bet · GC01SoU1 · 1988-12-31 00:00:00 — 1988/89 SoUl I betänkandet behandlas ett antal motioner väckta underden allmänna motionstiden om olika lagstiftningsfrågor med anknytning tillsocialtjänstlagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).Samtliga motioner avstyrks. Mot utskottets beslut i fråga om sexuella övergrepp motbarn reserverar sig utskottets m-, fp-, c-, och mp-ledamöter. M- och fp-ledamöterna reserverar sig också beträffande bistånd till psykoterapeutiskbehandling. M-ledamöterna reserverar sig vidare i fråga om hem för särskildtillsyn. Fp-ledamöterna reserverar sig till förmån för ett yrkande angåendetvångsomhändertagande av barn. Slutligen reserverar sig utskottets vpk-ledamotbeträffande en riksnorm för socialbidrag. Fp- och c-ledamöterna avger ett särskiltyttrande angående hem för särskild tillsyn. 1987/88:So208 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till lagstiftning om bättre fungerande §12-hem på sätt som anges i motionen. Motiveringenåterfinns i motion Ju804. 1987/88:So222 av och () vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av att klargöra ansvaret för den psykoterapeutiskabehandlingen i kommunerna. 1987/88:So236 av m.fl. (fp) vari yrkas,såvitt här är i fråga, 3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att tillgodosebehovet av utbildning av personal som handlägger ärenden om sexuella övergreppmot barn, 4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om en utvärderingsmodell försexuella övergrepp mot barn, 5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om tvångsomhändertagande av barn. 1987/88:So241 av (vpk) vari yrkas att riksdagensom sin mening gerregeringen till känna att i avvaktan på ett socialförsäkringstillägg en 1988/89:SoUl riksnorm bör utarbetas för att få till stånd mer rättvisasocialbidrag. Motiveringen återfinns i motion Sf270. 1987/88:So244 av och () vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ett tillägg till 6 § i socialtjänstlagen att ekonomisk prövning inteskall göras vid behov av bistånd som baseras på andra orsaker än behov avekonomisk hjälp. 1987/88:So265 av och () variyrkas 1. att hos regeringen begärförslag om ändring i socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförts imotionen, 2. att hos regeringen begärförslag till lagändringar med syfte att förbättra efterlevnaden avsocialtjänstlagen. 1987/88:So603 av m.fl. (fp) vari yrkas,såvitt här är i fråga, 2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts angående handläggningen av incestärenden. Motiveringenåterfinns i motion A801. I motion So241 av (vpk) hemställs, medhänvisning till vad som anförs i motion Sf270, att som sin mening gerregeringen till känna att i avvaktan på ett socialförsäkringstillägg enriksnorm bör utarbetas för att få till stånd mer rättvisa socialbidrag.Motionären anför bl.a. att skillnaderna mellan kommunernas socialbidragsnormermedför djupt orättvisa förhållanden. Enligt motionärerna bör en och samma normgälla beträffande storleken på socialbidragen, och regeringen bör utfärdabindande normer för socialbidragen i form av en riksminiminorm. Enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) har den enskilderätt till bistånd av försörjning och sin livsföring i övrigt,om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skall genombiståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformas så attdet stärker hans resurser att leva ett självständigt liv. Om den enskildes rätt till bistånd från ochbidragets utformning anfördes i propositionen (1979180:1) om socialtjänstenbl.a. att socialnämnden i varje särskilt fall skall vidta de åtgärder sombehövs för att avhjälpa det uppkomna behovet. När det gällde den ekonomiskahjälpen diskuterades ett system med lagfästa miniminormer (s. 185).Föredragande statsrådet anförde att ramlagens syfte att ge kommunerna möjlighetatt anpassainsatserna efter lokala önskemål och behov kunde komma att 1988/89:SoUl motverkasgenom ett sådant system. Ett sådant innebar också