bet · GC01AU4 · 1988-12-31 00:00:00 — Det är vidare inte tillåtet att vidta åtgärder som skullestrida mot straffrättsliga regler, såsom reglerna i om olagaintrång, ofredande, skadegörelse eller ärekränkning. När det gällerstridsåtgärder av särskilt farlig eller skadlig karaktär eller omfattning hardet överlåtits på arbetsmarknadens parter att själva inför en konflikt tahänsyn till samhällsskyddets eller tredje mans intressen. Regler om sådanaförfaranden har tagits upp i huvudavtal som täcker större delen avarbetsmarknaden. 1 sista hand har statsmakterna möjlighet att gripa in medlagstiftning. Detta har dock behövt övervägas vid endast ett fåtaltillfällen. Införandet av medbestämmandelagen innebar inte någonförändring i friheten för arbetsmarknadens parter att vidta stridsåtgärder närde inte genom att träffa kollektivavtal har bundit sig att iaktta fredsplikt. Iförarbetena till lagen uttalas att samhällets uppgift främst bör vara att bidra med positiva åtgärder för att främja fredliga lösningarav intressemotsättningar på arbetsmarknaden. Man har i sammanhanget pekat påmedlingsförfarandet och det statliga förlikningsmannaväsendet. Mer idetalj innebär lagens bestämmelser följande. Bestämmelserna i 41-45 §§ om fredsplikt understrykerprincipen om arbetsfred då kollektivavtal gäller. Grundregeln äratt fackliga stridsåtgärder inte får vidtas för att tvinga fram ändringar igällande avtal eller för att utöva påtryckningar i tvister om tillämpningen avavtalet eller MBL. Det är inte heller tillåtet med stridsåtgärder för attgenomföra bestämmelser avsedda att tillämpas när avtalet har upphört att gälla.Begränsningar ges i rätten att tillgripa stridsåtgärder som fackliga sympatiåtgärder.Lagen ger vidare föreskrifter om arbetsgivar- och arbetstagarorganisationernasansvar för att medlemmarna inte vidtar olovliga stridsåtgärder liksom - i 43 §- om skyldighet att ta upp överläggningar när sådana åtgärder inletts och verkaför att de upphör. Slutligen innehåller det aktuella avsnittet i MBL regler omde varsel som skall föregå stridsåtgärder samt om den s.k. kvarlevandestridsrätten för att genomdriva ett medbestämmandeavtal. I 60 § ges bestämmelser om skadestånd när arbetstagaredeltar i olovliga konflikter. Dessutom finns föreskrifter som gör det möjligtför arbetsdomstolen att ålägga arbetstagarna att återgå till arbetet samtförordna att nya överläggningar om konflikten skall äga rum mellanarbetsgivaren och den berörda fackliga organisationen under ledning av enförlikningsman. Skadeståndet för deltagande i olovliga konflikter ärenligt huvudregeln i 60 § maximerat till . (den s.k. 200-kronorsregeln).Om konflikten avbrutits på ett tidigt stadium, senast i samband med en förstaöverläggning enligt 43 §, skall arbetstagarna normalt inte åläggas någotskadestånd. särskiltallvarliga eller anmärkningsvärda fall kan skadestånd å andra sidan 1988/89:AU4 dömas ut med högre belopp än . m.fl. (m) föreslår i motion 1987/88: A731ett tillkännagivande med anledning av vad som i motionen anförts om fackligastridsåtgärder. Motionärerna pekar på en ökad strejkbenägenhet under senare år.Särskilt konflikterna på den offentliga arbetsmarknaden drabbar tredje man,dvs. Även begränsade strejker kan få långtgående konsekvenser ochmåste av arbetsgivaren mötas med mycket omfattande stridsåtgärder för att dessaskall bli verkningsfulla. Konflikter till följd av fackliga gränsdragningstvisterhar blivit vanligare. Sådana konfliktsituationer kan inte påverkas avarbetsgivaren, som dock måste tillhandahålla slagfältet. Avslutningsvis sägermotionärerna att det är angeläget att den av regeringen tillsattakonfliktutredningen leder till en stabilare ordning och ett återupprättande avrespekten för hävdvunna spelregler. kommunisterna yrkar i motion 1987/88; A742på ett lagförslag från regeringen som innebär att arbetsgivarnas rätt atttillgripa lockout avskaffas eller starkt begränsas. Motionärerna hävdar attstrejk och lockout inte är jämförbara vapen. Medan arbetarnas