bet · GC01KU30 · 1988-12-31 00:00:00 — eller somrör tillämpning av lag. Undantaget avser de ärenden som brukar betecknas denegentliga rättstillämpningen. Utredningen ansåg mot denna bakgrund attpolismyndighet torde vara skyldig att följa direktiv från regeringen om hur depolismän som står till förfogande skall användas i en krissituation. Med stödav sin befälsrätt enligt 11 kap. 6 § RF torde regeringen i ett extraordinärtläge t.o.m. kunna ge polisen order om att t.ex. storma en byggnad. Däremot kanpolisen inte med stöd av den aktuella bestämmelsen beordra polisen att gripaeller anhålla en viss person. I det fallet är man nämligen enligtpolisutredningen inne på området för den egentliga rättstillämpningen. Även den konstitutionella nödrätten måste enligtutredningen beaktas när ställning tas till vilken behörighet regeringen har iextraordinära situationer. Enligt vad som sägs i betänkandet har denna nödrättibland definierats som en befogenhet att handla på ett sätt som strider mot vadsom normalt gäller om statsorganens behörighet, när det i en extraordinärsituation är oundgängligen nödvändigt för att t.ex. avvärja fara för liv ochhälsa (jfr 24 kap. 4 § ). Jur. har i en artikel (SvJT 1974 s. 579) framhållitatt frågan om regeringen i kritiska Bilaga All situationer kan anses berättigadatt enbart med stöd av den konstitutionella nödrätten vidta åtgärder sominskränker den enskildes rättsligt skyddade intressen inte kan besvarasgenerellt utan måste väsentligen bedömas med hänsyn till omständigheterna i denkonkreta situationen. Helt allmänt torde emellertid enligt kunna hävdasatt gränserna för regeringens nödrätt inte bör dras så snävt som för deunderordnade polisorganen. har också framfört den uppfattningen attnödfallsingripanden som regel endast får avgöras av regeringen kollektivt ochinte av ett enskilt statsråd. Enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot detallmänna skyddad mot hemlig avlyssning. I 4 kap. 9 a § stadgas attden som olovligen medelst teknisk återgivning för ljud i hemlighet avlyssnareller upptager tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vidsammanträde eller annan sammankomst, vartill allmänheten inte äger tillträdeoch som han själv inte deltager i eller som han obehörigen berett sig tillträdetill, dömes för olovlig avlyssning till böter eller fängelse i högst . KU-behandling i frågan om nödrätt m.m. Frågor som rör den konstitutionella nödrätten behandladesav KU under en följd av år . var frågan uppe i tvåsammanhang. I samband med KU:s granskning av regeringens handlande när detgällde flygplanskapningen på Bulltofta (KU 1973:20) uttalade utskottetföljande: Från strikt konstitutionella synpunkter förhåller det sigotvivelaktigt så att det konstitutionella regelsystemet till följd av despeciella förhållandena inte iakttogs av regeringen på en rad punkter i sambandmed kapningen. Frigivningen av internerna och dispositionen av statens medeltill lösensumma t.ex. var åtgärder som knappast kan anses lagligen grundade.Med hänsyn till den korta tid som stod till buds i det hotfulla läget kunde ejheller regeringsformens regler beträffande konseljbeslut m.m. iakttas. Mot nämndabrister i regeringens handläggning av flygkapningsfrågan måste vägas det ansvarför enskilda människors - i detta fall flygpassagerarnas och besättningens -personliga säkerhet som åvilar myndigheterna och därvid ytterst regeringen.Regeringens bedömning att en uppenbar nödsituation förelåg var enligtutskottets mening riktig. Utskottet har mot denna bakgrund inte funnitanledning till anmärkning mot regeringens handlande i samband medflygplanskapningen. Det inträffade ger emellertid anledning att ställa fråganom behovet av särskilda regler för extraordinära situationer . Frågan togs också upp i grundlagsbetänkandet KU 1973:26(s. 35) vari hänvisades till det ovannämnda uttalandet samt framhölls attfrågan om särskilda regler för regeringens handlande i extraordinära situationeroch för beslutsprocessen i samband därmed borde