bet · GC01SoU3 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 SoU3 1 betänkandet behandlas en motion (s) om förbud möthalmbränning. 1987/88:So417 av m.fl. (s), vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom förbud mot bränning av halm på . Hälsoskyddslagen (1982:1080) trädde i kraft den 1 juli1983 och ersatte den tidigare gällande hälsovårdsstadgan (1958:663).Hälsovårdsstadgan hade kompletterats genom annanlagstiftning för att man skulle komma till rätta med miljöstörningarna påsenare tid. Sådan lagstiftning var t.ex. miljöskyddslagen (1969:387). fanns dock behov av en särskild lag som angavgenerella minimikrav på verksamheter inom hälsoskyddsområdet. Mot bl.a. dennabakgrund renodlades den nya hälsoskyddslagen till att innehålla endast sådanabestämmelser som har till syfte att hindra uppkomsten av s.k. sanitär olägenhetoch att undanröja sådan olägenhet. Lagen kan således endast användas föringripanden mot störningar som kan ge upphov till eller förorsaka sanitäraolägenheter. I samband med att den nya lagen infördes ersattes dentidigare hälsovårdsnämnden av en miljö- och hälsoskyddsnämnd. Med sanitär olägenhet avses enligt 1 § hälsoskyddslagen enstörning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa ellerhelt tillfällig. Definitionen avser alla former av störningar som kan inverkaskadligt i såväl fysiskt som psykiskt hänseende på en människas hälsa. Hälsoskyddslagen innehåller färre detaljregler än dentidigare hälsovårdsstadgan, men den är ingen renodlad ramlag. Enligt 6 § skallägaren eller nyttjanderättshavaren till berörd egendom vidta de åtgärder somskäligen kan krävas för att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet och för attundanröja sådan olägenhet. kan ingripa mot varjestörning som innebär eller kan leda till sanitär olägenhet, oavsett 1988/89. på vilketsätt störningen uppkommer. Det har inte bedömts möjligt att SoU 1988/89:3precisera i vilka fall åtgärder måste vidtas, utan detta får bedömas från falltill fall. 17-11 §§ ges närmare bestämmelser för vissa fall då sådana åtgärderkan komma i fråga. Enligt 18 § får miljö- och hälsoskyddsnämnden meddela deförelägganden och förbud som behövs för att lagen skall efterlevas och ävenutsätta vite. Nämnden kan även besluta om rättelse på den enskildes bekostnad.Enligt 13 § kan detaljföreskrifter meddelas av regeringen eller - efterregeringens bemyndigande - de enskilda kommunerna. Genom hälsoskyddsförordningen(1983:616) har kommunerna bemyndigats att utfärda lokala föreskrifter angåendevissa verksamheter vilka uttömmande regleras i 10-12 §§ i förordningen. Beträffande bränning av halm eller annat växtavfallinnehåller varken hälsoskyddslagen eller hälsoskyddsförordningen någraspeciella bestämmelser. Lokala hälsoskyddsföreskrifter om bränning av halm kansåledes ej meddelas, utan detta förutsätter en ändring i hälsoskyddsförordningen.För det fall sådan verksamhet bedöms innebära sanitär olägenhet kan dockmiljö-och hälsoskyddsnämnden ingripa med stöd av den övergripande bestämmelseni 6 § hälsoskyddslagen. Enligt 20 § räddningstjänstlagen (1986:1102), son\ träddei kraft , får regeringen samt - efter regeringensbemyndigande - myndighet eller kommun meddela föreskrifter bl.a. om förbud helteller delvis mot eldning utomhus samt om liknande förebyggande åtgärder motbrand. Genom 21 § räddningstjänstförordningen (1986:1107) har regeringen överlåtitåt och kommunen att meddela sådana föreskrifter. Genom räddningstjänstlagen upphävdes bl.a. brandstadgan(1962:91), vilken angav att varje kommun skulle ha en brandordning. Ibrandordningarna föreskrevs regelmässigt om bl.a. hygges- och halmbränning attmeddelande skulle lämnas till brandchefen före den planeradebränningen. Brandchefen hade därefter möjlighet att förbjuda bränningen omdenna kunde innebära risker från brandsynpunkt. Enligt 54 § räddningstjänstlagen utövar statensräddningsverk den centrala tillsynen över efterlevnaden av lagen. som avser hygges- och halmbränning har inte utfärdats avstatens räddningsverk och några lokala föreskrifter i nämnda hänseende harhitintills inte meddelats. Frågan om ökade möjligheter att ingripa mot halmbränningbehandlades i utskottets betänkande SoU 1984/85:1 med anledning av en motion(s), vari yrkades att sådana tillämpningsföreskrifter skulle utfärdas tillhälsoskyddslagen att tillstånd för halmbränning - förutom frånbrandmyndigheten - skulle krävas från miljö- och hälsoskyddsnämnden. Utskottethänvisade till de kommunala brandordningarna som vanligen angav att bl.a.hygges- och halmbränning skulle anmälas hos brandchefen som avgjordeom bränning kunde ske utan risk från brandsynpunkt. Utskottet uttalade vidareatt miljö- och hälsoskyddsnämnden med stöd av nuvarande lagstiftning kan ingripamot t.ex. halmbränning om verksamheten kan sägas medföra sanitär SoU1988/89:3 olägenhet.Ytterligare bestämmelser i detta avseende ansåg utskottet inte I betänkandet behandlas en motion om förbud mothalmbränning. Hälsoskyddslagens bestämmelser syftar till att hindrauppkomsten av sanitär olägenhet och att undanröja sådan olägenhet. Lagenkompletteras av en hälsoskyddsförordning och vidare kan - inom vissa iförordningen angivna områden - lokala hälsoskyddsföreskrifter utfärdas av deenskilda kommunerna. 1 motion 1987/88:So417 av m.fl. (s) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom förbud mot bränning av halm på . Motionärerna framhåller attverksamheten vållar stora besvär för kringboende och medför direkta hälsoriskerför känsliga personer. För att en kommun skall kunna införa ett generelltförbud mot halmbränning krävs ett tillägg till hälsoskyddsförordningen, påpekarmotionärerna. Hälsoskyddslagstiftningen saknar specifika bestämmelser omhalmbränning. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna kan dock med stöd av nuvarandebestämmelser ingripa mot verksamheten i fråga, om denna kan sägas medförasanitär olägenhet. Utskottet konstaterar att halmeldning som alternativ tillhalmnedplöjning har kommit att minska trots avsaknaden av generella förbud.Enligt utskottets mening är det angeläget att denna minskning fortsätter.Miljö- och hälsoskyddsnämnden kan verka för detta genom information och upplysning.Några ytterligare bestämmelser i detta avseende krävs inte enligt utskottet.Motion So417 avstyrks således. att avslår motion 1987/88:So417. Närvarande: (), (), AnitaPersson (s), (), (), (), PerStenmarck (m), (), (), (), (), (), (vpk), AnitaStenberg (mp), (), () och ().