bet · GC01AU4 · 1988-12-31 00:00:00 — Idenna kamp skall arbetstagarna ha rätt att lokalt tillgripa stridsåtgärder närhelst detta synes befogat och därutöver utöva en omfattande vetorätt vid förändringar.Som utskottet har framhållit i fidigare sammanhang ligger det i självabenämningen medbestämmandelagen att det är begrepp som samverkan ochmedinflytande som skall styra den utveckling mot demokrati på arbetsplatsernasom lagen vill främja. Detta grundläggande synsätt som präglarmedbestämmandelagen och övrig arbetslagstiftning bör inte överges till förmånför den linje vpk förespråkar. Motionerna A733 och yrkandet om vetorätt imofion A705 avstyrks för den skull av utskottet. Ny teknik och arbetets organisation I partimotion 1987/88:A703 begär vänsterpartietkommunisterna ett samlat program för facklig kontroll över införande av en nyteknik och arbetsorga- nisationsamt över teknikens användning och utveckling. Motionärerna går 1988/89:AU4 in påteknikens faror och möjligheter, särskilt med tanke på det teknologiska genombrottsom mikroelektroniken utgör. Motionärernas slutsats blir att de arbetandesfackliga organisationer måste rustas till kamp för en arbetsorga- nisafionoch för tekniska lösningar som utgår från de arbetandes behov. centralakrav på lagar och avtal för facklig kontroll över teknikanvändningen övergångfrån löne- till produktionsbeskattning '' vinster avny teknik används bl.a. fill kortare arbetsdag vilket ger fler jobb fackligtforskningsinstitut och fackliga forskningskonsulter yrkesutbildning med datatekniska tillämpningar utan attgrundläggande yrkeskunskaper eftersatts vuxenutbildningsreformför alla med dålig grundutbildning. Därjämte bör i programmet ingå en utveckling motnationellt oberoende på elektronikområdet, bLa. genom att det byggs upp ensamhällsägd elektronikindustri. Utskottet har med anledning av vpk-motioner tagit uppfrågan om ny teknik och arbetsorganisation till närmare behandling i de senåreårens medbestämmandebetänkanden, se AU 1986/87:8 s. 14-15 och AU 1987/88:8 (s.11). Övervägandena har mynnat ut i att de frågor som hänger samman med dentekniska utvecklingen får lösas i överläggningar parterna emellan. Utskottethar därvid kunnat peka på att dessa frågor uppmärksammats såväl i 1982 årsUtvecklingsavtal på den privata arbetsmarknaden liksom i andramedbestämmandeavtal. Utskottet har vidare ansett att en utvecklad vetorätt ochett av regeringen utarbetat program för facklig kontroll över teknikensanvändning inte framstår som den bästa vägen att gå för att öka de anställdasinflytande i hithörande frågor. Utskottet vidhåller denna uppfattning ochavstyrker därför den föreliggande motionen A703. () och () föreslår imotion 1987/88; A708 en utredning om integritetsfrågor i arbetslivet vid införande av ny teknik. Motionärerna åberopar i sin motivering de ökade möjligheter till övervakning i arbetet som datatekniken ger. Frågan berörs också i den redovisade vpk-motionen A703. Utskottet har inhämtat att arbetsmarknadsministern den 5oktober har tillsatt en arbetsgrupp som skall kartlägga olika frågor omdata och integritet i arbetslivet. Gruppen skall bl.a. undersöka om denutvecklade datatekniken i har lett till ökad risk för otillbörligtintrång i den personliga integriteten vid ledning och övervakning av arbete ocharbetstagare. Den förutsätts i sitt arbete samråda med arbetsmarknadens parter.En rapport skall lämnas före utgången av . Med tillsättandet av den nämnda arbetsgruppen iarbetsmarknadsdepartementet har syftet med motion A708 väsentligentillgodosetts. Motionen påkallar därmed inte någon åtgärd. Negativföreningsrätt m.m. 1988/89: AU4 Mednegativ föreningsrätt avses rätten att stå utanför en förening. Nya arbetsrättskommittén(NARK) anförde i sitt betänkande (SOU 1982:60 s. 278 f.) att man i likhet medden förra arbetsrättskommittén hade funnit att det saknas anledning att föreslålagregler som tar sikte på den negativa föreningsrätten och föreningsrättsskyddetför arbetssökande. När det gäller , användningen