bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Publiceringssyftet medför attmeddelaren går fri trots att hans beteende annars är skadeståndsgrundande.Inte heller riskerar exempelvis en journalist eller en författare som röjer enföretagshemlighet genom att publicera inhämtad information att drabbas avskadeståndsbestämmelsen. Liksom när det gäller brotten företagsspioneri ocholovlig befattning med företagshemlighet bör enligt utskottets mening den nuangivna begränsningen av bestämmelsens räckvidd godtas med hänsyn tillintresset av ett fritt informationsflöde i samhället. Somovan angivits föreslår utskottet att regeringens lagförslag kompletteras meden ny 2 § om att lagen endast gäller obehöriga angrepp på företagshemligheter.Den samlade regleringen i paragrafen av vad som skall anses som inte obehörigaangrepp på en företagshemlighet får återverkningar även på skadeståndsansvaretenligt 7 §. Skadeståndsskyldighet kan således inte inträda om bl.a. enföretagshemlighet utnyttjas eller röjs i syfte att brott eller andra allvarligamissförhållanden i ett företag skall avslöjas. Med en sådan ordning kan densituationen tänkas inträffa att någon inför en myndighet röjer en företagshemlighetför att avslöja en företeelse som visar sig inte utgöra något allvarligtmissförhållande. Ett obehörigt angrepp på en företagshemlighet föreligger då.Utskottet vill understryka att skadeståndsskyldighet för myndigheten enligt dennu aktuella bestämmelsen i 7 § givetvis inte föreligger om myndighetendärefter lämnar ut hemligheten med stöd av sekretesslagens bestämmelser ellerutnyttjar informationen i sin vanliga verksamhet. Medanledning av vad som anförs i den i ett tidigare avsnitt (se ovan s. 12-17)behandlade motionen 1987/88:L14 av m. fl. (fp) om att detinte av propositionen går att utläsa om någon kan bli skadeståndsskyldig enligt7 § utan att det funnits ett, som motionäreraa uttrycker det, förbrott villutskottet framhålla att det av lagtexten alldeles klart framgår attskadeståndsansvar endast kan ifrågakomma om företagshemligheten i ett tidigareled utsatts för ett obehörigt angrepp. Däremot krävs det inte att det ärklarlagt vem som gjort sig skyldig till angreppet. Inte heller finns det någotsom helst fog för den kritik i övrigt som motionärerna framför mot 7 §. Somredovisats ovan krävs det för att någon skall bli skadeståndsskyldig enligtparagrafen att han inser eller bör inse att hemligheten tidigare blivit föremålför ett obehörigt angrepp. Liksom i andra skadeståndsrättsliga sammanhang ärdet den som kräver ersättning som har att styrka att förutsättningama förskadeståndsansvar är för handen. Somtidigare nämnts bör uttrycket obehörigen utgå ur lagmmmet och paragrafenbetecknas 8 §. Vidare bör den särskilda bestämmelsen i andra stycket ominverkan av god tro, med den av lagrådet (se ovan s. 24) föreslagnaredaktionella ändringen, överföras till den nya 2 §. Utskottetsi förevarande och tidigare avsnitt gjorda överväganden rö rande den närmare innebörden av de tystnadsplikter som omfattas av skadeståndsbestämmelserna i 5 - 7 §§ (6 - 8 §§ i utskottets förslag) bör föranleda en ändring i 8 § i regeringens lagförslag. I sistnämnda paragraf 45 föreskrivs att ansvarenligt 20 kap. 3 § inte skall ådömas någon på gmnd avöverträdelse av 5, 6 eller 7 §. Straffstadgandet i brotts- 1988/89:LU30 balkenriktar sig mot den som bryter en lagstadgad tystnadsplikt. Reglema omskadeståndsskyldighet i affärs- och anställningsförhållanden vid utnyttjandeeller röjande av företagshemligheter (5 och 6 §§ i regeringens förslag) innebäremellertid inte som ovan påpekats någon lagstadgad tystnadsplikt. Ansvarenligt kan därför aldrig ifrågakomma när någon överträder desistnämnda bestämmelseraa. Bestämmelsen i 8 § behöver därför enligt utskottetsuppfattning endast avse den i 7 § föreskrivna tystnadsplikten. En annan sak ärsom framhålls i propositionen is. 49) att ansvar enligt 20 kap. 3 §brottsbalken kan ifrågakomma vid överträdelse av någon lagstadgadtystnadsplikt. Så är t. ex. fallet