringen till att bli ettsignalsystem för ohälsa. Genom satsning på ADB-stöd i lokala register kanuppgifter om yrke, diagnos, arbetsplats m.m. läggas in isjukförsäkringsregistret och ligga till grund för uppföljning av dåligaarbetsmiljöer. Vid en diskussion om differentierade arbetsgivaravgifterskulle ett underlag från ett sådant framtida sjukförsäkringsregister varaovärderligt. Ett annat förslag som kan diskuteras är att alla förmånersom faller ut vid arbetsskada skulle handläggas av en huvudman. För denförsäkrade är nuvarande ordning lindrigt sagt snårig. Här kan två alternativ urskiljas. Det ena är attförsäkringskassorna får ansvar även för den avtalsreglerade försäkringen. Detandra alternativet är att arbetsskadeförsäkringen görs om till enavtalsförsäkring. Min uppfattning är att arbetsskadeförsäkringen som den isärklass äldsta socialförsäkringen också hör hemma i socialförsäkringssystemetoch därmed inte bör bli en ren avtalsförsäkring. Tiden är dock nu mogen för en förutsättningslös diskussionomkring en gemensam kompensationsnivå beträffande sjukpenningdelen samt att möjlighetges till ytterligare tjänstemannabeslut. I avvaktan på detta måste kassorna fåytterligare resurser. : Trygghetsförsäkring vid arbetsskada är en avde avtalsförsäk ringar som finns. Syftet med trygghetsförsäkringen är att man skall kunna 32 föra uppersättningen till personer som skadats i arbetet till en högre nivå. 1988/89:SfUll Det sker på det sättet att de skadade blir garanterade 100 %ersättning för Bilaga inkomstförlust och för kostnader. ideell ersättning, dvs. ersättning för sveda och värk, lyte och men. Denna konstruktion innebär också att allaskadeståndssituationer blir utan intresse, för den skadade får alltid enersättning som är minst lika hög som del skadestånd han skulle få, och oftasthögre. Arbetsmarknadens parter har träffat kollektivavtal om denhär försäkringen. När det finns ett kollektivavtal, innebär det att alla somarbetar vid den verksamhet det gäller också omfattas av försäkringen. Härutöver har det träffats ett antal enskilda avtal ommotsvarande försäkring. Staten har träffat avtal för sina anställda, och olikaföretagarkol-lektiv har anslutits, t.ex. alla bönder. T.o.m. riksdagsledamöter kommer att ingå i denna försäkring. Vi bedömer att av de arbetsskador som regleras enligtarbetsskadelagen är det högst som inte tillika omfattas av TFA-skydd. Detfinns t.ex. en grupp som saknar TFA-skydd, nämligen yrkesskoleeleverna. Premierna för dessa försäkringar varierar på ett mycketenkelt sätt. För arbetare utgör de av den totala lönesumman, och förtjänstemän ner till av lönesumman. Ungefär 150 000 skadefall anmäls fill TFA. Detfinns vissa inbyggda garantimöjligheter: TFA har träffat avtal medriksförsäkringsverket och försäkringskassorna om att TFA får ta del av alla debeslut som fattas av försäkringskassorna. Det innebär alltså att vi får engaranti för att vi skall kunna pröva så många fall som möjligt. Om vi ser litet på vad det är för slags ersättning sombetalas, så finner vi först och främst att man, som jag sade tidigare, i detindividuella fallet betalar extra tillägg för kostnader och för inkomstförlustsom inte ersätts av försäkringskassorna. Det är framför allt av betydelse underde , eftersom TFA gäller från åttonde dagen i fråga omolycksfall. I fråga om arbetssjukdomar däremot gäller TFA om sjukdomen varar iminst . Det som då blir mest av betydelse för TFA är naturligtvisden ideella ersättningen. Ersättningen för sveda och värk varierar från 3 120kr. Ersättningen för lyte och men varierar från . vid10 % medicinsk invaliditet till . Utöver dessa belopp kommer vad som kallas "ersättning förolägenheter i övrigt", vilket motsvarar en minimiförhöjning på , Ett problem som vi har inom trygghetsförsäkringen gällerarbetssjukdo marna. Vårt invaliditetsbegrepp motsvarar icke arbetsskadeförsäkringens invaliditetsbegrepp. Arbetsskadeförsäkringen har ett ekonomiskt invalidi tetsbegrepp, trygghetsförsäkringen har ett medicinskt invaliditetsbegrepp. Den invaliditet som är tillförd genom arbetsskada är den som skall ersättas av TFA. Det innebär att om det föreligger en sjukdom, som sedan försämras av arbetet, får vi problem med att avgöra hur stor del som är orsakad av arbetet och hur stor del som är orsakad av ett naturligt sjukdomsföriopp. Det kan ju ibland se märkligt ut att man får ersättning för inkomstförlust men 33 3 1988/89.11 saml. kanskebara ersättning för medicinsk invaliditet. Jag skall också visa något om ärendeströmningen under ettår. Det Bilaga kommer då in 45 000 anmälningar om ersättningsbaraolycksfall, som har sjunkit till ungefär 20 000. Sedan minskarantalet ytteriigare till kanske 15 000, och när det sedan blirfrågan om en invaliditetstid är det 5 000 kvar av dem. TFA betalar alltså ersättningför inkomstförlust och för sveda och värk. Och när invaliditetstiden inträder,betalas ersättning för lyte och men i relation till invaliditetsgraden. Detta innebär att TFA i de här fallen gör en fullständigutredning om inkomstförlusten. faller de allra flesta fallenbort, eftersom då träder in och i sin tur - efter en egenutredning där kassan tar ställning till om skadan är ersättningsbar och, om såär fallet, vilken inkomstförlust den försäkrade gör - börjar betala ersättningför inkomstförlust. När det gäller arbetssjukdomar tillkommer ungefär 25 000fall av arbetssjukdomar , som sedan resulterar i 10 000invaliditetsfall. I dessa fall betalas också kontinuerligt ersättning för svedaoch värk samt, om sjukskrivningstiden är , inkomstförlust ochkostnader . Men vid invaliditetstidpunkten tillkommer ungefär8 000 fall av buller- och asbestskador, där det ju inte föreligger någoninkomstförlust utan där det bara blir en bedömning av ersättningen för lyte ochmen grundad på den medicinska invaliditetsgraden.