bli föremål för prövning. granskade utskottet regeringens åtgärder i sambandmed Norr-malmstorgsdramat . granskade utskottet de beslutsom regeringen fattade strax efter ockupationen av den västtyska ambassaden omutvisning ur riket av ockupanterna. Utskottet riktade inte någon anmärkning motregeringen (KU 1974:22 s. 17 ff., KU 1975/76:50 s. 32 ff.). Frågan om regler för regeringens handlande i extraordinärasituationer 1988/89:KU30 och om beslutsprocessen i samband därmed togs åter uppi en rad Bilaga All granskningsbetänkanden (KU 1974:22,1975:12, 1975/ 76:50, 1976/77:44). I KU:s betänkande 1977/78:35 konstateradesatt man inom hade övervägt frågan och kommit tillslutsatsen att gällande regler ger anvisningar om vilka handlingsmöjligheterregeringen har i nödsituationer och om regeringens ansvar för sitt handlande isådana situationer. Utskottet fann inte anledning att ifrågasätta dennabedömning men förutsatte att regeringen fortlöpande ägnade uppmärksamhet åtfrågan om sin och berörda myndigheters handlingsberedskap för sådana situationer. Frågan om den konstitutionella nödrätten har tagits upp avJO ämbetsberättelse i samband med behandlingen av en anmälan avGustaf rörande flygkapardramat på Bulltofta. I sin anmälan framhöllPetrén att den sedvanligrättsliga konstitutionella nödrätten fått ettmateriellt innehåll först i KU:s betänkande 1973:20 men att fråga uppkommit omden konstitutionella nödrätten sträcker sig så långt att även andrastatsanställda än statsråden har rätt att i nödlägen företa olagligahandlingar. JO uttalade då att den konstitutionella nödrätten var etti svensk statsrätt föga behandlat institut men att det otvivelaktigt varberättigat att dra slutsatsen att en sådan nödrätt existerar. Vad angårkonstitutionell nödrätt under fredsförhållanden ger lagstiftningen inte någotdirekt besked, men det ville emellertid enligt JO synas som om viss vägledningkan hämtas från regler om nöd (24 kap. om nödvärn och annannödhandling, särskilt 4-6 §§). JO framhöll också att en regeringsledamot undernormala förhållanden saknade rätt att ge myndigheter eller underlydandetjänsteman bindande order eller direktiv. Skulle order eller direktiv ges avenskild regeringsledamot och efterkommas av tjänsteman torde den senare då bäradet fulla ansvaret för de åtgärder som vidtagits. I sin bedömning i ärendethänvisade JO bl.a. till att KU godtagit regeringens bedömning att det förelegaten uppenbar nödsituation. Att lägga tjänstemän till last att de - på informellorder från regeringen - vidtagit åtgärder mot vilkas innehåll i sak ettenhälligt konstitutionsutskott inte haft något att erinra vore enligt JO fögatilltalande. Och om åtgärdernas materiella innehåll inte angrips vore det änmer motbjudande att lägga dem till last som fel att de ej krävt att först ettriktigt konseljbeslut skulle fattas. regler om nödvärn och annan nödhandling I 24 kap. finns bestämmelser om nödvärn ochannan nödhandling. Bestämmelserna innebär aft den som begår en i och för sigstraffbar gärning går fri från straff, om han handlar i nöd. Situationen skallvara sådan att gärningen krävs för att skydda eller rädda något. Nödvärnsrättkan sägas vara ett specialfall av nödrätt, vilket brutits ut ur den allmännabestämmelsen om nödrätt, reglerats mera ingående och erhållit störreomfattning. 1 § innehåller en regel om nödvärnsrätt. I lagrummet räknasupp de situationer då nödvärnsrätt kan föreligga. Utmärkande för dessa situationer är att någon utsätts för angrepp eller något som jämställs med sådant. Nödvärnshandlingenär en handling som företas för att avvärja detta 1988/89:KU30 angrepp.Handlingen betraktas då inte söm ett brott och kan inte ådra den Bilaga A 11nödvärnsberättigade ett skadeståndsansvar. Enligt 4 § skall den som i annat fall än förut i kapitletsägs, för att avvärja fara för liv och hälsa, rädda värdefull egendom eller avannan sådan orsak handlar i nöd också vara fri från ansvar om gärningen medhänsyn till farans beskaffenhet, den skada som åsamkas annan