när en företagshemlighet som anförtsobehörigen röjts för en myndighet och en anställd vid myndigheten med vetskap häromsedermera lämnar ut uppgiften i strid med sekretesslagens bestämmelser. Ienlighet med det anförda förordar utskottet att hänvisningen i 8 § iregeringens förslag till 5 och 6 §§ utgår. Eftersom bestämmelsen i fråga endasthar avseende på den särskilda tystnadsplikt som föreskrivs i 7 § bör den intetas upp i en särskild paragraf i lagförslaget utan bör införas som ett andrastycke i sistnämnda lagmm som betecknas 8 § i utskottets förslag. Somtidigare nämnts gäller det skadeståndsansvar som föreskrivs i 7 § i regeringensförslag (8 § i utskottets förslag) endast då en företagshemlighet harangripits enligt lagen. I motion 1987/88:L10 av () framförsönskemål om att det skall skapas möjligheter till ingripande mot den somutnyttjar eller röjer en företagshemlighet som lämnats ut i strid medbestämmelseraa i sekretesslagen. Spörsmålet berörs också i den i tidigareavsnitt behandlade motionen 1987/88:L14 av m.fl. (fp). Sekretesslagenger skydd för uppgifter om bl. a. det privata näringslivets ekonomiskaförhållanden som på olika sätt kommit en myndighet till banda. Rent allmänt kansägas att sekretess hos en myndighet oftast gäller till förmån för uppgifter omförhållanden i privat näringsverksamhet som är av den beskaffenhet att detypiskt sett omfattas av den föreslagna lagen om skydd för företagshemligheter.Sekretesskydd uppkommer såväl då en enskild näringsidkare lämnar en uppgifttill en myndighet i samband med ett affärsförhållande som då information lämnastill en myndighet i andra sammanhang, exempelvis vid tillsynsverksamhet,tillståndsgivning och arbetsförmedling. mening förhåller det sig otvivelaktigt så att lagförslaget generellt sett inte ger skydd mot att någon utnyttjar eller röjer en företags hemlighet som lämnats ut i strid med sekretesslagens föreskrifter. Den skadelidande näringsidkarens möjligheter att erhålla ersättning av exem pelvis en konkurrent som utnyttjar hemligheten blir således beroende av på vilket sätt hemligheten urspmngligen röjts. Har hemligheten lämnats ut av en av hans egna anställda kan han erhålla skadestånd av konkurrenten med stöd av lagen om skydd för företagshemligheter. Har hemligheten i stället oriktigt lämnats till konkurrenten av en anställd hos en myndighet kan ersättning inte erhållas av konkurrenten. Näringsidkarens möjlighet att kompensera sig för den skada som åsamkats honom inskränker sig i det 46 fallet till rätten att fåskadestånd från myndigheten enligt reglema i skade- 1988/89:LU30 ståndslagen(se avsnitt 3.8 i utskottets promemoria, bilaga 3). Attersättningsmöjlighetema i de angivna fallen skiljer sig åt kan av den drabbadenäringsidkaren upplevas som svårförståeligt och omotiverat. För honom torde deti princip vara likgiltigt om företagshemligheten röjts av en offentliganställdeller av någon annan person. Det väsentliga för honom är att han kan erhållakompensation från den som i andra hand utnyttjar eller röjer företagshemligheten.Även sett i ett vidare perspektiv framstår det för utskottet som angeläget attföretagshemligheter kan skyddas också sedan de oriktigt lämnats ut från enmyndighet. Utskottet vill härvidlag peka på att samarbetet mellan myndigheteroch enskilda företag kan försvåras och företagen bli mindre benägna attfullgöra sina uppgiftsskyldigheter gentemot det allmänna om skyddet förföretagshemligheter inte är enhetligt. Det finns också en risk för att illojalaföretag och enskilda personer i valet mellan att försöka komma över informationdirekt hos en näringsidkare och att få ut uppgifteraa från en myndighet stannarför det senare altemativet och utsätter myndighetens anställda för olika formerav påtryckningar. Pågmnd av det anförda finner utskottet att övervägande skäl talar för attskadeståndsansvar enligt den i propositionen föreslagna 7 § bör kunna inträdaockså när någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som utlämnats istrid med sekretesslagen. En