möjligheter tillförsörjning hotas genom en lockout, hotar strejker endast /kapitalägarnas möjligheter att berika sig. I den moderata kommittémotionen A731 samt i motion 1987/88;A746 av m.fl. (fp) yrkas att 200-kronorsregeln skall avskaffas.Enligt motion 1987/88:A731 innebär regeln i sin nya lydelse egentligen etterkännande av den olovliga strejken som påtryckningsmedel. Eftersom olovligakonflikter ofta riktar sig i lika hög grad mot den fackliga organisationen sommot arbetsgivaren, innebär denna ordning ett undergrävande även av de fackligaorganisationernas auktoritet och därmed av deras möjligheter att hävda sinställning som avtalsslutande part. Detta utgör ett allvarligt avsteg från denhittillsvarande principen att fredsplikt föreligger . I motion A746 anförs att de tidigare skadeståndsreglernainte ledde till någon generell höjning av skadeståndsnivån men gavarbetsdomstolen bättre möjligheter än nu att göra nyanserade bedömningar i deolika målen och, när så var motiverat, göra särskilda markeringar avrättsstridigheten hos olovliga konflikter. Utskottet behandlar först de önskemål om begränsningar irätten att tillgripa stridsåtgärder som innefattas i yrkandena i motionernaA731 (m) resp. A742 (vpk). Utnyttjandet av stridsåtgärder på den svenskaarbetsmarknaden har studerats av två utredningar,konfliktutredningen och förhandlingsutredningen. tillsattes med uppgift attutföra en allsidig kartläggning av de arbetsrättsliga aspekterna på arbetskonflikter. ningenavgav betänkandena Arbetsmarknadsstriden 1 och II (SOU 1988/89:AU4 1984:18 och 19) samt hösten1987 kartläggningsrapporten på arbetsmarknaden. tillsattes med uppdragatt undersöka förutsättningarna att förbättra reglerna för avtalsförhandlingoch arbetskonflikter på den offentliga arbetsmarknaden. Utredningen avgav ijanuari rapporten . Med det redovisade utredningsmaterialet har skett endokumentering av användningen av fackliga stridsåtgärder. Det kan därmed inteanses påkallat att , såsom begärs i motion A731 (m), med ett särskiltuttalande fäster regeringens uppmärksamhet på hur stridsmedlen har utnyttjats.Utskottet vill tillägga att den frihet att tillgripa stridsåtgärder som av hävdråder i vårt land bygger på tillit till arbetsmarknadsparternas omdöme ochansvarskänsla. I detta ligger en förväntan att i första hand parterna självaingriper för att lösa uppkommande problem av det slag som exempelvis de senasteårens organisationstvister har medfört. Av det ovan anförda framgår att utskottet inte anser sigpå grundval av motion A731 böra initiera begränsningar iarbetstagarorganisationernas möjligheter att gå till facklig strid. Inte hellerär utskottet berett att tillstyrka kravet i vpk-motionen A742 på attarbetsgivarnas lockouträtt skall avskaffas, alternativt starkt begränsas. Utskottetavstyrker sålunda motionerna A731 i aktuell del och A742. Vad härefter gäller yrkandena i motionerna A731 och A746att 200-kronorsregeln skall avskaffas vill utskottet anföra följande. I denmodifierade form regeln har fått vid återinförandet syftar den å enasidan till att lägga ökad tonvikt vid åtgärder för att komma till rätta med debakomliggande faktorer som har utlöst en olovlig konflikt och å andra sidanatt tona ned den roll som skadestånden har fått i den allmänna debatten.Skadeståndens uppgift bör vara att stryka under grundsatsen att träffadekollektivavtal skall respekteras och den åtföljande fredsplikten iakttas. Dennu gällande 200-kronorsregeln fyller dessa syften väl, och därför avstyrkerutskottet motionerna A731 och A746 i hithörande delar. 1 motion I987/88:A738 hemställer (m) omlagstiftning mot rättsstridigt tvång på arbetsplatser. Motionären förordar etttillägg till straffbestämmelsen i 4 kap. 4 § av följande lydelse; Lag samma vare, där man, på sätt nu är sagt, försökertvinga någon till deltagande i arbetsinställelse eller hindra någon att återgåtill arbete eller att antaga erbjudet arbete. En straffbestämmelse av det angivna slaget infördes i den då gällande strafflagen. Bestämmelsen upphävdes år 1938.Utskottet anser inte att den bör införas på nytt utan avstyrkermotionen. 