ochomständigheterna i övrigt måste anses försvarlig. En skillnad mellan nödrätt och nödvärnsrätt är att nödrättinte förutsätter en situation som uppkommit genom brottsligt angrepp.Visserligen sträcker sig nödvärnsrätt i princip längre än nödrätt mennödvärnsrätt föreligger endast mot angriparen. En nödhandling kan däremot varariktad mot annan person eller sak än varifrån faran hotar, vilket t.o.m. iregel är fallet. För nödrätt gäller att nödhandlingén skall vara försvarlig medan det för nödvärnsrättkrävs att gärningen inte är uppenbart oförsvarlig. För att gärningen skallanses försvarlig krävs i allmänhet att den skall vara påkallad av ett intresseav betydligt större vikt än det som uppoffras samt att den behövs för atttillgodose det förstnämnda intresset. Av kravet att handlingen skall haföretagits i nöd följer att den skall kunna sägas'vara framtvungen ursituationen. Att en restriktiv tillämpning är avsedd följer av kravet atthandlingen skall ha företagits i nöd. Ansvarsfriheten beror alltså av enavvägning mellan å ena sidan det intresse som straffbudet avser att skydda ochsom kränks genom gärningen och å andra sidan det intresse som gärningen behövertillgodose. Enligt 6 § skall en gärning som någon begått på befallningav den under vars lydnad han står inte medföra ansvar om han med hänsyn tilllydnadsförhållandets art, gärningens beskaffenhet och omständigheterna iövrigt hade att efterkomma befallningen. Den självklara utgångspunkten i lydnadsfrågan är att enbefallning till underordnad att begå brott inte bör åtlydas. De avsteg fråndenna grundsats som måste accepteras hänför sig till att man i vissa fall avhänsyn till disciplinens upprätthållande eller av annat viktigt skäl anser attden underordnade har att avstå från att hävda sin egen vilja eller annars intehar samma krav på försiktighet som på en person som handlar utan order från enöverordnad. Frågan om nödhandlingar i polisarbetet blev föremål förvissa uttalanden i förarbetena till polislagen (1984:387). Till grund för detlagstiftningsärendet låg polisberedningens betänkande (SOU 1982:63)Polislag. När det gäller s.k. okonventionella spaningsmetoderföreslog beredningen att vissa principer skulle läggas fast. En sådan principär att polisen aldrig bör få begå en kriminaliserad handling för att kunnaefterforska eller avslöja ett brott. Beredningen framhöll dock att ett utrymmeför vissa eljest otillåtna handlingar förelåg enligt den allmänna bestämmelsenom nödhandlingar i 24 kap. 4 § . Iproposition 1983/84:111 om förslag till polislag m.m. ställde sigföredra- 17 1988/89. ganden bakom beredningensförslag till principer för bruket av okonventio- 1988/89:KU30 nellaspaningsmetoder och anförde att dessa principer sammanställda med BilagaAll den analys av rättsläget som beredningen hade gjort kunde vara till god hjälpnär det gällde att avgöra om man i ett enskilt fall borde tillgripa en sådanspaningsmetod (s. 48). Ipropositionen konstateras att de allmänna reglerna om nödvärn och om nöd i 24kap. 1 och 4 §§ givetvis också är tillämpliga på polismän (s. 81). Ipropositionen berörs också frågan om tvångsmedicinering och liknande åtgärder.Enligt föredraganden bör metoder av det slaget inte kunna härledas urpolislagen utan betraktas som otillåtna. I fullständighetens intresse tilladehan att vad han hade anfört givetvis inte uteslöt möjligheten av att en domstolmed stöd av den allmänna bestämmelsen om nöd i skulle kunna ansedet försvarligt att en polisman i ett exceptionellt fall har gett en människamedicin mot hennes vilja i en akut nödsituation (s. 92-93). Detär enligt propositionen inte ovanligt att polisen måste göra intrång i slutnautrymmen även i andra fall än som avses med bestämmelserna om husrannsakan.Ofta kan polisen därvid åberopa nödrätt enligt 24 kap. 4 § . Polisenanses enligt propositionen sålunda kunna tränga in i bostadshus för att ingripamot en fara som hotar ett antal människors liv eller hälsa, såsom vidnaturkatastrofer, eldsvådor och explosioner. Också när en