bet · GC01LU30 · 1988-12-31 00:00:00 — anfört påverkar 2 § andra stycket inte tolkningen eller tillämpningen av andra författningar som har betydelse för anställdas rätt att påtala missförhållanden. Bestämmelsen berör således inte bl.a. yrkes inspektionens, skyddskommittéernas och skyddsombudens verksamhet enligt arbetsmiljölagen (1977: 1160). Utskottet vill i sammanhanget erinra att det i den lagen finns bl. a. särskilda bestämmelser om tystnadsplikt för skyddsombud och ledamot av skyddskommitté. Om en företagshemlighet avslöjas med åsidosättande av sistnämnda bestämmelser kan ansvar enligt 20 kap. 3 § för brott mot tystnadsplikt utdömas och detta oavsett om ett avslöjande av hemligheten skulle vara tillåtet enligt 2 § andra stycket i lagen. Inte heller innebär bestämmelsen i 2 § några lättna der i den tystnadsplikt som följer av sekretesslagen. Som inledningsvis nämnts gäller nämligen skyddet för företagshemligheter också i det all männas näringsverksamhet. En offentliganställd kan således dömas till ansvar enligt om han bryter mot sin tystnadsplikt enligt sekretesslagen för att avslöja ett missförhållande även om röjandet är tillåtet enligt lagen om skydd för företagshemligheter. En annan sak är att skadeståndsreglerna i den lagen inte är tillämpliga om en offentliganställd röjt en företagshemlighet och röjandet inte var obehörigt. 1 sammanhanget kan nämnas att arbetstagare som är styrelserepresentant liksom andra styrelseledamöter i bolaget är skyldiga att visa bolaget lojalitet och därmed 30 också har skyldighet attiaktta tystlåtenhet om förhållanden vars röjande 1988/89:LU30 kan föranledabolaget skada. Om en arbetstagarrepresentant till skada för bolaget avslöjarföretagshemligheter som han fått del av i sitt styrelsearbete blirskadeståndsbestämmelsen i 15 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385)tillämpligöch inte reglerna i lagen om skydd för företagshemligheter. Denya bestämmelserna i 2 § föranleder, som föreslogs i promemorian, att ordetobehörigen i 5 - 7 §§ i propositionens lagförslag kan utgå. Vidare bör till 2 §som ett tredje stycke överföras bestämmelsen i 7 § om inverkan av god tro.Lagrådets förslag till ändring i 2 § tredje stycket promemorieförslaget isyfte att göra lagrummet mera lättläst föranleder inte någon erinran frånutskottets sida. Utskottet förordar att bestämmelsen får den av lagrådetföreslagna lydelsen. Enfråga som aktualiserats genom lagrådets yttrande är humvida andra och tredjestyckena i 2 § är att uppfatta som en uttömmande redovisning inom ramen förlagen av de fall när ett angrepp på en företagshemlighet inte är att anse somobehörigt. Lagrådet har ansett att bestämmelsemä måste uppfattas på det sättet.Den inom lagutskottet upprättade promemorian bygger däremot på tanken attandra och tredje styckena i princip endast ger exempel på angrepp som enligtförsta stycket inte är obehöriga. I promemorian framhölls sålunda beträffandetolkningen av vad som enligt 2 § första stycket skall anses innebära ett inteobehörigt angrepp på en företagshemlighet att de i propositionen gjordauttalandena i anslutning till 5 7 §§ torde kunna tjäna till ledning. Isammanhanget nämndes att det i den allmänna debatten har hävdats att lagen bl.a. skulle utgöra ett hinder för en arbetstagare att vid en rättslig tvist medsin arbetsgivare kunna åberopa vissa uppgifter för att styrka sin talan. Sammaproblem torde, framhölls det, kunna uppkomma vid tvister mellan näringsidkaresom stått i ett affärsförhållande till varandra. I vad mån ett röjande av enföretagshemlighet i sådana situationer skall anses som ett obehörigt angrepppå en företagshemlighet fick enligt promemorian avgöras med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet. Om röjandet oundgängligen erfordras föratt en part skall kunna ta till vara sin rätt torde det dock i vart fall intekunna anses som obehörigt att han avslöjar uppgiften för sitt ombud. Det ficksedan ankomma på ombudet att bedöma om hans huvudman kan röja uppgiften vid enförhandling inför