en risk för att kommunernai ett ansträngt ekonomiskt läge undviker att lämna bistånd i störreutsträckning än vad normerna föreskriver, även om det i det enskilda falletskulle te sig befogat med en mer omfattande insats. bordedärför inte innehålla några regler om vilka insatser den enskilde skulle varaberättigad till i en uppkommen situation. Genom biståndet skulle den enskildetillförsäkras en skälig levnadsnivå. Det måste enligt statsrådet överlämnastill kommunerna att fastställa vilken levnadsnivå som skall anses som skäligmed utgångspunkt i den tid och de förhållanden under vilka den hjälpbehövandelever (s. 186). Biståndet skall vidare lämnas i sådana former att denbehövande om möjligt blir i stånd att för framtiden själv klara sin försörjningoch sin livsföring i övrigt. Den helhetssyn som skall prägla gäller,framhöll föredragande statsrådet, givetvis även i fråga om socialbidraget (s.196). Föredragande statsrådet anförde vidare (s. 202) attsocialbidraget bör svara för grundläggande behov i fråga om mat och dryck,beklädnad och bostad inkl. elström samt andra hushållsutgifter för tvätt ochrengöring, olika förbrukningsartiklar liksom försäkringar. Vidare bör bidragettillgodose behov av förströelse, rekreation och kommunikation genom attinnefatta löpande kostnader för telefon, TV-licenser, dagstidning, smärre resoretc. Enligt redan tillämpad praxis brukar bidraget också täcka andra personligautgifter för hygien, fritidssysselsättningar och sociala kontakter. Det är,anförde föredragande statsrådet, vanligt att den kommunala socialvården täckerdessa behov inom ramen för socialhjälpens grundbelopp eller s.k. bruttonormer.Genom sådana normer tillförsäkras den som behöver bistånd en visslevnadsstandard utan att varje behov prövas för sig särskilt. Det erinradesdock om att socialbidraget ytterst bygger på en individuell behovsprövning,vilket innebär att bidrag skall kunna utgå med andra belopp och till andraändamål än vad som gäller enligt särskilt fastställda normer. Bistånd som gårutöver grundbeloppet enligt de s.k. bruttonormerna bör bli föremål för en meringående individuell bedömning (s. 203). Föredragande statsrådet ansåg inte attregeringen skall fastställa några miniminormer för socialbidraget utanförordade att efter samråd med utformarsina allmänna råd om socialtjänstlagens till-lämpning så att de motverkaralltför stora skillnader i normnivåerna. Föredragande statsrådet framhöll vidare att genom systemetmed basbe-loppsreglerade s.k. bruttonormer kan socialbidragets realvärdeskyddas. Det på konsumentprisindex grundade basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring svarar, anfördes det, för värdebeständigheten inom många olikasocialpolitiska anordningar, varför någon särlösning för enbart socialbidragetinte kan motiveras (s. 204 f.). behandlade propositionsförslagen ibetänkandet SoU 1979/ 80:44. Utskottet anförde (s. 25) att det är önskvärt skapar enkla och ändamålsenliga rutiner för prövning och handläggning avsocialbidragsärenden. Ett sätt är, anförde utskottet, att använda sig avschabloniserade normbelopp för att tillgodose allmänna hjälpbehov. Ett annatsätt är att låta annan personal än socialassistenter handlägga enklaresocialbidragsärenden. Utskottetframhöll dock att en strävan att förenkla rutinerna inte får leda till1988/89:SoUl att man gör avkall på helhetssynen. Utskottet delade vidare enuppfattning som framförts i en motion (s) att det är angeläget attsocialbidragets nivå inte varierar alltför mycket mellan de olika kommunernaoch anslöt sig till den uppfattning som framförts i propositionen, attsocialstyrelsen i sina allmänna råd om tillämpning bordemotverka alltför stora skillnader i normnivåerna. Råden borde utformas eftersamråd med . anför i Allmänna råd 1985:1 Socialbidragatt även om det är kommunerna som skall bedöma vilken levnadsnivå som ikommunen skall anses som skälig, det rimligen måste finnas en viss lägsta nivåsom inte får underskridas, om man skall kunna hävda att