av s.k. organisafionsklausuleri kollektivavtal - som kan innebära att arbetsgivare inte får anställa någonoorganiserad eller någon som fillhör en annan facklig organisafion - underströkkommittén betydelsen av att en facklig anslutning skall vara frivillig och beroav den enskildes bestämmanderätt. Detta innebär emellertid inte att kommitténville förorda ett lagfäst förbud mot organisationsklausuler. Fråganom en medlems rätt att träda ut ur en facklig organisation har också aktualiserats i arbetsdomstolen. I ett mål som gällde utträde ur Sjöfolksför bundet (dom nr 1980) ansåg domstolen att medlemrnar av det aktuella förbundet måste anses ha rätt att säga upp sitt medlemskap utan hinder av att förbundets stadgar saknade bestämmelser härom. En uppsägningsfid måste dock iakttas. Dess längd.fick bestämmas av vad som efter en mer fri bedömning var skälig. I detta fall fastställdes uppsägningstiden . Hithörandefrågor tas upp i tre motioner med yrkanden om att en lagfäst negativföreningsrätt skall införas. m.fl. anför i kommitté-mofionen1987/88:A731 att den positiva föreningsrätten, dvs. rätten att få ansluta sigtill och tillhöra en förening, finns inskriven i grundlagen och i MBL. Medrätten att tillhöra en förening bör självklart också följa rätten att slippafillhöra en förening. Vidare bör organisationsklausuler i kollektivavtalförbjudas. Sådana klausuler kan betraktas som en form av yrkesförbud ochinnebär ett otillbörligt ingrepp i den enskildes integritet. harutträdesrätten inte varit någon självklarhet i . LO-kongressbeslutade visserligen att utträdesrätt skall medges för medlemmar i de anslutnaförbunden, men ännu återstår att utröna de praktiska konsekvenserna av dessabeslut och de eventuella villkor som kan bli förknippade med ett utträde urförbunden. Därjämteanförs i motionen följande; För att garantera medlemmarnas kontroll överinbetalningen av medlemsavgifter och möjligheten att förhindra att inbetalningav medlemsavgifter sker trots anmälan om utträde, bör rätt för en arbetsgivareatt göra avdrag på lönen för fackföreningsavgifter endast kunna medges genomfullmakt från varje enskild arbetstagare. Motionärerna begär att vad de anförtom löneavdrag i dessa fall skall ges regeringen fill känna. Medliknande mofiveringar begärs lagsfiftning om negativ föreningsrätt och förbud mot organisationsklausuler även i motionerna 1987/88:A718 av m.fl. (m,fp,c) och 1987/88:A746 av m.fl. 11 (fp). De föreningsrättsliga bestämmelserna i ger rätt åtarbetsgivare och arbetstagare att tillhöra en arbetsgivar- eller enarbetstagarorganisation. Detta är den positiva föreningsrätten. Denna rättskall vara okränkt. Därmed förbjuds exempelvis att en arbetstagare blir uppsagdeller avskedad för att han eller hon har anslutit sig till en facklig organisation. Den omvända rätten att utträda ur en facklig organisationär fastslagen genom arbetsdomstolens ovannämnda dom. Detta led i den negativaföreningsrätten är därmed att anse som gällande rätt, och det krävs inte någonlagstiftning för att fastställa själva rättsläget i den delen. Annorlundaförhåller det sig med föreningsrättsskyddet för arbetssökande och den därmedsammanhängande frågan om organisationsklausuler. Dessa problem diskuteradesingående i NARK:s betänkande. Kommitténs överväganden mynnade ut i att manborde avstå från att ingripa med lagstiftning om den negafiva föreningsrättenoch bruket av organisationsklausuler. Utskottet har i tidigare betänkandenanslufit sig till denna uppfattning och vidhåller sin inställning. De problemsom kan föreligga och som utskottet bedömer vara av begränsad omfattning börkunna lösas på annat sätt än genom lagstiftning. Vad slutligen beträffar den i motion A731 föreslagnabegränsningen av möjligheterna att göra löneavdrag för fackföreningsavgiftervill utskottet erinra om följande. Arbetsgivarnas medverkan tillavgiftsuppbörden bygger på åtaganden genom kollektivavtal. Den ordningmotionärerna förordar tillämpas för övrigt på så sätt att denenskilda arbetstagaren vid inträde i en facklig organisation lämnar denna enfullmakt att genom löneavdrag uppbära medlemsavgiften. En lagreglering skullevara en onödig inskränkning i parternas avtalsfrihet. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna A718, A731och A746, i förekommande fall i aktuella delar. MBL inom offentlig sektor Frågan om medbestämmande i samband med de politiskabesluten i regeringen och hos kommuner och landsting har diskuterats vidåtskilliga tillfällen alltsedan tillkomsten av MBL. begärde på förslag avarbetsmarknadsutskottet en utredning som skulle syfta fill en klararegränsdragning i förhandlingsfrågorna på de landstings- och primärkommunalaområdena (AU 1981/82:4). Mot beslutet reserverade sig de socialdemokratiskaledamöterna i utskottet. Efter regeringsskiftet anförde den nyaregeringen i skrivelse 1982/83:176 att man borde pröva möjligheterna att avtalsvägen lösa före kommande gränsdragningsproblem. Ytterligare åtgärder borde vidtas först om denna väg inte var framkomlig. Utskottet instämde (AU 1983/84:5). 1 en reservation anförde representanterna för m, c och fp att den begärda utredningen borde fullföljas och utvidgas till att omfatta även de statligt anställdas förhandlingsrätt. uttalade att enomprövning av MBL:s 1988/89:AU4 förhandlingssystem i samband med beredningen avregeringsärendena borde komma till stånd (KU 1983/84:30). På förslag avregeringen i proposition 1986/87:147 (AU 18) godkände ett den 21 mars1987 mellan och de statsanställdas huvudorganisationerträffat avtal om medbestämmande vid beredningen av regeringsärendena. Avtalet,som ersatte ett träffat avtal i motsvarande ämne, gerhuvudorganisationerna rätt till information i viktigare frågor med möjlighetför dem att påkalla muntlig överläggning. Efter beslut av (prop. 1986/87:99, KU29, AU 3y), har den tidigare rätten för personalföreträdare att med vissa undantagdelta i styrelsebesluten hos statliga myndigheter ersatts med en närvaro- ochyttranderätt. Därmed har man på den statliga sidan anslutit till den ordningsom tidigare införts när det gäller personalföreträdare i kommunala nämnder. m.fl. (m) anför i motion 1987/88; A731 attde offentliganställ-das förhandlingsrätt trots de inskränkningar som gjortsändå är utomordentligt vidsträckt. Personalföreträdarna i de statligastyrelserna har långtgående befogenheter, vartill kommer att de fackligahuvudorganisationerna har egna mandat i ett antal statliga verk och styrelser.I kommunala nämnder och styrelser har de anställdas fackliga representantererhållit närvarorätt. Den vidsträckta förhandlingsrätten i kombination med denfackliga representationen i de beslutande organen ger de fackligaorganisationerna och deras företrädare möjlighet att påverka det politiskabeslutsfattandet i flera led -de har i realiteten flerdubbel rösträtt. Detta ärbetänkligt från demokratisk synpunkt. Den socialdemokratiska regeringen har ansett attgränsdragningen mellan förhandlingsrätten om den politiska demokratin kan lösasgenom avtal. Motionärerna anser att det är principiellt felaktigt att frågorsom rör gränsdragningen mellan förhandlingsrätten och den politiska demokratinhänvisas till avgörande i avtal mellan arbetsmarknadens parter. De framhållervidare att den rådande oklarheten om gränserna för förhandlingsskyldighetensomfattning inom de offentliga sektorerna även har andra aspekter än hänsynentill den politiska demokratin. Den medför nämligen risker för ineffektivitetoch byråkrati genom det förhandlingssystem som är involverat ibeslutsfattandet. I motionen föreslås mot den angivna bakgrunden engenomgripande översyn av gällande lagar och förordningar i syfte att åstadkommaen klar gränsdragning mellan den politiska demokratin och deoffentliganställdas berättigade krav på medinflytande. Härutöver föreslårmotionärerna ett tillkännagivande om tillämpningen av MBL i regeringskansliet.De anser att det av godkända avtalet ger de anställdas organisationerlångtgående möjligheter att påverka regeringens beslut och