domstol. I sammanhanget erinrades i promemorian om de låtvara begränsade möjligheter som finns att hålla förhandling vid domstol inomstängda dörrar och att förordna om sekretess beträffande uppgifter i dom ochbeslut m. m. Medanledning av de redovisade uttalandena i promemorian har lagrådet framhållitföljande. Utgångspunktenmåste vara att arbetsgivaren i ett sådant fall redan känner till den företagshemlighet som kan beröras av rättegången. Hemligheten röjs alltså inte för arbetsgivaren genom att den åberopas i rättegången. Om det är fråga om en företagshemlighet av någon betydelse gäller som regel hos domstolen sekretess för uppgifterom företagshemligheten enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen. Förhandling inför domstolen kan hållas inför stängda dörrar enligt 5 kap. I § andra stycket andra meningen . Domstolen kansekretessbelägga den del av domen där närmare redogörel- 1988/89:LU30 se lämnasför företagshemligheten (12 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen). Mot denangivna bakgmnden är det enligt lagrådets mening klart att den nu aktuellalagen inte kan medföra något hinder för en arbetstagare att ta tillvara sinrätt i en process mot arbetsgivaren på det sätt som avses i promemorian. Enannan sak är att en arbetstagare till följd av lagen kan vara förhindrad attinför en förestående rättegång mot arbetsgivaren anskaffa uppgifter som haninte har tillgång till i sin anställning och som utgör en företagshemlighet hosarbetsgivaren. I den särskilda situationen har emellertid arbetstagaren vissa,låt vara begränsade, möjligheter att genom editionsföreläggande från domstolenfå tillgång till uppgiften (38 kap. 2 § andra stycket tredje meningen jämfördmed 36 kap. 6 § andra meningen ). Beträffandedet sålunda aktualiserade spörsmålet konstaterar utskottet att andra och tredjestyckena i den föreslagna 2 § omfattar huvuddelen av de fall i vilka angrepp påföretagshemligheter inte bör anses vara obehöriga. Otvivelaktigt förhåller detsig emellertid så att det finns fall av röjanden eller utnyttjanden som inteomfattas av de berörda bestämmelserna men som likväl inte bör betraktas somobehöriga. Sålunda är det självklart att medgivande från näringsidkarens sidautesluter möjligheten av att ett angrepp kan uppfattas som obehörigt. Andraexempel är att någon under vittnesplikt eller i enlighet med andra särskildaförfattningsbestämmelser lämnar ut en företagshemlighet (jfr prop. s. 45). Föratt skadeståndsansvar inte skall inträda i dessa som exempel angivna fall hardet i propositionen befunnits nödvändigt att uppställa ett krav på attutnyttjandet eller röjandet inte får vara obehörigt. Enligt utskottets meningkan det med fog hävdas att skyddet för företagshemligheter inte gäller vidangrepp av nu angiven art eller med andra ord att dessa angrepp med lagrådetsterminologi ligger utanför lagens ram. Också i andra situationer än de somenligt lagrådet faller utanför lagens ram kan det emellertid finnas behov av enregel som medger att ett utnyttjande eller röjande inte bedöms som obehörigt.Som exempel härpå angavs i utskottets promemoria det fallet att ett röjande aven företagshemlighet oundgängligen erfordras för att någon skall kunna ta tillvara sin rätt gentemot den som håller uppgiften hemlig. Detanförda leder utskottet till den uppfattningen att regeln i 2 § första stycketom att lagen endast gäller obehöriga angrepp på företagshemligheter bör sessom en huvudregel och att bestämmelserna i andra och tredje styckenaprincipiellt sett blott upptar några särskilt betydelsefulla exempel på angreppsom inte skall anses obehöriga. Den nu nämnda uppfattningen synes också varaväl förenlig med den utformning som givits åt 2 § i förslaget. Utskottet anserinte att det finns någon anledning att ytterligare förtydliga paragrafen iberört hänseende. Med det anförda ansluter utskottet sig till den ipromemorian uttalade uppfattningen att det inte kan anses som ett obehörigtangrepp när någon inför sitt ombud avslöjaren företagshemlighet. I linje medvad som gäller enligt sekretesslagen bör röjandet få ske om det erfordras föratt parten skall kunna ta till vara sin rätt. Det bör inte heller varaobehörigt att under de av lagrådet omnämnda betingelserna föra uppgiftenvidare till domstolen. Införandet av en ny 2 § iförslaget till lag om skydd för företagshemlighe- 32 ter föranleder att 2-7 §§i regeringens lagförslag bör betecknas 3-8 §§. 