lagens bestämmelser ochintentioner är uppfyllda (s. 13). Att man i behovsprövningen utgår från ensocialbidragsnorm behöver enligt inte strida mot kravet påindividuell prövning. erinrar om ett uttalande av JO (JO dnr3349 - 1982) vari denne anfört att beloppsnormer för vad som bör vara skäliglevnadsnivå självfallet enbart är vägledande och att socialbidragets storlekmåste bedömas med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. De flestakommuner tillämpar socialbidragsnormer som är basbeloppsanknutna och följerkonsumentprisindex. anser att en s.k. bruttonorm bäst stämmeröverens med socialtjänstlagens intentioner, bl.a. med hänsyn till att biståndetskall utformas så att det stärker den hjälpsökandes resurser att leva ettsjälvständigt liv. Nettonormen å andra sidan innefattar endast mat och denödvändigaste förbrukningsartiklarna. Övriga behov beräknas utifrån denhjälpsökandes fakfiska kostnader och kan beviljas efter särskild ansökan utövernormen. förordar vidare en enhetlig bruttonormframför olika lång-och korttidsnormer. Enligt uppfattning ärdet rimligt att ha endast en normnivå som skall svara mot begreppet skäliglevnadsnivå. Huvudprincipen bör enligt vara att detsamlade behovet för familjens livsföring (på en skälig levnadsnivå) utgörsumman av bruttobehovet för varje familjemedlem. Från summan avräknas sedanalla de inkomster familjen totalt disponerar för sin försörjning, t.ex.arbetsinkomster, inkomstbortfallsersättningar och bidrag såsom barnbidrag,studiebidrag, fler-barnstilllägg, underhållsbidrag och bidragsförskott. allmänna råd innehåller på s. 28 ochföljande en närmare beskrivning av en bruttonorm på en skälig levnadsnivå somdels bör täcka hushållets löpande utgifter, dels möjliggöra visst sparande föratt kunna ersätta t.ex. förslitna inventarier och annan utrustning.Kommunerna bör enligt sträva efter att lägga så få utgifter sommöjligt utanför . Härigenom tillförsäkras den som behöver bistånd en visslevnadsstandard utan att varje behov utreds och prövas för sig särskilt. Detger honom en viss valfrihet att inom den ram för hushållsbudgeten som normensätter disponera socialbidraget på det sätt som passar honom bäst. Underlaget för beräkningen av en bruttonorm bör enligtsocialstyrelsen vara de budgetposter som använt i sinaberäkningar av hushållets kostnader. Dessa är livsmedel, kläder och skor, lekoch fritid. hälsa ochhygien, förbrukningsvaror, möbler, husgeråd, TV, radio m.m., 1908/09.aoUldagstidningar, telefon, TV-licens m.m., hushållsel, försäkringar, läkarvård,tandläkarvård samt månadskort för lokala resor. Bostadskostnad beräknas utanförnormen. Normalbeloppet för existensminimum enligt 50 §kommunalskattelagen (1928:370) och 41 § uppbördslagen (1953:272) bestäms avriksskatteverket och reglerar skattemyndigheternas bedömning av levnadsnivå förolika familjestorlekar vid exempelvis nedsättning av skatt. Enligt 15 kap. 9 §utsökningsbalken bestäms även förbehållsbelopp vid införsel i lön m.m. medledning av bestämmelserna om existensminimum. normalbelopp för existensminimum avserden standard som när de tillkom motsvarade normerna för "livsuppehället"enligt dåvarande socialhjälpslagen. Regeringsrätten har vid prövning av frågor om ekonomisktbistånd upp till skälig levnadsnivå enligt 6 § socialtjänstlagen uttalat attförvaltningsdomstolarna vid prövning av ett överklagat beslut om vägratbistånd inte är bundna av den bidragsnorm som kommunen har fastställt (RÅ 19842:13). Domstolarna har att göra en självständig bedömning av vad som kan ansesvara en skälig levnadsnivå för den biståndssökande. normalbeloppför existensminimum vid inkomsttaxering bör, enligt regeringsrätten, vara enutgångspunkt vid bedömningen av vad som kan anses vara en skälig levnadsnivåvid tillämpningen av 6 § socialtjänstlagen. Ytterligare vägledning kan enligtdomstolen hämtas i hushållsbudgetar. Kommunernas vägledande socialbidragsnormer redovisas iStatistiska meddelanden från SCB (S45 SM8801). hade landets samtliga 284 kommunerfastställt vägledande socialbidragsnormer. Basbeloppsanknutna normer tillämpasi alla kommuner utom , och . I 2 kommuner tillämpas23 . som basbelopp, i 13 kommuner 24 100 eller , medan övrigautgår års basbelopp . En enda fastställd bidragsnorm fanns då i 231 kommuner,medan 53 kommuner hade olika normer - en norm för korttidsbidrag och en normför mera långvarigt socialbidrag. Två av landets kommuner hade en långtidsnorm förensamstående personer som var (.) 