bet · GC01LU29 · 1988-12-31 00:00:00 — Vad först gäller yrkandet om att vissa kategorier avtrafikanter inte borde ha rätt till trafikskadeersättning utan att. vidpersonskador, i stället socialförsäkringssystemet skall träda in och yrkandetom ett annat ersättnings- och regelsystem vid trafikskador vill utskotteterinra om att reglerna i trafikskadélagen utformats med utgångspunkt i socialatrygghets- och rättvisesynpunkter (se prop. 1975/76:15 s. 64 ff.). Dessasynpunkter har bl.a. föranlett att alla skadelidande oberoende av skuld ochtrafikantkategori skall behandlas lika när det gäller rätten till ersättningför personskador och att några begränsningar i ersättningsrätten inteuppställts då ett fordon brukats olovligen eller är oförsäkrat. Det har vidareansetts vara från social synpunkt betydelsefullt att personskaderegleringen ärså snabb och effektiv som möjligt. Detta krav har ansetts bäst tillgodosett omersättningen utgår på rent objektiv grund. När det gäller skador på egendomutanför motorfordon - dvs.framför allt sakskador som tillfogas cyklister och fotgängare - har starka1988/89: HJ29 skäl ansetts tala för att, på samma sätt som vid personskador,låta trafikförsäkringen för det fordon varigenom skadan har orsakats bärakostnaderna för skadan. Sålunda, innebär ett sådant ansvar att enhetljgaansvarsprinciper kan tillämpas då någon utanför ett motorfordon tillfogas bådeperson- och sakskada och att man inte behöver utreda om vållande föreligger,vilket bl,a. ledertill att skaderegleringen förenklas, som denangivna ordningen inte medför någon påvisbar merkostnad för kollekti- , vet avtrafikförsäkringstagare. Utan hinder av de nu angivna principerna har undantagfrån rätten till trafikskadeersättning ansetts böra kunna ifrågakomma i vissafall av kvalificerat medvållande på den skadelidandes sida (12 §trafikskadélagen). Sålunda kan exempelvis trafikskadeersättning till onyktraförare jämkas. Utskottet kan för sin del inte finna någon anledning attnu göra avsteg från de principer på vilka trafikskadélagen sålunda vilar. 1sammanhanget vill utskottet påpeka att motionärens påstående att en förare avett oförsäkrat fordon skulle vara berättigad till ersättning för egendomsskadorsom han vållat synes bygga på en missuppfattning. Som ovan redovisats gällerenligt 10 § trafikskadélagen att skador som i trafik uppkommer på ettmotordrivet fordon eller på egendom som finns i fordonet ersätts avtrafikförsäkringen endast om det andra fordonets förare varit vållande ellerdet fordonet varit bristfälligt och då ur det fordonets försäkring. För andrasakskador som genom eget vållande kan drabba föraren av ett oförsäkrat fordonutgår över huvud taget inte någon ersättning enligt trafikskadélagen (11 §).Det kan också påpekas att de belopp som flyter in till försäkringsbolagen genomtrafikförsäkringsavgifter mer än väl täcker vad som ges ut i trafikskadeersättningför oförsäkrade fordon. Någon belastning för kollektivet av försäkringstagareutgör således inte de oförsäkrade fordonen (jfr LU 1987/88:32). Beträffandemotionärens påstående att en fordonsförare får betala självrisken vidtrafikolyckor med exempelvis cyklister - något som synes ta sikte på den s.k.kaskoförsäkringen för det egna fordonet - vill utskottet hänvisa till attförsäkringstagaren har möjlighet att på skadeståndsrättslig grund föra talanmot den vållande parten. När det sedan gäller motionärens önskemål om atttrafikskador som orsakats av bristande vägunderhåll bör ersättas av vägansvarigmyndighet genom återkrav från trafikförsäkringsbolagen erinrar utskottet om atttillskapandet av en sådan ordning avvisades under förarbetena till trafikskadélagen.Sålunda uttalade departementschefen att det inte var troligt att enregressmöjlighet mot väghållaren avseende trafikskadeersättning skulle få någonstörre ekonomisk betydelse och att en sådan möjlighet inte heller torde hanågon avgörande inverkan på vägunderhållets standard (prop. 1975/76:15 s. 88).Utskottet anser för sin del att det inte finns anledning att på nyttaktualisera frågan om väghållares regressansvar för utgiven trafikskadeersättning.I sammanhanget vill utskottet också påpeka att en försumlig väghållare iprincip har regressansvar för vad som utgivits från den frivilligakaskoförsäkringen (se ovan s. 3) samt att det givetvis inte föreligger någothinder mot att enligt vanliga skadeståndsrättsHga regler fordra ersättning avväghållaren. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motionsyrkan- 1988/89: LU29 dena 3, 4 och 5. Vadslutligen gäller de i motionen upptagna frågorna om trafikskadelagensåterkravsregler och orsakerna till de höga motorcykelförsäkringspremierna villutskottet erinra om att spörsmålen prövats tidigare med anledningav bl.a. motioner av samme motionär som står bakom den nu aktuella motionen.Senast prövades frågorna då utskottet som närmare redovisats ovan(s. 56) i sitt av godkända betänkande (LU 1987/88:32) avstyrktebifall till det året väckta motioner. Några nya omständigheter som börföranleda en annan bedömning av frågorna har därefter inte framkommit.Utskottet avstyrker följaktUgen bifall också fill motionsyrkandena 1, 2 och 6. att avslårmotion 1988/89:L625. Stockholmden På lagutskottets vägnar Närvarande:Rolf (), , (s), (), Marfin (), (), (), (), GunnarThollander (s), (), (iri), (),Ehsabeth (vpk), (), (), LolaBjörkquist (fp), () och ().