bet · GC01KU30 · 1988-12-31 00:00:00 — I vissa fall har verkställigheten däremot gått att genomföra trots att den avel ler utvisade vare sig varitlibanesisk medborgare eller innehaft återresetillstånd. Förutsättningen har i dessa fall varit att man med a.ndrshandlingar än pass eller påannat sätt kunnat viss. ett utlänningenvarit bosatt i . T-led hänsyn härtill samt att de libanesiska myndirheternas inställning ifrågan varierat från tid till annan saknas enligt SIV:s mening skäl attundantagslöst underlåta verkställighet i ärenden där problem kan förväntas. Ettstort antal av de personer vilka löner risk att av-eller utvisas saknar nass ochidentitetshandlingar eller har handlingar som är ofullständigaeller oriktiga och i sådana fall kan mycket sällan på förhandgaranteras att inresa tillåts i det land till vilket verkställighetskall ske. Osäkerhet i denna fråga föreliggersåledes i många fall och det är enligt inteacceptabelt att enbart avsakanri av pass- och identitetshandlingar skall ledatill att avlägsnandebeslut inte kan fattas eller i vart fall attverkställighet underlåts. .Avgörande skall i stället vara en bedömninp från falltill fall varvid stor hänsyn skall tas till eventuella humanitära skäl som bör medföra attvederbörande inte onödigtvis utsätts för ett verkställighetsförsök, där risk för misslyckande kan föreligga. I A.C:s fall framstod detsom helt klart att 1988/89:KU30 han varit bosatt i han innehade Bilaga A 12 A ett intyg frånsyrisk-ortodoxa kyrkan i vilket i vissaandra ärenden varit en bidragande omständighettill att inresa ensam och var frisk bedömde ,sedan de åberonade sakslcälen lämnatsutan avseende, att rimliga förutsättningarför att geno,-;- föra enverkställighet förelåg. Vadslutligen gäller överklagande av avvisningsbeslutet samtinhibitionsyrkandet sa har detta framförts i en skrivelse daterad frånadvokaten En?strcm. Skrivelsen har insänts till per telefax och ärinkomststämplad hos . Exakt vilken tidpunktskrivelsen nådce handläggande .= ektion är inte känt menenligt tjänsteantecknin.g i SIV:s dossier an-råence A.C.togs telefonkontakt med polismyndigheten i 19.87-12-08 för att få beskedom olanerad avgångstid. .Av samtalet framkom att A.C. redan lämnatArlanda -.ed flyg och att verkställighet cär-ned fick anses ha skett. Yrkandet om inhibitionlä.mn.sdes därför utan åtgärd av vilket också oer telefon meddelades £dvo"ö": sa.m.ma dag. bedömer att inhibitionsyrkandet handlagts med denskynd-sam'net son kan krävas och vill erinra o-, möjlighetenatt framför inhibi-tionsvrkancen till SIV:s beredskaostjänsteman1 fall där verlcställ ighet skall ske utanförordinarie tjänstgöringstid. rn.gströin kom inmed yttrande över remissveren. --EDö;';r,'ir. Avvisningsbeslutet m..m. I 1 kap. 1 § tredjestycket regeringsformen anges att den offentliga makten utövas under lärarna.Härigenom har den s.k.legalitetsprincipen grundlagsfästs, vilketinnebär att myndigheterna är skyldiga att följagällande lag i sin verksamhet. De lagrum som det i förstahand- är fråga om i 1988/89:KU30 detta ärende är 33, 34och 37 §§ utlänningslagen. Bilaga A 12 A I 33 § angesbl.a. att, cm en ool i sm.yndighet anser att det föreliggerskäl till avvisninp enli.gt 28 eller 29 ?