regel med denna innebörd medför inte något utökatskadeståndsansvar för det allmänna utan riktar sig enbart mot den som på gmndav det oriktiga utlämnandet fått hemligheten i sin besittning. För attskadeståndsansvar skall inträda bör i likhet med vad som skall gälla då enföretagshemlighet utsatts för ett enligt lagen obehörigt angrepp krävas attvederbörande har vetskap om det bakomliggande rättsstridiga förfarandet elleratt han i vart fall bör inse detta. Det ligger i sakens natur att den som påbegäran får en uppgift från en myndighet i allmänhet kan förlita sig på attutlämnandet inte strider mot sekretesslagen. I de fall någon själv övatpåtryckningar på en offentliganställd för att få informationen torde dock iregel fömtsättningama för skadeståndsansvar vara uppfyllda. Ett annat exempelär då en offentliganställd på eget initiativ röjer en uppgift för ennäringsidkare vilken med sin erfarenhet bör förstå att det rör sig om hemliginformation. Det kan också vara så att en person med särskild branschkännedomhar anledning anta att en uppgift, som han fått del av i ett senare led, härrörfrån en myndighet. I det fallet bör det krävas att han iakttar särskildförsiktighet och undersöker förhållandena. Gör han inte det riskerar han attbli skadeståndsskyldig om han utnyttjar eller röjer informationen. Utskottetanser att en bestämmelse med angiven innebörd lämpligen bör införas i 8 § första stycket i utskottets förslag och utformas så att vad som gäller i fråga om skadeståndsansvar för den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som tidigare obehörigen angripits också skall tilläm pas när någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vad han inser eller bör inse, har röjts i strid med sekretesslagen. Utskottet vill framhålla att den nya bestämmelsen blir tillämplig också på det allmännas företagshemligheter eftersom lagen om skydd för företagshemligheter om- 47 fattar information i bådeenskild näringsverksamhet och det allmännas 1988/89:LU30 affärsdrivandeverksamhet. Ett obehörigt angrepp på en företagshemlighet som tillhör detallmänna kan innebära att sekretesslagens föreskrifter åsidosatts. Så är falletom en anställd i ett affärsdrivande verk utnyttjar eller röjer hemliginformation. I en sådan situation skall skadeståndsansvaret för den som i ettsenare led utnyttjar eller röjer hemligheten bedömas enligt huvudregeln i 8 §i utskottets förslag och inte med tillämpning av den särskilda bestämmelsen omskadeståndsskyldighet när en hemlighet röjts i strid med sekretesslagen. Utskottetsställningstagande innebär att yrkandet i motion 1987/88:L10 blir tillgodosettoch därmed också synpunkterna i frågan i motion 1987/88:L14. 9§ i regeringens lagförslag innehåller en regel om hur skadeståndet skall beräknasdå obehöriga angrepp på en företagshemlighet förekommit. Stadgandet innebäratt vid skadeståndets bestämmande hänsyn kan tas både till den skada somdrabbat näringsidkaren och till omständigheter som inte är av rent ekonomiskbetydelse. Det utvidgade skadeståndsansvaret motiveras enligt propositionen avatt det i många fall kan vara svårt för en näringsidkare att visa storleken avden skada som har tillfogats honom genom ett angrepp på en företagshemlighet.Regeln torde få betydelse främst då den skadeståndsskyldige är en konkurrerandenäringsidkare, som obehörigen utnyttjar företagshemligheten. Den är emellertidtillämplig även då den skadeståndsskyldige är en anställd hos dennäringsidkare som har åsamkats skadan. Någonregel om jämkning av skadeståndsansvaret finns inte i lagförslaget. Avpropositionen (s. 43 och 60) framgår dock att skadeståndet skall kunna jämkasmed stöd av den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 § skadeståndslagen. Vidareframgår att den särskilda bestämmelsen i 4 kap. I § skadeståndslagen omjämkning av arbetstagares skadeståndsansvar inte är tillämplig då skadeståndskall bestämmas enligt lagen om skydd för företagshemligheter. 