innebär vidare riskför förlängda handläggningstider. Även imotion 1987/88;A746 av m.fl. (fp) påtalas som j3 principielltfelaktigt att frågor om gränsdragningen mellan förhandlingsrät- r* 1988/89. ten ochden politiska demokratin avgörs genom avtal mellan arbetsmarkna- 1988/89:AU4dens parter. Behovet av det utredningsarbete som tidigare begärts kvarstår ochbör inledas . Arbetet bör omfatta hela den offentliga sektorn.Motionärerna föreslår ett tillkännagivande till regeringen av det anförda. föreligger skildaståndpunkter i fråga om behovet av att särskilt utreda gränsdragningen mellanden politiska demokratin och medbestämmandet. Några nya argument som skullekunna motivera ett ändrat ställningstagande från utskottets sida har inte förtsfram av motionärerna. Vad som skett under den gångna delen av decenniet är attden tidigare försöksverksamheten med närvaro- och yttranderätt för personalföreträdarei kommunala organ har permanentats. På den statliga sidan har personalföreträdarnastidigare beslutsrätt i styrelserna som tidigare nämnts utgått och ersatts meden närvaro- och yttranderätt. avtal om personalorganisationernas merlångtgående förhandlings- och informationsrätt beträffande regeringsärendena harersatts med ett nytt avtal som lägger tyngdpunkten på informationsrätten.Utskottet är inte berett att initiera ett utredningsarbete som syftar tillytterligare förändringar beträffande de offentliganställdas medbestämmande.Inte heller anser utskottet att det är påkallat med ett särskiltriksdagsuttalande om medbestämmandeformerna i . MotionernaA731 (m) och A746 (fp) avstyrks därmed i de förevarande delarna. Arbetsdomstolen har genom tre domar åren 1979 och 1980slagit fast att en arbetsgivare är skyldig att föra förhandlingar enligt 11 §MBL före beslut om att tillsätta chefsbefattningar. I mofion 1987/887:A731 avAlf Wennerfors m.fl. (m) föreslås att förhandlingsplikten vidchefstillsättningar avskaffas och att de anställda får rätt till informationoch samråd i de fall detta är möjligt. Även inom den offentliga verksamhetenbör förhandlingsrätten avskaffas. Däremot bör de anställda i denna verksamhetha rätt till information. Regeringen bör utarbeta förslag till lagändring meddet angivna syftet. Frågan om förhandlingsplikten vid chefstillsättningar harvarit uppe till behandling i utskottet . Utskottethar avstyrkt att man genom en specialregel i MBL avskaffar förhandlingsrättenvid chefstillsättningar. Utskottet vidhåller denna uppfattning och anser attdet inte heller har tillkommit några nya omständigheter som skulle motivera enannan ståndpunkt. På den offentliga sidan är motionärerna i sak tillgodoseddanär det gäller de utnämningar som görs av regeringen, dvs. till de högstachefs-och domarposterna. I de fallen har de offentliganställdas organisationeri princip endast informationsrätt enligt det tidigare nämnda avtalet ommedbestämmande vid beredningen av regeringsärenden. Med det anförda avstyrker utskottet motion A731 i denföreliggande delen. Förhandlingaroch information i småföretag 1988/89: AU4 Arbetsgivarens informations- och förhandlingsskyldighet skallenligt MBL fullgöras i första hand mot den lokala arbetstagarorganisationen.Alf Wennerfors (m) m.fl. framhåller i motion 1987/88:A731 att det på de störreföretagen som regel ankommer på fackklubbarna att förhandla och ta emotinformation enligt MBL. På mindre företag utan fackklubb blir det de centralaoch regionala fackliga organen som avgör huruvida de anställda skallrepresenteras av ett ombud på den egna arbetsplatsen eller inte. Detta lederofta till att arbetstagarna representeras av en facklig ombudsman utananknytning till det egna företaget. Det finns inte heller, fortsätter motionärerna, någonskyldighet för en sådan facklig representant att samråda med de anställda.Ordningen innebär att förhandling och information mellan parterna på ettolyckligt sätt har lyfts över huvudet på dem som känner de lokalaförhållandena. Den strider mot lagens syfte att ge ökat inflytande åt deanställda