- utlänningslagenmen utlänningen påstår att han i det land, som han skulle Icomnia att sändastill, löoer risk att bli utsatt för politisk förföljelse, ärendet skall överlämnas till statens invandrarverk som så snartsom möjligt skall besluta i ärendet. Detsamma skall gälla, onutlänningen påstår att !ian i det landet inte ärsk.ydcad p;ot att sändas till ett land där han löper dennarisk. Om uti ännin.gens påstående är unpenbart oriktigt, skall enligt samma lagrum ärendetinte överläir.nns till invandrarverket. Enligt34 6 gäller vad son sä.s i 33 6 om överlämnande av ärende även, när '.jtlännin.-j.en förklarar att han inte vill ?tervänc,= tillhemlandet n,-° prund av de nojitiska förh,' 11andena där. Ärendet skall roc-: inte överlä:r!nastill invandrarverket bl.a. o:" de skäl son: utlänningen . 'ibercnar för att inte vilja Återvända tillhei-lanriet kan lämn='.s utan avseende. Omen pol i smy.nrii ghet har avvisat en utlänninsr i fall som avses i 33 eller 34 6, skallenligt 37 § beslutet skyndsamt anmälas tillstatens invandrarverk, som därvid renast skall besluta om verket skall överta ärendeteller inte. Ärendet skall övertas, om utlänningens påstående inte är UDoenbart oriktigt eller, i fall som avses i 34 §, de åberopadeomständigheterna inte kan lämnas utan avseende. Beträffandeinnebörden i gällande rätt av uttrycken "äruppenbart oriktigt" och "kan lämnas utan avseende" hänvisarjag till den redogörelse för bl.a.uttalanden i olika lagstiftningssanman- 1988/89:KU30 häng somasylutredningen lämnade, i sitt slutbe- Bilaga A 12 A tänkande"Rättssäkerheten vid direktavvisningar", SOU 1986:48,s. Jag vill här bara neka påtvå uttalanden avriksdagsutskott. anförde i sitt betänkande1977/78:30, s 18, att en Utlännings påstående om politisk förföljelsekan "lämnas åsido endast i helt klara fall, exempelvis därför att hankommer från ett land där förhållandena utesluter risk för förföljelse".Socialförsäkringsutskottet uttalade i betänkandet1903/84:30, s. 15, att enligt gällande bestämmelser nraktiskt taget alla fall skulle överlämnas tillinvandrarverket. Jaghar i flera olika fall reagerat mot till-läm.pningen av de bestämmelser som här äraktuella. Sen-.st uttalade jag i ett ärende, som avs..CT 'oehandl inqen av tvålibanesiska familjer som avvisats av en polismyndighet, avslutningsvis detta(JO:s £:nbet3berättelse 1988-39 s. 94): "Rädda Ramenhar i sin anmälan inte särskilt tagir. uon fr-.tan om det varit riktigt avoolis-r-iyndigheten .= tt riirektavvisa fa:iiiljerna F. och H. och av e:tinte överta, ärendena. För egen del är jp.a benä.oen att anse att utveckl inizen i dessa ärenden.haft sin egentliga grund i äen av myndigheterna redovisade ståndpunktenatt familjernas skäl av pol i t isk-humanitär naturkunnat lämnas utan avseende i enlighet med ordalydelsen i 34§ utlänningslagen. Polismyndigheternas möjligheteratt avvisa utlänningar som anför skäl avpolitisk natur för att få stanna i är enligt lagförarbetenoch andra uttalanden avsedda att utnyttjas i ett fåtal fallav okomplicerad natur. Det har således inte förutsatts av lagstiftaren vid utformningen av handläggningsreglernaatt polismyndigheter skulle komma att hantera ärenden med sådanakomplikationer som är aktuella här. 1988/89:KU30 Likväl hardetta kommit att bli en icke ovanlig Bilaga A 12 A företeelse.För egen del vill jag ifrågasätta om inte lagbestämmelsen om skyldighet förpolismyndighet att överlämna avvisningsärenden till har förlorat allt innehåll närnolismyndigheten med stöd av kunnat finna att sådana skäl som fam.iljerna F. eller H. anfört för sin ansökan att få uppehållstillstånd iSverige kunde lämnas utan avseende." Omständigheternai