omedelbar fara hotaren enda människas liv, hälsa eller säkerhet kan polisen i förebyggande syftebereda sig tillträde till en privat lokal. Rätt att tränga in i en bostad ansesi enlighet härmed tillkomma polisen när syftet är att hindra ett befaratsjälvmord (s. 123). RIKSDAGENSOMBUDSMÄN (JO) 1988/89:KU30 Bilaga A 12 A den if-Cn-l Dnr S >V/f Klagomål angåendehandläggningen av ett ärende om avvisning enligt utlänningslagen A.C.anlände den 10 sec-ernber 1987 till flygplats. }:an saknadeidentitetshandlingar samt uppgav att la.n kom från , att han varstatslös och a-- han ansökte om politisk asyl. Han upplyste ockE=- om atthan hade en far och en bror i '.'orsborg. Samms d.ag beslötoolis-myndigheten i att A.C. skulls tas i förvar,eftersom det fcrelåg sannolika skäl fcr avvisning och hans ider ti tet var oltlar. förvar hävrss den 15 sentember 1937, sedan advokaten , som sedermera kom att bli ,A.C:s ombud i érendet.Ingett fotografier utvisande att .A.C. hade deltagit i strider i ochatt han ocks? hade skadats i striderna. Ärendet överfördes därefter till polismyndigheten i , där s.k.B-utredning angående A.C:s skäl att komma till företogs.Av anteckningarna från förhör med A.C. framgick att denne, var analfabet, atthan deltagit i strider 1 och att han varit med i kristna grupperingar ochstridit mot bl.a. framkom det ° också att A.C. var medborgare i . ;.-nyndigheten i (polisintendenten ) beslöt den 23november 1987 att A.C, skulle avvisas med stöd av 28 § 1. och29 § första stycket 1. utlänningslagen. I beslutetantecknades att de skäl A.C. åberooat för att inte vilja Atervajada till (he:.-.landet) kunce lämnas utan avseende. Vidare antecknades att verkställighetskulle. s'ce till och inte till . beslöt statensInvandrarverk efter anmälan enligt "7 5 utlän-ninp.=lap,en att inte överta ärendet. .A.C.delpavs beslutet om avvisning cen , sompolismyndigheten beslöt att han skulle tas i förvar medstöd av SO 5 förstastycket ut 1 ä.nni.neslagen. I beslutet?ntecknades att A.C. i förhör förklarat att han inte frivilligt skv.ille komma att.medverka till verk-, ställiphet till eller , vilken var närs f Öreståenr'e.Det kunde därför enligt ool is-myndigheten befaras att han skullehrl.lla siq undai. fick del av beslutet genom tolk, vilken också, enligtanteckning nå beslutet, förklarade hur beslutet kunde överklagas.Den 8 decenber påbörjades ett försök att verkställa avvisningen till . beslöt på grund avöverklagandefrån A.C. att upphäva avvisningsbeslutet och att bevilja honomoerma-nent uonehål 1 sti 1 l.stånd . Hans ansökningar om resedokument och flyktingförklaringavslogs däremot. Som skäl för sitt beslut anförde in- vandrarverket att grund föravvisning av A.C. 1988/89:KU30 hade förelegat enligt de avpolismyndigheten 12 A åberonade lagrummen, att A.C. inte var flyktingenligt 3 § utlänningslagen eller enligt Genévekonvéntion angåendeflyktingars rättsliga ställning och att det- inte heller förelåg sådana omständighetersom avses, i" 6 § utlänningslagen. Yed hänsyn till vad som framkommitbedömde verket emellertid att avvisningen av A.C. . . >. inte kunde verkställas. skrivelse, som kom. in till JO , anförde HansEngström oå A.C:s faders och broders väg.narklagomål mot polismyndigheten i '-luddinge och statens invandrarverk i följande hänseenden.A..C. hade inte erhållit någon besvärshänvisning och då han hade tagits i förvar för verkställighetendast några timm.ar efter delgivning av beslutet o:r.avvisning hade han frånhänts en effektiv klajorätt. - Toolisut-redninen hade förekommit åtskilliga oklarheter som A.C. velat tillrättalägga nedsitt ombud. Han hade inte fått til 1 fal le ti 11 detta efter förvarstagandet.Ombudet hade inte Icontaktats under handläggningens gång. - borde ha kunnat förutseverkställighetshindret med hänsyn till tidi.fare" misslyckade verkstäLl-liphetertill hamnstaden i . - ansåg att invandrarverket borde uttala sig omtidpunkten för behandlingen av en begäran den 7december 1987 om inhibition. Bilaga A 12 A Klagomålenremitterades till