10 kommuner hade enlångtidsnorm för makar/sammanboende som var (.) Denhögsta (.) eller mer för ensamstående hade 23 kommuner, och190 % (.) eller mer för makar/sammanboende hade 136 kommuner. Det intervall där det flesta antalet kommuner låg var förensamstående (, 120 kommuner) och förmakar/sammanboende (, 136 kommuner). Jämfört med normer har 15 kommuner tillkommit meden norm för ensamstående på eller mer, medan 17 kommuner höjt sin normför makar/samboende till eller mer (procentsatserna motsvarar socialstyrelsensnorm i allmänna råd). Kostnadernaför socialbidragen är - om hänsyn tas till inflationen- i stort seU oförändrade i förhållande till 1986. Antalet hushåll 1988/89:SoUl som erhöll socialbidrag minskade däremot (Statistiskameddelanden, S33 ). Mot bakgrund av den kraftiga ökningen av antalet socialbidragstagareunder av beslutade regeringen att detinom skulle tillsättas en arbetsgrupp med uppgift attanalysera orsakerna till socialbidragens utveckling. Till analysgruppensuppgifter hörde också att granska hur skillnaden i normer mellan kommunerpåverkar antalet socialbidragstagare. Analysgruppen redovisade sinslutrapport (Ds S 1987:2) Om socialbidrag - analyser av utvecklingen under1980-talet. Analysgruppen bedömde att förändrade normnivåer troligen haftendast ringa betydelse för antalet bidragstagare. Någon förändring beträffandenormer för bidragsnivå föreslogs inte. I rapporten påpekas att olika faktorervisserligen påverkade utvecklingen , men att huvudorsakentill den kraftiga ökningen av antalet socialbidragshushåll under' åren 1982 och1983 var det försämrade arbetsmarknadsläget. Det var ungdomar som drabbadeshårdast och som därför också dominerade bland socialbidragstagarna.Ensamstående föräldrar fick också ökade försörjningsproblem. Arbetslöshetenfortsatte att vara hög bland ungdomar i åldern även . Dåfillkom ytterligare en faktor, nämligen den ökade flyktinginvandringen. Åren1984 och 1985 svarade flyktingarna för nästan halva ökningen av de totalasocialbidragskostnaderna. I rapporten framhålls att omkring en femtedel avsocialbidragstagarna bedömdes ha svårigheter att få arbete avpsykosociala eller socialmedicinska skäl. Analysgruppens slutrapport har bl.a. resulterat iytterligare en rapport (Ds 1988:14) Samverkan mellan socialtjänst ocharbetsförmedling, vilken i sin tur legat till grund för ett regeringsuppdrag iapril 1988 fill och arbetarskyddsstyrelsen. Verken skallgemensamt ta initiativ för att utveckla samarbetet mellan socialtjänst ocharbetsförmedling. Uppdraget skall redovisas . Frågan om en riksnorm för socialbidrag har varitföremål för prövning från sida. behandlade i betänkandetSoU 1986/ 87:21 ett motionsyrkande av motsvarande innehåll som det nu aktuella.Utskottet delade uppfattningen i motionen att skillnaderna mellan kommunernasnormer var alltför stora men anförde att allmänna råd omsocialbidrag och en framväxande domstolspraxis på området verkar för en jämnarenormnivå i kommunerna. Utskottet ansåg att det fanns skäl att ytterligareavvakta utvecklingen till följd av allmänna råd. Därtill borderegeringens överväganden med anledning av den redovisade slutrapporten från dens.k. analysgruppen föreligga innan det fanns skäl för att övervägaåtgärder i frågan (s. 17). Är 1977 avlämnade socialutredningen sitt slutbetänkandeSocialtjänst och 1988/89:SoUl socialförsäkringstillägg (SOU 1977:40). 