förevarande fall ar av liknande slag. och mitt tidigare uttalande kanockså appliceras här. Att, som nolismyndigheten i och statensinvandrarverk har gjort, mot bakgrund av gällande lag och uttalanden i förarbetenhävda, att de sltäl som åberopas av en oerson, som kommer från en av världensf.n. politiskt mest instaoila och av krigshandlingar drabbade regioner och somvi. ?,at att han tidigare deltagit i strider där, kan lämnas utanavseende, skulle enligt min mening närmast kunna betraktas som la.gtrots. Den regleringson beslutats av och som grundar sig nå internationellarekommendationer och starka rättssäkerhetshänsyn har i detta fall helt satts åt sidan.Detta anser jag stå i strid med legalitetsprincipen irege-rin.gsformen. Ioch för sig anser jag att besluten att avvisa A.C. och att inte överta ärendetfaller under bestämmelsen i 20 kap. 1 5 brottsbalVcen ommyndighetsmissbruk. Em.ellertid finner jag inte anledning att försöka utkräva ettstraffrättsligt ansvar för beslutsfattarna i det aktuella ärendet.Detta har sin grund i att den s.k. nraxis som föreligger och som torde varabetingad av olika praktiska, förhållanden enligt min upp- fattning är förankrad på åtminstoneverksled- 1988/89:KU30 ningsnivåinom statens invandrarverk. det finns godkännanden på ännu högre nivå ankommer det inte på mig attbedöma. skulle det i dennasituation vara oskäligt att ställaenskilda beslutsfattare till svars för åsidosättandet av lagreglerna. Jagvill betona att jag med det anförda inte avsett att ta ställningtill frågan om de skäl som A.C. anförde för uppehållstillstånd i var tillräckliga.Det är möjligt att så inte var fallet. Den motivering härför sominvandrarverket har lämnat i yttrandet hit och son skulle-ha oassat väl i ettbeslut av verket efter överlämnande är emellertid så fylld av bedömningar av den aktuella situationen i ochSyrien och A.C:s levnadsförhållanden att det redan därigenomframst-r son klart att ärendet från början borde ha handlagts av den centrala utlänni.n?sm.yndig-heten.En tillämpning fullt ut av den "praxis" som det talas om i detta ärendeskulle medföra att invandrarverket skulle svara för bifalltill asylansökningar medan polismyndigheterna skulle få. st' föravslagen. Polismyndigheten1 har mot bakgrund av vad En.fström anfört önskat J0:s synpunkter på frågan omvid vilken tidpunkt delgivning av avvisningsbeslut lajiipligast oör ske.Enligt min mening framstår det som ganska självklart att ett sådantbeslut skall delges sökanden så snart som det är oraktiskt möjligt.Denna fråga har rättsligt sett inte något samband med verkställigheteneller användandet av tvångsmedel. Att delgiv-ningstidpunkten på sinahall har kommit att sty- ras av taktiska skäl synesmig ha samband med. att 1988/89:KU30 somliga ooli smyndigheter mer ellermindre rutin-- Bilaga A 1.. A mässigt tar i förvar de utlänningar som förklarar sig vidhålla sin ansökan iavvaktan nå verkställighet. Om förvarsbesluten i enlighet med vad som-torde varalagstiftarens mening begränsades till de fall, där detfinns konkreta indikationer på att utlänningen tänker hålla sig undan, skulle enligt min uppfattning deaktuella problemen drastiskt minska i betydelse. Idet aktuella ärendet förflöt mellan beslutsdagen och delgivningen.Utredningen ger inte klart vid handen vad som, förorsakat dröjs-, målet. Omdet varit så, vilket vissa omständigheter kan tyda på, att skälet därtillvarit att verkställigheten skulle kunna