1988/89:LU30 När utskottet idet följande hänvisar till de olika lagmmmen i regeringens förslag används detparagrafnummer lagmmmet har i regeringens förslag om inte annat anges. 2 §i regeringens lagförslag innehåller bestämmelser om straff för företags spioneri. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL. Enligt lagmmmet skall den som med uppsåt olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet dömas för företagsspioneri till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Brottet kan begås såväl av en anställd i företaget som av en utomstående. I propositionen anges att det sätt på vilket hemligheten anskaffas i princip är utan betydelse för den straffrättsliga bedömningen (se prop. s. 15 och 38). Av andra uttalanden i propositionen framgår emellertid att gämingsmannen för att kunna straf fas för företagsspioneri måste ha utövat en aktivitet av något slag för att komma över den information som hålls hemlig för honom. Vilket syfte som gärningsmannen haft, om han haft ekonomiska eller ideella motiv för sitt handlande, spelar inte någon roll. Om han, för att ta ett konkret exempel, av samvetsskäl och utan tanke på egen bereder sig tillgång till ett företags hemliga handlingar som visar att företaget har sysslat med olovlig handel med krigsmateriel skall han lika fullt dömas enligt 2 § för företagsspioneri. Detanförda ger vid handen att propositionens bestämmelse om företagsspioneriegentligen inte riktar sig mot sättet för inhämtande av uppgifter ochunderrättelser. Det synes därmed vara själva anskaffandet som görs till föremålför kriminalisering. Om paragrafen ges den innebörd som har sagts, kommer den i de fall då någon bereder sig tillgång till en företagshemlighet ipubliceringssyfte enligt utskottets mening i konflikt med TF:s bestämmelserom anskaffarfrihet. Som utförligt redovisats i den till betänkandet fogadepromemorian (se bilaga 3, avsnitt 3.4) medger TF nämligen inte attanskaffarfriheten begränsas i vanlig lag annat än när det gäller sättet föranskaffandet (1 kap. 9 § 3 TF). Härav följer att, om lagförslaget genomförs,den som berett sig tillgång till en företagshemlighet i publiceringssyfte intekommer att kunna dömas för företagsspioneri. Enjämförelse mellan det i propositionen föreslagna stadgandet om företagsspionerioch bestämmelsen om spioneri i 19 kap. 5 § ger vid handen att denförra bestämmelsen utformats på likartat sätt som den . Det kan då varaav intresse att konstatera, att det i TF ansetts erforderligt med en uttryckligföreskrift om att spioneri skall bedömas enligt vanlig lag utan hinder avanskaffarfriheten. Förhållandet kan ses som en bekräftelse på att denföreslagna bestämmelsen om företagsspioneri inte får tillämpas närpubliceringssyfte föreligger så länge som TF inte uttryckligen medger det. till lagrådet remitterade promemorian anfördes att den i proposi tionen valda konstmktionen rent lagtekniskt sett kan accepteras. Sett med utgångspunkt i intresset av att skydda företagshemligheter ansågs emeller- 33 3 Riksdagen1988/89. 8 sami Nr 30 tid den föreslagnabestämmelsen inte invändningsfri eftersom tillämp- 1988/89:LU30 ningsområdetför den är beroende av gämingsmannens syfte. I promemorian angavs att den somanskaffat en företagshemlighet torde gå fri om han påstår att han handlat ipubliceringssyfte samt påståendet härom inte framstår som helt osannolikt. Medhänsyn till det sagda framstod det enligt promemorian som angeläget attbestämmelsen om ansvar för företagsspioneri bringades i bättre överensstämmelsemed det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och därmed gavs en utformningsom gjorde det möjligt att