1 de fallskadeståndet skall bestämmas enligt medbestämmandelagen blirjämkningsbestämmelsen i den lagen tillämplig. Beträffandejämkningsmöjlighetema enligt 6 kap. 2 § skadeståndslagen och 60 §medbestämmandelagen har lagrådet i sitt yttrande över regeringens lagrådsremissanfört att det ligger närmast till hands att de tillämpas restriktivt. Utskottetkonstaterar att den föreslagna regleringen innebär särskilt i fråga om arbetstagare ett långtgående skadeståndsansvar. Även om det finns starka principiella skäl för att skadeståndsreglerna bör ha den ut formning som föreslås framstår det enligt utskottets mening som befogat att skadeståndet i synnerhet när det gäller arbetstagare bör kunna jämkas i något större utsträckning än vad som uttalandena i propositionen ger vid handen. I 9 § bör därför efter mönster av 60 § medbestämmandela gen införas en regel om att skadeståndet kan sättas ned eller helt falla bort när det bedöms som skäligt. Jämkningsmöjlighetenenligt den nya regeln bör som nämnts kunna 1988/89:LU30 utnyttjas främst i falldå en arbetstagare blir skyldig att ersätta sin arbetsgivare för ett obehörigtangrepp på dennes företagshemlighet. I sådana fall är nämligen uppsägning elleravskedande oftast den viktigaste påföljden. Vid skälighetsbedömningen börsamtliga omständigheter i det enskilda fallet vägas in. Exempelvis bör enligtutskottets uppfattning sådana förhållanden kunna beaktas som att arbetstagareninte insett företagshemlighetens värde i näringsverksamheten eller att denoaktsamhet som ligger honom till last inte framstår som särskilt allvarlig.Hänsyn bör också kunna tas till det skadestånd som skulle kunna utgå omskadeståndet i stället skulle bestämmas med tillämpning avmedbestämmandelagen. Skulle vid en prövning enligt medbestämmandelagenskadeståndet utgå med lägre belopp än vad som följer av lagen om skydd förföretagshemligheter bör skadeståndet sättas ned. En annan faktor som utskottetanser bör påverka bedömningen är den skadelidandes behov av ersättningen. Blandomständigheter som kan tala emot en jämkning vill utskottet särskilt nämna detförhållandet att arbetstagaren har en ledande eller eljest förtroendefullställning i näringsidkarens rörelse. Jämkning bör i allmänhet inte hellerkomma i fråga om arbetstagaren genom sitt handlande berett sig betydande vinning,t.ex. genom att börja framställa produkter med ledning av företagshemligheten. undantagsfall bör enligt utskottets mening den nya jämkningsregeln kunnatillämpas för jämkning av skadestånd som skall utges av andra än arbetstagare.I sådana fall bör jämkningsmöjligheten dock tillämpas restriktivt. I11 § i regeringens lagförslag finns regler som medger att domstol vid vite kanförbjuda den som angripit en företagshemlighet att utnyttja eller röjahemligheten. Vitesförbud kan riktas inte endast mot den som gjort sig skyldigtill företagsspioneri utan också mot alla andra som på ett enligt lagenotillåtet sätt befattat sig med en företagshemlighet. Omnågon som har angripit en företagshemlighet i sin besittning har bl.a.handlingar som innefattar en företagshemlighet kan enligt 14 § domstolförordna att han skall överlämna dessa till den som utsatts för deträttsstridiga angreppet. Vidare kan domstolen under närmare angivnafömtsättningar förordna att handlingama skall förstöras eller ändras ellerutsättas för annan åtgärd som kan förebygga missbmk. Ianslutning till behandlingen av de redovisade bestämmelserna fram hölls i den till lagrådet remitterade promemorian att det i konsekvens med reglerna i den nya 2 § inte borde vara möjligt för domstol att meddela vitesförbud eller förordna om åtgärder enligt 14 § för att hindra att någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet i sådana fall då förfarandet inte utgör ett obehörigt angrepp på företagshemligheten. 1 11 § borde därför stadgas att vitesförbud får meddelas endast om ett utnyttjande eller röjan de är obehörigt. Vidare borde i 14 § det tillägget göras att förordnande inte får meddelas om ett utnyttjande eller röjande av företagshemligheten inte är obehörigt. 4 1988/89. 