planeras till en 'tidpunkt nära delgivningen, anser jag enligt det ovan anförda attdröjsmélet inte kan godtas. Utredningeni ärendet har inte varit särskilt inriktad nå frågan om skälen förtagandet av A.C. Jag vill ändå noteraatt jag i 'handlingarna inte funnit några särskilda omständigheter, som kunnat lä.Qgastill .qrund för antagandet att A.C. skulle hålla sigundan. Frågor omdet praktiska renomförandet av en verkställighet av ett avvisnings-eller utvisningsbeslut har mycket litet med rättstillämpningatt göra och passar därför mindre väl.för JO ätt pröva. En sådan prövning bör i- allt fall göras med utgångspunkti ett flertal ärenden. Jag har inte något sådantunderlag. har emellertid anfört at.t hänsynskall tas .till humanitära skäl som bör nedföra att vederbörande inte onödigtvisutsätts för ett verkställighetsförsök, där risk för misslyckande kan förekomma. Mot bakgrund avdenna enligt min mening riktiga ståndpunkt vill jag endast framhålla attmyndigheterna knapnast skulle ha kunnat kritiseras om man avstått från försöket attverkställa beslutet om avvisning av .A.C. 1988/89:KU30 Bilaga A 12 A harklagat över att han som ombud inte fått del av avvisningsbeslutet. Detta har avpolismyndigheten i särskild skrivelse till honom beklagats med förklaringatt det rört sig om ett förbiseende, . '-'ed hänsyn härtillsaknas det skäl för mig att gå vidare i saken. Inte heller vad som i övrigt förekommiti ärendet ger nig anledning till någon särskild åtgärd eller något uttalande. Jagfinner skäl att överlälmna en konia av detta oesl;:t för kännedomtill konstitutionsutskott och socialförsäkringsutskottsamt till arbetsmarknadsdenartementet. »Ärendet är härmed avslutat. 18 1988/89. Exoedition till 1988/89:KU30 Bilaga A 12 A HansEngström 237 127 25 Box 6113 (dnr6-145972 och 122-88-738) Polismyndigheteni polisdistrikt 3045 (dnr 793 A 346-88) Riksdagenskonsti tutionsutskott 100 12 rr.i-CL -i: nalct intygas:. Justitieom'DudsmannenAnders V.'igelius 1988/89: KU30 Bilaga A 12 B 'tutionSw;£kc:;c) Ink. don /9-/7-Zy Dnr B/z/i Inspekrionsärende angående s.k. direktavvisning av utlänningar som sökt politisk asyl inled[;:::g Vidmin inspektion av polismyndigheten i i. 'almö polisdistrikt den 7-11december 1987 upo-märksarr.-ades vid granskningen av utlänningsärendenbl.a. ärendena 6733 - 6734/87, vari omständigheterna var följande: riakarnaX., un.gerska medborgare, ansökte den19 om politisk asyl hos polismyndigheten i !'almö. Mannenuppgav att han blivit trakasserad av myndigheter.na på grund avhans vägran att ansluta sig till . Hustrun angav att honhade fått svårigheter på sin arbetsplats till följd avmakens problen med myndigheterna. Polisöverintendenten om avvisning av makarna . med stöd av 28 § 1. och29 § 1. utlänningslagen. Som grund härför angavsbl.a. att de skäl makarna åberopat för att inte vilja återvända tillhemlandet kunde lämnas utan avseende. Sedan polismyndigheten enligt37 § utlänningslagen anmält avvisningsbesluten tillstatens in- vandrarverk, beslutadeverket 1988/89:KU30 att inte överta ärendena.Makarna . överklagade besluten om avvisning och begärde inhibition av verkställigheten.Invandrarverket beslutade att inte inställaverkställigheten. Detta beslut ändrades , då verkställigheteninställdes längst till . S.k. B-utredning företogsden , varefter invandrarverket dagen därefter beslöt attinställa verkställigheten tills vidare. - Makarna . hölls i förvar iallmä.nna häktet i 23 - . Jaganförde följande till inspektionsprotokollet: "Omen nol i smyndi ghe t anser att det förelig.gér skäl till avvisning enligt 28 eller 29 § ut-lännin.gslagen,nen utlänningen påstår att. han i det land han sl-.'