1 de exempel på stridsåtgärder som anges i 41 § MBL ingårblockad, bojkott "eller annan därmed jämförlig åtgärd". 1 sammaparagraf ges också regler för 20 tillåtlighetenav en form för blockader, den s.k. indrivningsblockaden, som 1988/89:AU4får användas även under avtalstid för att anställda skall få ut sina obetaldalöner. En annan form av blockad, som uppmärksammats i nedanstående motioner, ärblockad för att förmå företag att teckna kollektivavtal. Följande motionsyrkanden syftar fill ett förbud motblockad av enmansföretag, varmed här likställs familjeföretag, dvs. företagmed endast familjemedlemmar som anställda. m.fl. (m) yrkar i motion 1987/88: A731 attriksdagen skall begära förslag till lagstiftning som innebär förbud mot blockadav enmansföretag. De fackliga organisationerna bör inte få utnyttja blockaderpå ett sätt som uppfattas som stridande mot näringsfriheten eller den enskildesfri- och rätfigheter, inte heller så att de uppfattas som stötande förrättsmedvetandet. Det förekommer också att blockad tillgrips motenmansföretagare som inte vill sluta kollekfivavtal, därför att de inte harnågra anställda, liksom mot företag vars anställda inte vill ansluta sig facklig organisafion. Motionärerna konstaterar att de fackligaorganisationerna inte har förmått motsvara det ansvar som följermed den fria stridsrätten. De tillägger att blockader i vissa fall kan varabåde rimliga och motiverade. Blockader mot enmansföretag och företag med enbartfamiljemedlemmar som anställda bör dock över huvud taget inte få förekomma. m.fl. (m,fp,c) yrkar i motion 1987/88:A721 på förbud mot blockad av företag utan anställda som är fackligt anslutna.Mofionärerna anför bl.a. att följden av en blockad kan bli att företagettvingas skriva på ett avtal med en facklig organisation som de anställda intevill låta sig representeras av. Detta är speciellt stötande i företag medendast familjemedlemmar som anställda. Åtgärden kan dessutom användas för atthindra tillkomsten av kompanjonföretag. m.fl. (fp) föreslår i motion1987/88:A749 ett tillkännagivande till regeringen om att företag inte skall fådiskrimineras på grund av att de är enmansföretag och/eller saknarkollektivavtal. m.fl. (c) yrkar i mofion 1987/88:A748 attMBL skall ändras så att blockad av enmans- och familjeföretag förklaras vara enotillåten stridsåtgärd. Slutligen föreslås förbud mot blockad av enmansföretag imofion 1987/ 88: A720 av m.fl. (c,m,fp) på grund av vägranatt teckna avtal separat eller via en arbetsgivarorganisation. I den ovannämnda motionen A731 framställer . (m) ett särskilt yrkande om begränsning av blockadrätten i övrigt.Motionärerna anför i den delen att det bör uppdras åt regeringen att snarastutforma förslag till lagfästa regler i syfte att begränsa blockader mot företagutan att man därmed kränker arbetsmarknadsparternas eljest grundlagsskyddade rättatt vidta stridsåtgärder. Utskottetsöverväganden /89: AU4 När utskottet har behandlat motionsyrkanden ombegränsning av blockadrätten likartade dem som ovan redovisats har utskottethänvisat till att det har varit en gängse princip att statsmakterna inte böringripa med lagstiftning i arbetsmarknadsparternas rätt att använda ekonomiskastridsåtgärder. Det ankommer på parterna att på eget ansvar sinsemellanutveckla och tillämpa de regler som skall gälla vid användningen av sådanaåtgärder. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker därmed deförevarande yrkandena om förbud mot blockad av enmansföretag i motionerna A702,A720, A731, A748 och A759. Av samma skäl avstyrks även yrkandena om begränsning avblockadrätten i övrigt i motionerna A702, A721 och A731. I den föregående framställningen har behandlats skadeståndsom sanktionsform vid olovliga arbetskonflikter. Utskottet redovisar nedannågra frågor om skadestånd riktade mot arbetsgivare. Gemensamt för mofionernaär att de begär en översyn av de arbetsrättsliga skadestånden. I monon 1987/88: A731 av m.fl. (m)konstateras att flertalet skadeståndsfrågor görs upp genom överenskommelsermellan arbetsgivaren och den berörda fackliga organisationen. Dessa avgörsdärför inte av arbetsdomstolen. utkrävs skadestånd för rent bagatellartadeförseelser, fortsätter motionärerna. Ofta betalar dock främst mindre företaghellre ett informellt skadestånd än att de ger sig in i en omfattande ochdyrbar process med de konsekvenser detta kan ha inte minst för klimatet påarbetsplatsen. Det har efter hand utvecklats en standardiserad bedömningav skadeståndens storlek. Alltför litet hänsyn tas till omständigheterna i detenskilda fallet. En liten företagares begränsade möjligheter att behärskalagstiftningen i alla dess detaljer bedöms efter samma principer som ettstorföretag med fillgång till all tänkbar juridisk expertis. Detta är särskiltallvarligt sedan avdragsrätten för arbetsrättsliga skadestånd vid taxeringenslopades. Det finns anledning analysera konsekvenserna av denarbetsrättsliga lagstiftningen i fråga om skadestånd och vidta sådanaförändringar att det klart kan utläsas i vilka fall och under vilka formerskadestånd kan utkrävas. En översyn av skadeståndsfrågorna begärs vidare i delikalydande mofionerna 1987/88: A727 och 1987/88: A730 av m.fl. (m,fp,c). Motionärerna framhåller att den arbetsrättsliga lagstiftningen måste betrak tas som både svårtolkad och svårtillgänglig, vilket innebär problem inte minst för småföretagen. Genom riksdagsbeslut har skadestånden blivit än mer kännbara genom att arbetsgivarnas avdragsrätt har slopats. har den s.k. 200-kronorsregeln för arbetstagarna återinförts. Därmed finns i ., dag ingensom helst relation mellan skadeståndsbeloppen för mindre 1988/89:AU4arbetsgivare och för arbetstagare. Motionärerna föreslår att en utredning tillsätts meduppgift att skyndsamt ta fram förslag till sådana ändringar i denarbetsrättsliga lagstiftningen att en rimligare relation uppnås mellan deskadestånd som kan ådömas mindre arbetsgivare resp. arbetstagare samt attuppsåtsrekvisitet i betydligt högre grad än skall vara utslagsgivande omskadestånd över huvud taget skall utdömas eller ej. I utredningen bör ingå analyserar konsekvenserna av den arbetsrättsliga lagstiftningen motbakgrund av de s.k. informella skadestånden och eventuella missbruk av dem. Vidare föreslår m.fl. (fp) i motion1987/88:A746 en översyn av de arbetsrättsliga skadestånden. Som motiveringanförs att det torde vara en allmän uppfattning att de arbetsrättsligaskadestånden ofta inte står i rimlig proportion till den uppkomna skadan. Denarbetsrättsliga lagstiftningen är ett omfattande regelverk med ettdussintal lagar, vartill kommer den reglering som sker genom kollektivavtalen.Det är svårt att överblicka ett så omfattande regelsystem och efterleva det ialla dess detaljer. Inte minst gäller det om mindre företagare, som avnaturliga skäl inte kan ha tillgång till egen arbetsrättslig expertis.Skadestånd utkrävs emellertid även för bagatellartade förseelser. I samband medden föreslagna översynen bör även uppmärksammas de s.k. informellaskadestånden. Vid behandlingen av likartade motionsyrkanden harutskottet anfört följande (AU 1986/87:8 s. 21-22); Motionärerna vänder sig bl.a. mot de s.k. informellaskadestånden, dvs. ersättningar som arbetsgivare betalar till motparten utanföregående domstolsprocess. Med anledning härav bör framhållas att denallmänna inriktningen av de arbetsrättsliga reglerna är att parterna skalllösa uppkommande tvister i första hand genom förhandlingar i stället för genomrättegång. Denna princip understryks av en regel i arbetstvistlagen (4 kap. 7§) som säger att arbetsdomstolen inte får ta upp ett mål till prövning utanföregående förhandlingar enligt MBL eller genom avtal fastställdaförhandlingsordningar. Den praktiska innebörden av motionärernas förslag synesvara att det bör införas någon form av övre beloppsgräns för vad parterna vidsina förhandlingar får komma överens om. Det är tveksamt