på arbetsplatserna. Motionärerna föreslår att det uppdras åtregeringen att lägga fram förslag till ändring av MBL så att de anställda på desmå företagen garanteras deltagande i och ansvar för förhandlingar ochinformation. Garantin bör också omfatta rätt för de anställda att anlitafackligt ombud om de så önskar. Utskottetgör följande bedömning. När liknande förslag har framförts harutskottet anlagt följande synsätt: Med lagens utformning är medbestämmandet en del av denfackliga verksamheten. Hur denna skall läggas upp och genomföras bör bestämmasav arbetstagarna och de fackliga organisationerna. Det bör följaktligenöverlåtas åt parterna på arbetsmarknaden att avtalsvägen ange de lämpligaformerna för förhandling och information med utgångspunkt i den allmännagrundsatsen att huvudpunkten i medbestämmandet skall ligga på den lokala nivån.I mellan SAF, LO och PTK har särskilt framhållits attformerna för samverkan och medbestämmande skall anpassas till de lokalaförhållandena ute på arbetsplatserna. Beträffande mindre arbetsplatser utanlokal facklig organisation förutsätter avtalet att det skall kunna utseskontakt- eller arbetsplatsombud. MBL liksom annan arbetsrättsliglagstiftning är, som förut nämnts, en ramlagstiftning som parterna kan utfyllagenom bransch- eller företagsanpas-sade avtal. På den nu aktuella punktenföreligger genom en av parterna träffad överenskommelse.Utskottet anser för sin del att det inte finns skäl att genom lagstiftningsätta avtalet i denna del ur spel. Vad som anförts i den nu föreliggande motionen ger inteutskottet anledning att frångå de ovan redovisade övervägandena. Utskottetanser alltså att det inte är motiverat att företa den lagändring som begärs imotion A731, som avstyrks i den aktuella delen. Fackligvetorätt vid entreprenader 1988/89: AU4 Bestämmelserna i 38-40 §§ MBL ålägger arbetsgivarna attförhandla med de fackliga organisationerna i de fall då arbetsuppgifter avsesbli utlagda på entreprenad eller som uppdrag. Om man inte kommer överens vidförhandlingarna har den fackliga organisationen möjlighet att förbjuda attentreprenaden (motsv.) kommer till stånd, men det förutsätter att detarrangemang arbetsgivaren vill genomföra kan antas leda till att lag ellerkollektivavtal åsidosätts eller att detta på annat sätt skulle strida mot vadsom är godtaget inom parternas avtalsområde. Används vetot på obefogat sätt kandet medföra skadeståndsskyldighet för den fackliga organisationen. Skadeståndsskyldighetkan också uppstå för den arbetsgivare som bryter mot bestämmelserna. Vetorättenutövas normalt av den centrala fackliga organisationen. m.fl. (m) framhåller i motion 1987/88;A731att avsikten med bestämmelserna om den fackliga vetorätten aldrig har varit attde skulle hindra seriösa entreprenörer. Det sker dock i många fall till följdav att de fackliga representanterna vill utöka arbetsuppgifterna på den egnaarbetsplatsen. Ännu allvarligare är att vetorätten utnyttjas för att utestängaföretagare på godtyckliga grunder eller acceptera dem endast på vissa villkor.I praktiken har de fackliga organisationerna därmed skaffat sig möjlighet attutfärda näringsförbud. Motionärerna anför vidare att de fackliga organisationernai vissa fall, särskilt bland kommunerna, utvidgat vetorätten att omfattaupphandling i allmänhet. Det händer dessutom att organisationerna föreslåraktioner av i det närmaste polisiär karaktär för att kontrollera om företagerlagt skatter och avgifter. Att endast ett fåtal fall har förts upp till arbetsdomstolen,fortsätter mofionärerna, ger ingen rättvisande bild av vetorättens användning.Redan hotet om veto kan vara fillräckligt för att en arbetsgivare skall avståfrån att anlita en tilltänkt entreprenör. 