. ;lle komma att sändas tilllöper risk bl.a. att bli utsatt för politisk förföljelse, skall enligt 33 ? utlänningslagenärendetöverlämnas tillstatens invandrarverk. Detta skell dock inte "öras omutlänningens påstående är unpenbart oriktigt, '-'otsvarande regel gällerenli.gt 34 § när uti rlnnin.gen förklarar- att han inte vill återvända till"nem.landet på grund av de politiska fcrliål Isndenadär. Överlämnande skall i dessa fall inte ske om de skäl som utlänningen åberopar för attinte vilja återvända till hem.-landet kan lämnas utanavseende. I 37 § utlänningslagen föreskrivs, vidare att polismyndighets, beslut omavvisning i fall som avses i 33 och 34 §§ skyndsa.mt skall anmälas till statens invandrarverk,som genast skall besluta om verket skall överta ärendet eller inte. Detkan - mot bakgrund av vad som uttalats av regering och riksdag i samband medtillkomsten av utlänningslagenoch i olika sammanhang därefter 1988/89:KU30 - ifrågasättas om förutsättningarnaenligt 33 och Bilaga A 12 B 34 §§ utlänningslagen förelegat för att polismyndigheten skulle kunna underlåta att överlämna ifrågavarandeärendentill invandrarverket. Ja.g beslutar därför att anmoda polismyndigheten att avge yttrande ifråga om denna underlåtenhet och statens invandrarverk att avge yttrandei fråga om dess beslut att inte överta.ärendena. Yttrandenabör vidare avse det förhål landet,att polismyndigheten avbeslutsm.otiveringen att döma inte bedömt makarna X:s ansökningar son avseende politiskasyl utan uppehållstillstånd med stöd av 6 § utlänningslagen." (t.f länspolismästaren -.Andersson) hänvisadeinledningsvis till uop-lysningar och yttrande som inhämtats från beslutsfattareni ärendena, polisöverintendenten anförde följande: "Deomständigheter som låg till grund för polismyndighetens beslut - redovisade i enpromemoria - var sammanfattningsvis dessa. r'akarnaX. ansökte om politisk asyl hos polismyndigheteni . Mannen hade varit anställd i ettföretag där han varit facklig företrädare. Från företagetssida önskade man att han skulle ansluta sig till vilket hanvägrade eftersom det stred mot hans politiska uppfattning. Hans vägranledde till att han fick sluta sin anställning. efter haft diverse kortareanställningar och även 1988/89:KU30 varit sjuk . Sedan 1984har myndigheterna Bilaga A 12 B trakasserat honom genom att emellanåt -senast - göra husrannsakan i bostaden. -1984 misshandlades han i sanband med att polisen kom till bostaden. Hustrunuppgav att hon i följd av "makens problem med m.yn-digheterna fåttproblem på sin arbetsplats och där utsattsför sexuella trakasserier. Vadförs' gäller polismyndighetens underlåtenhetatt överlämna de båda ärendena enligt 34 5 utlänningslagen(UL) får jag anföra följande: Dennu cällande ordningen on skyldighet för en polismyndighet att - i de fall då ettavvisningsbeslut enligt 23 eller 29 § UL meddelas för en asylsökande - anmäla beslutet till statens invandrarverk, som avgör onverVcet skall överta ärendet -"ller om beslutet får verkställas, infördesl?8{i. I olika skrivelser, utredningar och departenentsuttalanden har den åsiktenframförts att poli5:riyncip,heterna, i betydligt större utsträckning än vad somförutsattes när anmälnings-system.et infördes, komm.it att fatta beslu.t i asylärenden. Problemet'nar bl.a. behandlats av asylutredningen som, i betänkandet Rättssäkerhetenvid direktavvisningar (SOU 1986:48, sid 54) vid sin genomgång avpra.xis, har funnit att polismyndigheterna i viss utsträ.c!