polismyndigheten i för upplysningar och yttrande,varvid särskilt angavs att skälen till att ärendetinte hade överlämnats till invandrarverket borde belysas. Iremissvaret anförde t.f. åberopat till stöd för sinasylansökan är nedtecknade i B-utredninpen. harsammanfattningsvis påstått att han vic ett eventuellt återvändandetill skulle riskera bestraffning för att han rymt från en militärförläggning.Beträffande hemlandet påstod A.C. att han om han sändes ditskulle bli dödad, eftersom, han i deltagit i strider motsyriska förband. Dessutom har han enligt en senare upnrättadnromemoria nåstått sig riskera problem i p.g.a att han intefullgjort sin värnplikt där. Enligti;tredningsm3nnen har denna senare upogift lä.mnats vid asylförhöret menej blivit nedtecknad däri. Orsaken härtill har inte kunnat utrönas. Jaghar i direktiv till chefen för utlän-ningsroteln påpekat vikten av att sa.mtl iga upogifter som kommer fram Vid förhöret också nedtecknas 1 protokollet. Polismyndighetenfattade beslut om avvisning med kännedom om båda de påståenden A.C. åberopat mot att återvända tillSyrien. Beslutet grundade sig oå den praxis som utvecklats i avvisnings/övertagande-ärenden avmotsvarande slag. fann för sin del att avvisning lämpligenborde ske till (81 6 2 st UtlL). Genom invandrarverkets beslut i anmälningsärendetframgår att verket inte ansåg att hinder förelåg .mot verkställighet till vare sig eller . Underverkställighetsskedet beslutade pol is.myndigheten sedermera att verkställighetskulle ske till . Bakgrunden härtill var bl.a. att familjen skulle förpassastill . Advokat tar i~klagomålen till JO 1988/89:KU30 upp följande påståddabrister i handlägg- Bilaga A 12 A ningen av ärendet: 1) .\.C. har inte förstått innebörden av meddelade beslut och har ej erhållit besvärshänvisning. Polismyndighetenställer sig frågande till detta påstående. Såvälavvisningsbeslutet so~ förvarsbeslutet har muntligen på arabiskadelgivits A.C. i sin helhet. Till båda besluten har givits besvärshänvisning. 2] -A.C.har genom att tas i förvar frånhänts en effektiv klagorätt ochhar inte givits tillfälle att samråda med sitt ombjd. Detkan möjli,gen hävdas att förvarstarna utlänningar generellt har sämre .-öjli"hetat: effelctivt utnyttja sin möjlishet att överlclaga. För A..C:s del har inskränkningendock inte varit större än att Engstrc:- redan sa.madag kunnat inge besvär till invandrar-ve;~ket. BeträffandeA.C:s möjligheter att ss~.råda red kan endast konstateras att A.C. i förvar intevarit ur-erVcastad några restril'.tioner i fråra cm besök ellertelefonsamtal. 3} Avvisningsbeslutet har inte delgivitssökanden . A£-.-lförhÖr hölls medA.C. den 21 oktcber 15:7. På grund av hög arbetsbelastning vid utiänningsrotelnföredrogs ärendet för polisintendenten först . Sedanavvisningsbeslut meddelats kalla<.ies A.C. påpekat 1 skrivelse till Engström1987-12-15 borde hen som ombud ha underrättats om meddelat beslut. hänvisar idenna del till nämnda skrivelse. det gäller frågan omvid vilken tidpunkt A.C. borde ha delgivits är saken emellertid enligtpolismyndighetens uopfattning inte lika klar. Först kankonstateras att det i och för sig är otillfredsställande att onormalt förflöt mellanasylförhör och beslut. Detta har berörts ovan.I vissa fall kan avvis- ningsbeslut delges redani. samband ned för- 1988/89:KU30 horet. Vanligare är dock -i vart fall för Bilaga A 12 A Huddingepolisens del - att utlänningenefter asylförhcr kallas tillbalo fördelgivning av beslut. är detta förfaringssätt nödvändigt därför att besl ut.sf attaren inte finns tillgänglig. På detta sätt krnutlänningen sam.-tidigt delges både polismyndighetens avvisningsbeslut ochinvahdrarverkets.beslut i övertagandefrågan. Genom att delge avvisningsbeslutet vic entiriDunlärmare verkställ 1 igheten minskar risken för att utlänningenbehöver tas i förvar. Tiden i förvar minskar också im.otsvarande mån. >'ot detta kan anföras attgenoiri en senare-lagd delQivninpstidounkt kortas den tid utlänningenhar nå si? för att förbereda och <~enomföra sittcverldrcande. Polismyndighetenskulle men tillfredsställelse motse J0:.