8 sami Nr 30 Närdet gällde tillämpningsområdet för II och 14 §§ fanns det enligt 1988/89:LU30promemorian anledning att erinra om att det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemeti vissa fall kan leda till att beslut om vitesförbud och andra åtgärder intefår meddelas. I promemorian påpekades att I kap. 2 § TF innebär förbud förmyndighet eller annat allmänt organ att genom olika åtgärder ingripa för atthejda yttranden innan de blivit offentliga exempelvis genom att hindratryckning, utgivning eller spridning av en skrift på gmnd av dess innehåll.Motsvarande förbud finns i radioansvarighetslagen m.fl. författningar. Enligtpromemorian torde beslut som domstol fattar med stöd av 11 och 14 §§ lagen omskydd för företagshemligheter i vissa situationer vara att uppfatta somhindrande åtgärd i dessa författningars mening. Den som har tillgång till enföretagshemlighet och som vill använda informationen i en bok eller i ettradioprogram torde därför inte, enligt vad som angavs i promemorian, av domstolkunna förbjudas att röja hemligheten. Lika litet skulle i fall då hemlighetentagits in i en bok eller tidning domstolen med stöd av 14 § kunna förordna omöverlämnande eller förstörande av bok- eller tidningsupplagan. Isitt yttrande över promemorian i denna del har lagrådet anfört att detföreslagna tillägget till 11 och 14 §§ om att paragraferna får tillämpas endastom ett utnyttjande eller röjande är obehörigt bör utgå. Som skäl har lagrådetangivit att tillägget är onödigt, eftersom det redan i 2 § görs klart att lagenendast gäller obehöriga angrepp. Med anledning av vad som anfördes ipromemorian om det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet har lagrådet vidareframhållit att det anförda exemplet inte är helt lyckat, eftersom det gerintryck av att ingen kan förbjudas att t. ex. i bokform röja enföretagshemlighet. Lagrådet har därvid anmärkt att förbudet i 1 kap. 2 § andrastycket TF mot att hindra tryckning eller spridning av en skrift inte gällermot enskilda. Lagrådet har med hänvisning till rättsfallet NJA 1971 s. 571konstaterat att det således är möjligt i vissa fall att på privaträttslig grundutverka ett förbud mot spridning av en tryckt skrift. Lagutskottetansluter sig till lagrådets bedömning att det i den nya 2 § uppställda kravetpå obehörighet måste gälla också för ingripanden med stöd av 11 och 14 §§.Enligt utskottets mening kan det emellertid inte av lagtexten anses klartframgå att bestämmelsen i 2 § innebär vissa begränsningar av möjlighetema attenligt 11 och 14 §§ förordna om vitesförbud m. m. Med hänsyn till risken förmissförstånd anser utskottet att det är en fördel om lagtexten utformas så attdet av resp. paragraf direkt går att utläsa att förordnande som där sägs fårmeddelas endast om ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighetskulle vara obehörigt enligt 2 §. Utskottet förordar således att de ipromemorian framlagda ändringsförslagen genomförs. Somframhållits i promemorian kan det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet ledatill att beslut om vitesförbud och andra åtgärder enligt 11 och 14 §§ inte fårmeddelas. Med anledning av det av lagrådet gjorda uttalandet vill utskottetframhålla att det åberopade rättsfallet ger uttryck för den principen attenskild person inte är skyldig att medverka till bl. a. spridning av trycktskrift genom att exempelvis upplåta sin mark för spridning- Respekteras inte hansönskan att inte behöva medverka kan han /89:LU30 givetvis utverka ettvitesförbud från domstol. Utövervad som ovan anförts föranleder inte förslagen i propositionen och motionemanågra särskilda uttalanden från utskottets sida. Ipropositionen föreslås att lagstiftningen om skydd för företagshemligheterskall träda i kraft den . har emellertid inte kunnatbehandla propositionen före den föreslagna ikraftträdandetidpunkten. Utskottetförordar att lagstiftningen träder i kraft . 