1 mellan SAF, LOoch PTK har parterna ålagt sig att följa utvecklingen på entreprenadområdet. Avallt att döma används dock vetorätten fortfarande på ett sätt som inte kanaccepteras. Frågor som rör rättstryggheten bör lagstiftaren inte överlåta tillreglering i avtal mellan parterna på arbetsmarknaden. Med hänvisning härtilloch till vad i övrigt anförts yrkar motionärerna att skall upphäva38-40 §§ i MBL. m.fl. (m,fp,c)anföri motion 1987/88:A719att det måste betraktas som orimligt att en facklig organisation med lagens hjälp skall kunna stoppa småföretag från att få arbete av det enda skälet att det saknar kollektivavtal/hängavtal samt att enda chansen fill rättelse är att det upphandlande företaget tar en process i arbetsdomstolen med sin fackliga motpart. Skyddet för de små företagen är alldeles för svagt. 39 § MBL bör därför ändras på så sätt att en arbetstagarorganisation inte får möjlighet att utnyttja sin starka ställning i entreprenadfrågor till att utestänga företagutan 16 kollektivavtal/separatavtalfrån att konkurrera på likvärdiga villkor. m.fl. (fp) anser i motion 1987/88:A746 attdet är betänkligt att vetorättsreglerna i MBL ibland används av de fackligaorganisationerna för att försöka stoppa även seriösa entreprenörers verksamhet.Detta drabbar särskilt enmansföretagen och innefattar därigenom ett hot motetableringsfriheten. Dessa företagare bör få bättre förutsättningar för sinnäringsutövning på entreprenadområdet genom ändringar i MBL så att de påtalademissförhållandena kan undanröjas. Motionärerna föreslår att uppdraråt regeringen att lägga fram förslag härom. Även m.fl. (c) uttalar i motion1987/88;A748 att det är betänkligt att vetorättsreglerna ibland utnyttjas av defackliga organisafionerna för att försöka stoppa även seriösa entreprenörersverksamhet. Detta drabbar särskilt enmansföretagen. Slutligen förordar () och MarianneAndersson (c) i motion 1987/88; A715 en översyn av MBL för att underlättaupphandling av externa tjänster. Mofiveringen till yrkandet finns i motion 1987/88:Fi708med förslag avsedda att främja förutsättningarna för tjänsteföretagen. Motionsyrkanden med syfte att slopa eller inskränkavetorättsbestämmelserna har framställts i stort sett alltsedan bestämmelsernakom till. Yrkandena har avvisats av , med hänvisning delstill att Nya arbetsrättskommittén studerade användningen av reglerna utan attfinna att de i någon större omfattning utnyttjades för andra syften än deavsedda, dels fill att det av SAF, LO och PTK inrättade Rådet förutvecklingsfrågor skall aktivt följa utvecklingen på entreprenadområdet. Närdet gäller den särskilda frågan om enmansföretagen har utskottet redovisat attnäringsfrihetsombudsmannen gjort en anmälan till regeringen om vissaförhållanden inom elektrikerbranschen och att regeringen inte fann skäl tilllagändring men gjorde vissa uttalanden i ärendet (se vidare AU 1985/86:1 s.13-15 och AU 1986/87:8 s. 24-25 med reservationer av m,fp,c resp. vpk). Enligt utskottets mening har det inte framkommit några nyaskäl som ger anledning att ändra sina tidigare ställningstagandentill de yrkanden som framställts om att bestämmelserna om den fackligavetorätten skall upphävas eller inskränkas. Utskottet avstyrker sålundamotionerna A715 (c), A719 (m,fp,c), A731 (m), A746 (fp) samt A748 (c), iförekommande fall i aktuella delar. Rätten att vidta fackliga stridsåtgärder - på bådearbetsgivar- och arbetsta garsidan - är fastslagen i grundlagen genom en bestämmelse härom i 2 kap. 17 § regeringsformen. Denna grundlagsfästa rätt kan emellertid begränsas genom lag eller avtal. Det brukar hävdas att det råder en i princip fri rätt att tillgripa fackliga 17 stridsåtgärder.Svensk rätt saknar nämligen lagstiftning för arbetsmarknaden /89: AU4 istort som positivt anger rättsliga förutsättningar för bruket av stridsåtgärdereller på annat sätt ställer upp allmänna regler om rätten att gå till fackligstrid. Fredspliktsreglerna i medbestämmandelagen liksom i den tidigarekollektivavtalslagen gäller enbart den fredsplikt som följer av attkollektivavtal har träffats. De inskränkningar som därutöver genom lagstiftningfinns i rätten att tillgripa stridsåtgärder är av mindre räckvidd. Enligt lagenom offentlig anställning finns vissa begränsningar i stridsrätten föroffentligt anställda.