om det är lämpligteller ens möjligt att göra en sådan begränsning i den parterna tillkommandeavtalsfriheten. Om arbetsgivaren av skäl som anges i motionerna är mindre välinformerad om lagar och avtal och därigenom vid förhandlingarna kommer iunderläge i förhållande till motparten så är detta, som utskottet framhållit itidigare sammanhang, ett informationsproblem som inte skall avhjälpas genomändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen. I mofionerna framförs tanken att skadestånden bör varamöjliga att gradera efter företagens storlek, och i motionerna A727 och A730ifrågasätts om ouppsåtliga fel över huvud taget skall leda till skadestånd. Ensådan ordning bryter mot det arbetsrättsliga mönstret att reglerna gäller likaför alla och tar inte hänsyn till skadeståndens reparativa funktion. Blirexempelvis en arbetstagare uppsagd utan saklig grund är kränkningen lika storvare sig uppsägningensker från ett större eller ett mindre företag. Företagets storlek 1988/89:AU4 bör av det skälet inte påverka den ekonomiska gottgörelsen för kränkningen. Med åberopande av vad som redovisats anser utskottetsammanfattningsvis att vad som anförts i mofionerna A727, A730, A731 och A746inte motiverar ett initiativ från sida till översyn av dearbetsrättsliga skadestånden och avstyrker för den skull de nämnda motionerna imotsvarande delar. 1. beträffandearbetsmarknadslagarnas utformning och effekter att avslår motionerna1987/88:A731 yrkandena 1-3, 1987/ 88:A748 yrkande 1 och 1987/88:A749 yrkande 2, 2. beträffandeutredning om demokratiska rättigheter i arbetslivet att avslår motionerna1987/88: A705 yrkande 1 och 1987/ 88:A733, 3. beträffandeprogram för facklig kontroll över ny teknik att avslår motion1987/88: A703, 4. beträffandeintegritetsfrågor i arbetslivet vid införande av ny teknik att avslår motion 1987/88;A708, 5. beträffande negativ föreningsrätt attriksdagen avslår motionerna 1987/88:A718, 1987/88:A731 yrkandena 4-6 och1987/88:A746 yrkandena 1 och 2, 6. beträffandeMBL inom den offentliga sektorn attriksdagen avslår mofionerna 1987/88:A731 yrkandena 15 och 16 samt 1987/88:A746yrkande 6, attriksdagen avslår motion 1987/88:A731 yrkande 17, 8. beträffandeförhandlingar och information i småföretag att avslår motion 1987/88;A731yrkande 7, 9. beträffandefacklig vetorätt vid entreprenader attriksdagen avslår motionerna 1987/88:A715 yrkande 1, 1987/ 88:A719, 1987/88:A731yrkande 12, 1987/88:A746 yrkande 5 och 1987/88:A748 yrkande 2 i motsvarandedel, 10. beträffande begränsningar av rättenatt tillgripa stridsåtgärder att avslår motionerna 1987/88:A731yrkande 8 och 1987/ 88:A742, 11. beträffande 200-kronorsregeln attriksdagen avslår mofionerna 1987/88:A731 yrkande 9 och 1987/ 88;A746 yrkande 4, 12. beträffande lagstiftning moträttsstridigt tvång pä arbetsplatser att avslår motion 1987/88;A738, 13. beträffande förbud mot blockad avenmansföretag attriksdagen avslår motionerna 1987/88:A702 i motsvarande del, 1987/88:A720,1987/88:A731 yrkande 10, 1987/88:A748 yrkande 2 i 24 motsvarandedel och 1987/88:A749 yrkande 1, 14. beträffande blockadrätten i övrigt 1988/89: AU4 att avslår mofionerna 1987/88:A702 i motsvarande del, 1987/88:A721 och 1987/88: A731 yrkande 11, 15. beträffandearbetsrättsliga skadestånd attriksdagen avslår mofionerna 1987/88:A727, 1987/88:A730, 1987/ 88:A731 yrkandena13 och 14 samt 1987/88:A746 yrkande 3. Närvarande: (), (), SonjaRembo (m), (), (), (m), GustavPersson (s), (), (), Kersfi (), Lars-OveHagberg (vpk), (), (), (), (), () och (). Arbetsmarknadslagarnas utformning och effekter (mom. 1) (), (), (m),(), (), () och GöranEngström (c) anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 8 börjarmed "När likartade" och på s. 9 slutar med "behandladedelarna" bort ha följande lydelse: Ny teknik inom samhällslivets alla sektorer är enförutsättning för att vi skall kunna lösa sysselsättningsproblemen och fåbalans i den svenska ekonomin. Förändringarna sker i högt tempo och ställerstora krav på arbetsmarknadens funktionssätt liksom på de enskildaarbetstagarna, arbetsgivarna och företagen. Kravet på anpassningsförmåga ärstort, som utvecklingen ger positiva möjligheter för såväl deenskilda arbetstagarna som företagen och den offentliga verksamheten. Denna strukturomvandling måste bygga på den kompetens,ansvarskänsla och vilja att finna goda lösningar som finns hos arbetstagare ocharbetsgivare. Det innebär att inflytandefrågorna måste ta sikte på att engagerade enskilda anställda i frågor som rör dem i arbetet. 