å ställningstaganden i sak, exempelvis i fråga om vadsom är svensk praxis i något hänseende och i fråga om sanningshalten i ett påstående. Ärendegenomgångenvisar, enligt asylutredningen, emellertid också att en procedur som skullemedge direktavvisning endast i fall där en flykting- skapsbedömning isak överhuvudtaget inte 1988/89:KU30 aktualiseras, skulle bli såineffektiv att ut- Bilaga A 12 B länningslagens intentioner kan komma att äventyras,såvitt avser de materiella bestäjnmel serna. "\'arandehandläggningsordnlng kan ge upphov till osäkerhet om var ansvaret förav-visningbeslutet vilar. Som IPOK tidigare hävdat kan man inte bortse ifrån riskenför att benägenheten hos att bekräfta ettav polismyndigheten fattat beslut kan vara större än benägenhetenskulle vara att fatta beslutet på egen hand. finns en risk för attnolismyndigheten låter sig påverkas av tidigare avgöranden, där SIVinte övertagit anmälda ärenden på grund av särskilda förhållanden eller på grund av särskildainsikter hos SIV:s nersonal som no-1 is,'-iyndigheterna inte b.esitter. Även ornSIV underhand informerar nolismyndigheten om skälen till att ärenden övertas,ken man inte bortse ifrån att ett förfarande av denna art inrymmer en viss osäkerhetoch grogrund för m.issförstånd . " Deomständigheter som åberopades i de aktuella ärendenavar e.nli.gt min bedömning sådana att polis.myndigheten, med tillämpning avden praxis som utbildats ps området, kunde underlåta att överlämna ärendena,till statens invandrarverk. Denna uppfattning vinner också visst stöd av detförhållandet att ärendena - efter anmälan enligt 37 § UL -inte övertogs av statens invandrarverk. Vadsedan gäller avgränsningen mellan 3 och 6 §§ UL harsvårigheterna behandlats oå flera håll i förarbetena. Inför tillkomsten av 6 § anfördes ipropositionen 1975/76:18 s 108 f t.ex. följande: "Detgäller t.ex. skäl av det slag som politiska flyktingar kan åberopa,men som inte är tillräckligt starka för att medföraflyk-tingskap. antal medborgare från skildaländer fått 1988/89:KU30 stanna här på dennagrund. Många av dem som Bilaga A 12 B fick stanna iSverige var självfallet klara politiska flyktingar. Åtskilligahar dock inte ens hävdat att de utsatts för svårartad förföljelse,men väl- för trakasserier av varierande grad, t.ex. i syfteatt förhindra viss yrkesutövning eller viss utbildning. Sådanatrakasserier har ofta uppgetts bero på godtycke från enskilda samhällsrep-resentanters, oftaden lokala polisens sida. Inte sällan har de som tillhör ifrågavarandekategori påstått sig hava.rit utsatta for upprepade polisförhör varvidenligt sökandens uppfattning grundlösaanklagelser framförts on otilläten politisk aktivitet. åter harasylsökande kommit med påståenden om svår politisk förföljelse som utlänningsmyndigheten haft anledning att ställa sigs;ökanden har uppgett har likväl ansettsge vid handen att förföljelse och trakasserier'i olika former har förekommit.Också i sådana fall har uppehållstillstånd getts.Ytterligare exennel är krigsvägrare soih inte risl<érar atthamna på krigsskådeplats, men kan räkna med att straffas för sinkrigsvägran. Hit hör också värnpliktsvägrare som. 1-can konmia att ff' ettoproportionerligt