= synnunkter nå- frågan ornvid vilken ticnunkt relfivning av avvisningsbeslut lrl'r<.-r>lipa?it bör ske. .'syl utredningen berör frågan isitt betänkande "Rätts-' säkerheten vid di rektavvi snin-rar" (SOl.i1986:48 sid 50), nen konstaterar endast att b.åd" f örf 8ring.ssä t ten förekommer. 1 den av ''a rea re ta Li.-.rierothangivna skrivelsen ,=;.nförde nol i smäs tårenC.-'i. att anlerininfen till att inte under hand und-?rrä t ta tsom meddelade beslut i.'i. ".Rte tillskrivas "den mänskligsfaktorn". Efterso.m arbetsbelastningen vic; myndighetens utlännings-rotelsedan lång tid -v-arit :-iycket hög och med hänsyn till att det ir.te var vanli.gt förekommandemed ombud i avvisningsärenden, hade enligt ..dner informationen tillEn,-ström av misstag kommit att förbises. Detta beklagades av pol i sm.yndi qheten . Yttrandeav statens invandrarverk m.m. Klagomålenremitterades också till statens invandrarverk förunplvsninear och yttrande, varvid angavs att yttrandet sarski 11 ..borde belysa skälen tillatt ärendet . inte övertogs av 1988/89:KU30 verket. I verkets vttrande anfördes detta. Bilaga A 12 A Såsom framgår av JO:sPM anmälde polismyndigheten i den 23 nove.mber1987 avvisningsbeslut rörande A.C. i enlighet med reglerna i 37 § utlänningslagen.Polismyndigheten anförde i avvisningsbeslutet att de skäl A.C. åberopatmot att återvända till kunde lämnas utan' avseende och att avvisningen skulle verkställas till . deladeoolismyn-' dighetens bedömning och beslutade att inte överta ärendet.Dessutom bedömde att avvisningen även kundeverkställas till . ?-'är det gällerSIV:s beslut att inte överta ärendet kan till en början konstateras att såvälnolismyndigheten som bedöm.t att -A.C. är syrisk medborgare. saknar nass och andraofficiella identitetshandlingar nen har uppgett att han är' född iSyrien av syriska föräldrar och att familjen sedan ca 20 årtillbaka varit bosatt i .. Vidare framgår att han är kristenoch tillhör den syriska-ortodoxa kyrkan samt att han iLibanon varit ansluten till de kristna falanc.i sternas milis och aktivt'deltagi t i strider för falangisterna. De skäl hanr;berooat mot att återvända till eller härrör sig ihuvudsak till hans aktivitet som aktivt stridande milis.man. Såvittframgår av handlingarna har A.C. under ett antal årdeltagit i de strider 'nellcn olika politiska och religiösa fraktionerso:t! uncier ,med varierande styrka och intensitet, pågått i . Såvitt framgår har haninte haft någon ledande befattning utan enbart deltagit som:nenig soldat och han har inte oå något speciellt sätt utmär]å annat sätt. }.an har inte heller deltagit i sin organisations politiskaarbete eller 1 övrigt varit politiskt engagerad. Vidareframgår att han inte /19'84 deltagit aktivt i strid utan enbartlegat i förläggni n,g. P..C, har även. upngett att han undersin tid i inte på något sätt varit förföljd. Kot bakgrund av ovanstående harSIV bedömt att; A.C:s verksamhet varit av sådan art och omfattning attvad han åbe- ropat i denna del kunnat lämnatsutan av- 1988/89:KU30 Verketsuppfattning är således att Bilaga A 12 A enbart omständighetenatt A.C. deltagit i strider på ovannämnda sätt inte utgör tillräckliga skäl för att ärendet skall övertas. Detta gäller i fråga om återsändande såväl tillLibanon som till och oaktat A.C. är syrisk medborgare. Vadbeträffar frågan om bort förutse att A.C. skulle nekasinträde i kan konstateras att kontinuerligt bevakar verkställighetsproblematikensåväl vad gäller som andra länder.Detta sker främst genom kontakter med de svenska utlandsmyndigheterna,ned polismyndigheterna och genom att ta del av s.k. verkställig-hetsnromemorior.Det är således väl känt för att de libanesiska myndigheterna ärrestriktiva när det gäller återresor för personer sor: inte är libanesiska medborgare ochsom inte kan uoovisa gällande återresetillstånd till sa.mt att verkställighetav avlägsnandebeslut till i ett antal fall misslyckats på grund avnekad inresa.