1betänkandet föreslogs att ett nytt socialförsäkringsbidrag,socialförsäkringstillägg (s.k. SOFT), skulle införas. Det nya bidraget, som skullevara inkomstprövat, skulle komplettera olika socialpolitiska ersättningar ochandra inkomster när dessa gav ett otillräckligt försörjningsstöd. Bidragetskulle betalas ut av de allmänna försäkringskassorna och finansieras avstaten. har vid ett flertal tillfällenbehandlat motioner om införande av SOFT, senast i betänkandet SfU 1987/88:4.Utskottet förklarade att det inte var berett att förordainförandet av ett statligt finansierat socialförsäkringsfillägg och hänvisadebl.a. till att utvecklingen med bruttonormer för socialbidragoch förenklad ansökan i många kommuner har medfört att detta bidragssystemnärmat sig tanken bakom förslaget om SOFT. Utskottet kan konstatera att antalet kommuner med lågasocialbidragsnormer minskar efter hand. Bidragsutvecklingen visar attsocialstyrelsens allmänna råd om socialbidrag och domstolspraxis verkar för enjämnare normnivå i kommunerna. Utvecklingen mot mindre skillnader mellankommunerna är positiv. ligger dock alltför många normer på en nivåunder s.k. existensminimum. Det är därför angeläget att även ifortsättningen fortlöpande följer upp bidragsnivåerna och därvid särskilt uppmärksammarkommuner med låga normer, dvs. på eller under existensminimum. Mot bakgrund avden stadiga utvecklingen mot jämnare normnivåer finner utskottet för närvarandeinte skäl för något initiativ på området. Utskottet avstyrkersåledes motion So241 (vpk). I motion So265 av och lerry (bådam) yrkas att hos regeringen begär förslag om ändring isocialtjänstlagen i enlighet med vad som anförsi motionen (yrkande 1).Motionärerna anser att det bör vara tillåtet att som villkor för socialbidragkräva t.ex. att en missbrukare undergår viss behandling för sitt missbruk, harvarit på arbetet, lämnat urinprov m.m. Det framhålls att frågeställningen imotionen inte avser en gråzon med svåra avvägningar i det enskilda falletbeträffande tillåtligheten. Frågan gäller själva principen om rätten att ställakrav och medför ett val mellan två skilda synsätt. Motionärerna anser att detkrävs en klarläggande lagstiftning. Enligt 1 § andra stycket socialtjänstlagen skallsocialtjänsten under hänsynstagande till människors ansvar för sin och andrassociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppersegna resurser. stycket isamma paragraf skall verksamheten bygga på respekt för männi- 1988/89:SoU1 skornas självbestämmanderätt och integritet. Enligt 6 § samma lag skall bistånd till den enskildeutformas så att det stärker hans resurser att leva ett självständigt liv. I 9 § stadgas att socialnämndens insatser för den enskildeskall utformas och genomföras tillsammans med honom. I fråga om missbrukare understryks i 11 § vikten avsocialnämndens insatser för att förebygga och motverka missbruk. skall också enligt 7 § främja den enskildesrätt till arbete och utbildning. I propositionen om (prop. 1979/80:1)framhöll föredragande statsrådet att det skall göras en helhetsbedömning av denenskildes sociala situation och att skall sträva efter att finnasamlade lösningar för den enskildes eller gruppens totala situation (s. 207).Statsrådet uttalade även följande (s. 195). Det ekonomiska biståndet kan ofta behöva kombineras medandra sociala tjänster. Dessa skall utgöra erbjudanden, varför det i principbör vara möjligt för den enskilde att efterfråga en viss socialtjänst, t.ex.ekonomisk hjälp, och avstå från erbjudande om andra insatser, somavser behandling. Detta innebär emellertid inte att ärförhindrad att ställa vissa villkor. Tvärtom förutsätter rätten till biståndatt det föreligger ett faktiskt behov och att behovet inte kan tillgodoses påannat sätt. och andra remissinstanser har å andrasidan understrukit att villkoren för bistånd inte får bli för restriktiva. Ävenjag vill betona detta. En långt gående tolkning av de föreslagna bestämmelsernaom rätt till bistånd skulle kunna leda till att den som har kunnat försörja sigmen inte gjort det och därför saknar medel till försörjning inte i något fall skulle ha rätt till ekonomiskt bistånd. En