ingripa mot brottet oberoende av gämingsmannenseventuella publiceringssyfte. Önskemålet skulle enligt promemorian tillgodosesom stadgandet omformulerades så att det blev tillvägagångssättet som blevstraffbelagt. Avgörande för om ett företagsspioneri skulle anses föreliggaskulle alltså vara om gärningsmannen kommit över företagshemligheten på ettolovligt sätt eller ej. Isitt yttrande över promemorieförslaget i denna del har lagrådet anförtföljande. Idet lagförslag som läggs fram i promemorian har bestämmelsen omföretagsspioneri getts följande lydelse: "Den som uppsåtligen på ett olovligtsätt bereder sig tillgång till en företagshemlighet skall dömas för företagsspioneri"etc. Med denna omformulering av propositionsförslaget blir det enligtpromemorian möjligt att döma till ansvar för företagsspioneri oberoende avgärningsmannens eventuella publiceringssyfte. Denna uppfattning gmndar sigemellertid på en feltolkning av 1 kap. 9 § TF. Enligt denna paragraf gällerutan hinder av TF det som är stadgat i lag om ansvar och ersättningsskyldighetsom avser det sätt på vilket uppgift eller underrättelse anskaffats. Somexempel på förfaranden som till följd härav skall bedömas och handläggas påvanligt sätt nämns i prop. 1975/76:204 s. 131 brott mot posthemligheten ellertelehemligheten, intrång i förvar och olovlig avlyssning samt inbrott,egenmäktigt förfarande, hemfridsbrott, olaga tvång, olaga hot och mutbrott.Härtill kan läggas brottet dataintrång, som innebär att någon olovligen beredersig tillgång till upptagning för automatisk databehandling eller olovligenändrar eller utplånar eller i register för in sådan upptagning. Det är attmärka att inget av de nu nämnda brotten tar sikte på innehållet i de anskaffadeuppgiftema eller underrättelsema utan endast på metoden för inhämtandet avdessa. Brottet företagsspioneri avser däremot liksom brottet olovligbefattning med företagshemlighet anskaffandet av en uppgift av en speciellkaraktär, nämligen en företagshemlighet. Om något av dessa brott begås i syfteatt hemligheten skall offentliggöras i tryckt skrift, blir brottet straffrittoavsett vilken formulering propositionens eller promemorians som väljs. Detär överhuvudtaget inte möjligt att genom vanlig lagstiftning förbjudainhämtande av viss information för publicering (se anf prop. s. 98). Detbetyder att möjlighetema att i tryckt skrift offentliggöra företagshemligheterinte påverkas av den föreslagna lagen. Resonemanget är tillämpligt också påannan yttrandefrihetsrättslig lagstiftning såsom radioansvarighetslagen. Formuleringen av brottet företagsspioneri är vidare i propositionen än ipromemorian. Den vidare formuleringen är att föredra. Mot bakgmnd av detanförda avstyrker lagrådet att promemorieförslaget i denna del följs. Konstitutionsutskottetanför i sitt till lagutskottet avgivna yttrande följan de. Vad angåranskaffarfriheten vill utskottet erinra om att är 1988/89:LU30 företagsspioneri straffritt, oavsett om gämingsmannen harpubliceringssyfte eller inte. Om gämingsmannen begår annat brott i samband medspioneriet t. ex. egenmäktigt förfarande för att komma över de uppgifter detgäller döms han emellertid för detta. Enligtdet nu aktuella lagförslaget blir företagsspioneri straffbart. Omföretagsspioneriet innefattar även annan brottslighet skall enligt vad somanförs i propositionen bara dömas för företagsspioneri. Om gämingsmannenemellertid har publiceringssyfte skall han, som lagrådet framhållit, till följdav tryckfrihetsförordningens bestämmelser om anskaffarfrihet dömas enbart fördet särskilda brottet. I det anförda exemplet skulle gärningsmannen alltsåalltjämt endast dömas för egenmäktigt förfarande trots att företagsspionerienligt förslaget kommer att utgöra ett allvarligt brott. Motbakgmnd av de synpunkter utskottet särskilt har att företräda finner utskottetatt skälen för att kunna ingripa mot brottet företagsspioneri oberoende avgämingsmannens eventuella publiceringssyfte inte väger så tungt att demotiverar en ändring av tryckfrihetsförordningen. Utskottetvill