1. beträffandeavslag på propositionen och begäran om nytt för slag att avslårmotionerna 1987/88:Lll, 1987/88:L12, 1987/88:L14och 1988/89:LI, 2. beträffande utredning ommeddelarfrihet att avslår motion 1987/88:L13, 3. beträffande åtgärder motidéstöld m. m. att avslår motion 1988/89: L804, 4. beträffande skydd förföretagshemligheter att medanledning av proposition 1987/88:155 och motion 1987/88:L10 antar det i bilagaI framlagda lagförslaget med som utskottets förslag betecknad lydelse, 5. beträffandepropositionen i övrigt att antar de ipropositionen framlagda förslagen till lag om ändring i datalagen (1973:289)och lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) med den ändringen attikraftträdandetidpunkten för lagförslagen bestäms till den . Stockholmden På lagutskottets vägnar Närvarande:Rolf (), (), (). (), (), (), (), (),(), (), (), (), (), (vpk), (), LenaBoström (s) och (). Reservationer 1988/89:LU30 Avslag på propositionen och begäran om nytt lagförslag(mom. 1) UllaOrring (fp) och () anser delsatt den del av utskottets yttrande som börjar på s. 14 med "Utskottetvill" och slutar på s. 51 med "" bort ha följandelydelse: Utskottetvill till en början understryka att den nuvarande lagstiftningen inte visat sigvara ändamålsenlig. Det gäller även, som framhålls i motion 1988/89:L804, detproblemområde som rör idéstöld och patentintrång. Det är därför angeläget attvi får bättre lagstiftning på nu berört område. Mot det i propositionenframlagda lagförslaget kan emellertid resas så starka invändningar attförslaget inte ej ens med de i och för sig motiverade ändringar som förordatsi den av lagrådet granskade promemorian - är ägnat att ligga till grund förett riksdagsbeslut om ny lagstiftning på området. Denallvarligaste invändningen mot lagförslaget är, som framhålls i motion1987/88:L14, att förslaget innefattar en olöst intressekonflikt mellan å enasidan företagens behov av sekretess och å andra sidan den friaopinionsbildningen och den allsidiga upplysning som tryckfrihetsförordningenär avsedd att säkerställa. Propositionen innehåller över huvud taget inte någraresonemang om förslagets förenlighet med den gmndlagsfästa yttrande- ochinformationsfriheten och med om anskaffarfrihet ochmeddelarskydd. I samband med den belysning av dessa frågor som skett genom denkompletterande utredning som företagits inom lagutskottet samt av lagrådet ochkonstitutionsutskottet har den föreslagna lagens räckvidd i och för sig blivitnågot bättre preciserad. Utskottet anser emellertid trots detta att detfortfarande föreligger sådana oklarheter vad gäller lagens tillämpningsområdem.m. att inte bör fatta beslut i frågan på det nu föreliggandeutredningsmaterialet. I sammanhanget bör särskilt beaktas att de som är anställdai enskild tjänst inte åtnjuter något meddelarskydd enligt TFbeträffande hemliga uppgifter i arbetsgivarens verksamhet. Som redovisats ovan(s. 10 och 11) har regeringen tillkallat en kommitté (Ju 1988:03) med uppdragatt skyndsamt utreda frågan om meddelarfrihet i förhållandet mellan enskilda.Med hänsyn till det samband som föreligger mellan den fråga som sålunda utredsav kommittén och den föreslagna lagstiftningen om skydd för företagshemligheterskulle ett beslut nu komma att föregripa resultatet av kommitténs arbete. Medhänvisning till det anförda förordar utskottet att avslår propositionen och hos regeringen begär nytt förslag till lag om skydd för företagshemligheter sedan resuhatet av meddelarskyddskommitténs ut redningsarbete föreligger. Det nya förslaget bör vara så utformat att det tillgodoser både företagens skyddsbehov och medborgarnas yttrandefrihet i en finstämd balans. Ett sådant förslag bör, som närmare utvecklats i motioneraa 1987/88:LIG och 1987/88:L14, omfatta också fall då någon missbrukar en företagshemlighet som oriktigt lämnats ut från en myndig- 52 Hänsyn bör också tastill det särskilda behov av skydd som uppfinnare 1988/89:LU30 har mot idéstöldoch patentintrång. Utskottets ställningstagande innebär att motion 1987/88:L14tillgodoses helt samt att motioneraa 1987/88:L10, I987/88:Ln, 1987/88:LI2,I988/89:L1 och 1988/89:L804 tillgodoses i huvudsak.