sådantolkning skulle innebära en skärpning i förhållande till vad som tillämpas inomden nuvarande socialhjälpen. Under rubriken och självbestämmande anfördeföredragande statsråd bl.a. (s. 209-212). Jag ansluter mig helt till den föreslagna huvudprincipenatt klienten själv bestämmer om han eller hon skall ta emot erbjudande om enviss socialtjänst eller inte. Av detta följer att det slutligen måste varaklienten som också gör valet då det finns flera alternativ. Att det bör vara såanser jag vara självklart. Som jag har sagt redan misstar mansig om man tror att detta är detsamma som en kravlös, för att inte säga menlössocialtjänst. Vad innebär den föreslagna "portalparagrafens"bestämmelser att skall "inriktas på att frigöra ochutveckla enskildas och gruppers egna resurser"? Den speglar dendemokratiska grundsynen att människor har inneboende möjligheter tillpersonlig utveckling och växt. För att dessa möjligheter skall kunnaförverkligas inom krävs en samverkan mellan de människor ochgrupper som berörs och företrädare. Den enskildasocialarbetarens eller arbetslagets tillvägagångssätt måste här anpassas tillolika förhållanden. Jag har försökt visa attsocialtjänstens insatser bör anpassas till den aktuella situationen. Måletmåste då vara att så långt möjligtsamverkar med klienten så att han eller hon frivilligt och aktivt 1988/89:SoUl medverkari och bestämmer om planering och behandling m.m. denföreslagna socialtjänstlagen i viss mening ställer större krav på den enskildeän vad de nuvarande vårdlagarna gör. förhållandetill nuvarande lagstiftning att ansvaret för valet av lämplig och möjligbehandlingsinsats i ökad grad läggs på klienten. Tar avstånd från den enskildes krav pä ensärskild insats, bör man noggrant klargöra för honom varför man säger nej. Härbör också beaktas klientens möjligheter att anföra besvär om han anser att haninte fått det bistånd som han har rätt till. Sammanfattningsvis vill jag säga att den framtidasocialtjänsten skall vara både serviceinriktad och aktivt förebyggande ochräkna med både samhällets och medborgarens eget ansvar. Socialberedningen behandlar socialbidragsutbetalningartill missbrukare i betänkandet (SOU 1987:22) Missbrukarna, ,Tvånget. Beredningen (s. 199 f.) betonar vikten av ett aktivtmotivationsarbete från sida. Genom en ändring i 11 § socialtjänstlagen, som samtidigtmed ny lag om tvångsvård av vuxna (LVM) träder i kraft ,betonas ytterligare socialnämndens ansvar för att missbrukare får erforderlighjälp och stöd (prop. 1987/88:147, SOU 25, rskr. I propositionen om nyLVM framhölls att inte kan begränsa sina insatser till atttrygga missbrukarens försörjning utan måste tillförsäkra honom det stöd och denbehandling som behövs för att ge honom realistiska möjligheter att förbättrasin livssituation (s. 20). Regeringsrätten har i en dom (RÄ83 2:70) slagit fast attsocialnämnden inte haft rätt att vägra socialbidrag enbart av den anledningenatt den hjälpsökande inte tagit emot av erbjudnarehabiliteringsinsatser eller inte iakttagit för sådan insats meddeladeordningsföreskrifter. I ett avgörande (RÅ 84 2:86) har en narkotikamissbrukareansetts berättigad till ekonomiskt bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen trotsatt han inte fullföljt behandlingsplan. Av regeringsrättens domar (RÅ 84 2:92 och RÅ 85 2:5) somgäller Underlätelse att söka arbete framgår att det i regel föreligger rätttill socialbidrag endast om den enskilde genom arbete eller på annat sätt efterförmåga försöker bidra till sin och familjens försörjning. JO har i beslut (JO:sämbetsberättelse 1982/83 s. 179 f.) i visst fall uttalat att rätten tillsocialbidrag inte får göras villkorad av att den hjälpsökande deltar igruppsamtal. JO har behandlat klagomål i ett ärende angåendeden s.k. öppenverksamhet som bedrivs av socialnämnden i kommun.I denna öppenverksamhet ges möjlighet till sysselsättning för dem som inte kanfå arbete på öppna arbetsmarknaden eller beredskapsarbete och därför är i behovav socialbidrag.