slutligen i anslutning till vad lagrådet anfört om att det genom vanliglagstiftning inte över huvud taget är möjligt att förbjuda inhämtande av vissinformation för publicering erinra om att frågan något diskuterades i lagrådsremisseni det lagstiftningsärende som ledde fram till proposition 1986/87:151 omändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. (s. 161 f). Med anledning av ettJO-beslut gällande ett särskilt angivet fall togs i lagrådsremissen upp fråganhumvida det var förenligt med anskaffarfriheten att ansvar i det aktuellafallet utdömdes enligt ett straffstadgande i vanlig lag som tog sikte inteenbart på det sätt på vilket en uppgift anskaffades utan också på attanskaffandet avsåg en viss typ av information. Departementschefen ansåg sigbenägen att instämma i ett av JO uttalat tolkningsalternativ enligt vilket såvar fallet. Departementschefens uttalande ingick bland de förslag ilagrådsremissen som inte fördes fram i propositionen och har följaktligen intevarit föremål för bedömning. Lagutskottetvill för sin del framhålla att det med utgångspunkt i intresset av att skydda företagshemligheter inte kan anses helt tillfredsställande att ansvar för företagsspioneri i vissa fall skall vara uteslutet på gmnd av att gämingsmannen haft publiceringssyfte. Om företagsspioneriet innefattar annat brott, såsom olaga intrång eller stöld, kan dock i dessa fall ansvar ådömas för det brottet. Vid en samlad bedömning finner utskottet att begränsningen av straffstadgandets tillämpningsområde generellt sett inte kan anses utgöra någon mera allvarlig försvagning av skyddet för företags hemligheter. Med hänsyn härtill och till vikten av en fri och öppen debatt i samhället anser sig lagutskottet i likhet med böra godta att bestämmelsen får den av lagrådet förordade utformningen. Med anledning av de uttalanden som lagrådet gjort i anslutning till det föreslag na straffstadgandet vill lagutskottet för sin del erinra om att om anskaffarfriheten avser att skydda rätten att inhämta uppgifter och under rättelser oavsett deras innehåll men inte skyddar själva tillvägagångssättet vid anskaffandet (se prop. 1975/76:204 s. 129). Som lagrådet påpekat kan i enlighet härmed ansvar inträda för vissa i angivna förfaran den trots att gämingsmannen handlat i avsikt att skaffa sig information för publicering. Humvida det är förenligt med anskaffarfriheten att ansvar ,, utdöms enligt ettstraffstadgande i vanlig lag som tar sikte inte enbart på 1988/89:LU30 det sättpå vilket en uppgift anskaffas utan också på att anskaffandet avser en viss typav information kan däremot i avsaknad av vägledande motivuttalanden ochrättspraxis inte anses helt klart. För egen del är dock lagutskottet benägetatt instämma i vad departementschefen framhöll i den av konstitutionsutskottetnämnda lagrådsremissen (se prop. 1985/86:151 s. 162), nämligen att sådanastraffbestämmelser inte är oförenliga med TF. Vad särskilt gäller lagrådetsuttalande om brottet dataintrång vill utskottet framhålla attstraffbestämmelsen i datalagen (1973:289) avser att helt allmänt skyddadatalagrat material mot obehöriga åtgärder (se prop. 1973:33 s. 105). Till detstraffbara området hör bl. a. förfaranden som innebär att någon olovligenbereder sig tillgång till information som är fixerad på någon form avdatamedium oavsett om någon besittningsrubbning sker. Eftersom det synes varasjälva anskaffandet av datalagrad information som straffbeläggs och intetillvägagångssättet som sådant får det enligt utskottets mening anses osäkertom ansvar för dataintrång kan utdömas när någon skaffat sig sådan informationi avsikt att den skall publiceras. Iutskottets promemoria framhölls i anslutning till behandlingen avstraffbestämmelsen om företagsspioneri att regeln i 2 § andra stycket om rättenatt avslöja brottsliga gärningar m. m. inte är tillämplig vid företagsspioneri.Med anledning av uttalandet har lagrådet framhållit att det inte kan vara frågaom företagsspioneri när angreppet till följd av 2 § andra stycket inte är