strängt straff för sin vä.aran. Någon fullständig uppräkning" av vad som s'::all anses utgöra tillräckliga skäl är detdoclc inte möjligt att göra. Det får i varje enskilt fall övervägas on deanförda omständigheterna skall- anses vara tillräckligttungt vägande. Gränsdragningpsvårigheternahar vidare behandlats av bl.a. departensntschefen i uttalande i propositionen1983/8<:144 s 35 f och i asylutredningens ovannämnda betänkande,sid 21 f. Vad som där sägs belyser tämligen utförligt de aktuella problemen. Avvisst intresse i dessa sammanhang är också arbetsmarknadsutskottets uttalande vid behandlingenav förslaget till ny utlänningslag (AU 1979/80:27) i anledning av att samstärnmigheteni betydelse av begreppen "uppenbart, oriktigt." respektive "lämnas utanavseende" ifrågasattes. uttalandet understryks attdet rättsliga skyddet 1988/89:KU30 enligt 33 och 34 §§ - somvad avser frågan om ett Bilaga A 12 B ärendeskall överlämnas till statens invandrarverk eller anmälas dit,svarar mot 3 resp 6 § UL - trots att olika uttrycksätt haranvänts, skall ligga på samma nivå. Viden samlad bedömning av de skäl som anfördes i de aktuella ärendena och med hänsyn tillde gränsdragningsproblem som således föreligger samt då det - somarbetsmarknadsutskottet anfört - ur rättssäkerhetssynpunkt torde sakna egentlig, betydelse omen ansökan hänförs till 3 eller 5 § UL, bör enligtmin uppfattning den.bedömning som gjorts kunna godtas." Anderssonanförde detta i polismyndighetens yttra.nde: , "Polismyndighetenansluter sig- i allt väsentligt till vad anfört och önskartillägga endast följande. Sedanlänge upplever polismyndigheten gällande praxis såvitt gällerdirektavvisning som otillfredsställande. Utvecklingen torde ha sin grund i de förhållandenasylutredningen redovisat i sitt betänkande och som berört ivissa delar. Det är dock polismyndighetens uppfattning rent allmänt att enpraxis bör ändras genom, .att högre instans - med utförligmotivering - ändrar beslut fattade i enlighet med gällandepraxis i lägre instans. Hade så skett är det möjligt attutvecklingen blivit annorlunda. Polismyndighetenhar under hand inhämtat att den tilltänkta nya lagstiftningen angåendedirektavvisning kan förväntas . årets s.k. kommer de nya 1988/89:KU30 bestämmelserna och frågeställningarföranledda av Bilaga A 12 B dessa att behandlas. Polismyndighetenavser att noga bevaka utvecklingen av ny praxis. Medhänsyn till vad som anförts hemställes att JO avskriver ärendet från vidarehandläggning." anförde detta i sitt yttrande. "anmälde sina avvisningsbeslut till invandrarverketfra,mgick av det överlämnade förhöret att mannen som skäl för sina.nsökan hade åberopat följande. Han var mellan åren 1975och 1984 facklig företrädare vid det företag där han var anställd. Är 1980 naöe han uppmanats att ansluta sig tillkomm:U-nistnartiet, vilken han hade väp.rat. Sedan en ny partisekreterare hade anställts i företagsledningenhade mannen f?.-t sluta sitt arbete. y\nledningen tillavsl-cedandet var okänt men berodde nå att han vägrat blimedlem i . Han hade därefter haft -kortare anställningar/arbetenoch hado varit sjuk . Han hade oclcså trakasserats semom oregelbundna husrannsakningar.Ar 1984 hade han misshandlats. Hustrunhade åberopat att hon på grund av makens problem själv hadehaft problem på sin arbetsplats. Hennes chef, som hade stortinflytande, hade sagt att hon borde bli hans älskarinna för atthennes make skulle få det bättre.