1970-talets arbetsrättsliga lagstiftning har fungerat iöver ett årtionde. Den har främst haft som motiv att ge arbetstagarna ett ökatinflytande på beslutsprocessen inom näringsliv och offentlig förvaltning. Detär en viktig princip att människor skall kunna vara med och påverka även på sinarbetsplats. Det ökade inflytandet ger också ett större ansvar för den egnaarbetsplatsen. Lagstiftningen har vidare gett möjligheter att ta till vara arbetstagarnaskunskaper och speciella erfarenheter. Men det har /89:AU4 denna tidockså ställts många krav på förändringar. Lagstiftningen har kritiserats förstelbenthet och för att den i vissa avseenden lett till byråkratisering ochcentralstyrning. Ett genomgående drag är att den övervärderar arbetsgivarnasoch de fackliga företrädarnas juridiska kompetens. har den viktigafrågan om gränsdragningen mellan medbestämmandet och den politiska demokratininte kunnat få en tillfredsställande lösning. Utskottet delar mot den bakgrunden uppfattningen i deföreliggande motionerna att de arbetsrättsliga reglerna nu bör ses över.Översynen bör inte begränsas till medbestämmandeområdet utan ha formen av enallmän översyn av hela den arbetsrättsliga lagstiftningen. Det är önskvärt attreglerna blir så långt möjligt klart och entydigt utformade som detskapas utrymme för en större flexibilitet i tillämpningen som bättre än förnärvarande tar hänsyn till både de mindre företagens förhållanden och deenskilda arbetstagarnas rättigheter. I vad gäller de enskilda arbetstagarna bör översynsarbetetsyfta till att stärka deras rätt och öka deras inflytande på den egnaarbetsplatsen. Revideringen bör vidare utgå från att det skall upprättasen klar gränsdragning mellan den parlamentariska demokratins principer och detfackliga inflytandet. Varken arbetsgivar- eller arbetstagarorganisationer börvia lagstiftningen ha möjlighet att delta i den rent politiskabeslutsprocessen. Utskottet kommer senare i detta betänkande in påytterligare frågor av stor betydelse för reformarbetet påmedbestämmandeområdet. I de sammanhangen kommer utskottet att närmare redovisasin syn på den negativa föreningsrätten, den fackliga vetorätten videntreprenader, företagsblockader, arbetskonflikter och skadestånd m.fl.frågor. Sammanfattningsvis anser utskottet att den nu förordadeöversynen av arbetsrättslagstiftningen skall leda till att de enskildaindividerna får en starkare ställning, att det dras upp en klar gräns mot denpolitiska demokratin och att arbetsmarknadens funktionssätt underlättas ochvillkoren för nyskapande förbättras. Översynenbör ges parlamentarisk förankring. Vad utskottet anfört med anledning av motionerna A731.A748 och A749 bör delges regeringen. dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande arbetsmarknadslagarnas utformning ocheffekter att med anledning av motionerna 1987/88;A731 yrkandena 1-3,1987/88:A748 yrkande 1 och 1987/88:A749 yrkande 2 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört om en översyn av den arbetsrättsligalagstiftningen. Arbetsmarknadslagarnasutformning och effekter (mom. 1, 1988/89: AU4 motiveringen) (vpk) anser att den del av utskottetsyttrande som på s. 8 börjar med "När likartade" och på s. 9 slutarmed "behandlade delarna" bort ha följande lydelse: Som utskottet kommer att utveckla senare i betänkandet vidbehandling av förslag från vpk bör den nuvarande MBL-lagstiftningen ersättasmed en facklig rättighetslag som ger förstärkt förhandlingsrätt och vidgadstrejk- och vetorätt m.m.