attanse som obehörigt. Lagrådet har ansett att den som uppsåtligen på ett olovligtsätt bereder sig tillgång till en företagshemlighet måste anses ha anskaffathemligheten i den mening ordet anskaffa används i 2 § andra stycket och attdärav följer att den som gör sig skyldig till företagsspioneri kan åläggas attersätta skada som näringsidkaren åsamkas genom att uppgifterna i ett senareskede utnyttjas eller röjs. Utskottet godtar vadlagrådet sålunda anfört. I2 § andra stycket i regeringens lagförslag föreskrivs att ansvar för företagsspioneri inte skall ådömas om gärningen är belagd med strängare straff i . I andra fall är avsikten att bestämmelsen om före tagsspioneri skall tillämpas före straffstadgandena i . Med en sådan utformning skall enligt departementschefen det föreliggande kon kurrensproblemet elimineras. I propositionen framhålls vidare att en kon kurrenssituation mellan företagsspioneri och dataintrång inte är utesluten. Straffbestämmelsen i datalagen rörande dataintrång föreslås i propositio nen därför utbyggd så att dataintrång skall anses föreligga endast om brottet inte är straffbart enligt bl.a. lagen om skydd för företagshemlighe ter. Med anledning av vad som sålunda anförs i propositionen vill utskot tet anmärka att konkurrens också kan tänkas uppkomma mellan företags spioneri och gärningar som är straffbelagda i vissa andra författningar. Företagsspioneri kan t. ex. begås genom att någon olovligen kopierar ett upphovsrättsligt skyddat verk, t.ex. en ritning eller ett datorprogram. I sådana fall torde konkurrensfrågan få lösas på sedvanligt sätt med tillämp ning av allmänna regler. Något hinder att döma till straff enligt båda de tillämpliga lagmmmen torde inte föreligga (jfr prop. 1970:57 s. 94). Meddet anförda tillstyrker utskottet bifall till propositionen såvitt avser 1988/89:LU30 den föreslagna bestämmelsen om straff för företagsspioneri. Olovlig befattning med företagshemlighet Enligt3 § i regeringens lagförslag skall den som anskaffar en företagshemlighet medvetskap om att den som tillhandahåller hemligheten eller någon före honom harberett sig tillgång till denna genom företagsspioneri dömas till ansvar förolovlig befattning med företagshemlighet. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL,men förfarandena i fråga torde i viss omfattning redan nu vara brottsliga såsomhäleri eller annat brott. Eftersomdet är anskaffandet som sådant som straffbeläggs i lagmmmet vill utskottet pekapå att det av samma skäl som angivits under avsnittet om brottetföretagsspioneri uppkommer en konflikt mellan bestämmelsen om olovligbefattning med företagshemlighet och reglerna om anskaffarfrihet.Tillämpningsområdet för förevarande lagmm kommer därför inte att omfatta falldå någon anskaffar en företagshemlighet i avsikt att den skall publiceras. Medhänsyn till intresset av ett fritt informationsflöde i samhället bör detenligt utskottets mening godtas att ansvar för olovlig befattning medföretagshemlighet inte kan inträda i sådana fall. Det kan anmärkas att om någoni ett tidigare led olovligen berett sig tillgång till en företagshemlighet iavsikt att hemligheten skall publiceras i tryckt skrift eller i radio eller TVeller för att avslöja brott m. m. kan ansvar enligt 3 § för den som sedermeraskaffar sig hemligheten över huvud taget aldrig ifrågakomma eftersom någotföretagsspioneri inte begåtts. Utskottet vill även erinra om att det av denföreslagna nya 2 § följer att också anskaffandet av företagshemligheter sominte är obehörigt därför att det t. ex. sker i syfte att allvarligamissförhållanden inom ett företag skall avslöjas faller utanför det straffbaraområdet. Meddet anförda tillstyrker utskottet att straffbestämmelsen får den ipropositionen föreslagna lydelsen. Som tidigare anförts bör lagrummet betecknas4 §. Skadeståndsansvar vid företagsspioneri m. m. 4§ i regeringens lagförslag innehåller en bestämmelse om skadeståndsskyldighetför den som gör sig skyldig till företagsspioneri eller olovlig befattning medföretagshemlighet.