bet · GC01UU19 · 1988-12-31 00:00:00 — Det ena är skapandet avgenerellt sett gynnsamma utvecklingsbetingelser för små och medelstora företag.Det andra är tillhandahållandet av tjänster fill sådana företag i form avutbildning av företagsledare, informafion, exportfrämjande m.m. Ett par hundras.k. har bildats för att ge information till småföretagen ochråd i t.ex. upphandlingsfrågor. haretablerats för att samarbete mellan småföretag skall stimuleras. Förberedelserpågår för att ett samarbete i småföretagsfrågor skall kunna inledas mellanEFTA-länderna och EG. Näringsutskottetunderstryker att utvecklingen mot en gränslös inre EG-marknad är av storbetydelse för de små och medelstora företagen. Skulle inte blidelakfigt i den inre marknaden kan följdema komma att bli särskilt kännbara fördessa företag, inte minst i deras roll som underleverantörer fill störreföretag. De har väsentligt svårare än de större företagen att kompensera sigför de konkurrensnackdelar som skulle följa av att står utanför EG:sinre marknad. Samfidigt skall inte bortses från att de mindre företagen i vissaavseenden har fördelar av harmoniseringsprocessen inom EG oavsett vad somhänder i fråga om deltagande i integrafionsarbetet. De kommer t.ex. iframfiden att möta regelsystem som är enhetliga eller ömsesidigt accepterade påhela EG-marknaden och behöver då inte som är fallet anpassa sig till ettstort antal skilda regelsystem. Somhar framgått av det föregående har regeringen anslagit särskilda medel för information fill småföretagen om den västeuropeiska integratio- 165 Näringsutskottetnoterar vidare att förberedelser pågår för att samarbe- 1988/89: UU 19 teskall inledas mellan EFTA-ländema och EG i frågor rörande de mindre Bilaga6 företagen. Utskottet erinrar också om vad har anfört ombehovet av analyser, bl.a. med avseende på de mindre företagen, av den svenskaindustristmkturen i ett EG-perspektiv. Medhänsyn till det nu anförda och till de insatser för småföretagens utvecklingsom även i övrigt görs inom ramen för näringspohtiken finner näringsutskottetdet inte nödvändigt att tar något sådant initiativ som påyrkas imotion 1988/89:U561 (c). Detnu berörda yrkandet i motion 1988/89:U581 (mp) är gmndat på oro över att ensvensk EG-anpassning kommer att resultera i ytterligare utländska uppköp avsvenska företag. Den nuvarande regleringen av sådana förvärv ochmotionsyrkanden med anknytning härtill har näringsutskottet berört i detföregående. Utskottet hänvisar till vad som där anförts. Vidare har utskottetnyss framhållit vikten av att stmktumtvecklingen med avseende bl.a. på mindreföretag bevakas. Någotallmänt uttalande av om att EG-anpassningen inte får leda till attsmåföretagens ställning försvagas bör enligt näringsutskottets mening integöras av . Motionen avstyrks sålunda i här aktuell del. Itvå motioner berörs frågan om samarbete med EG när det gällerforskning och utveckling. Måletför den svenska politiken måste vara ett deltagande på alla nivåer i EG:sforsknings- och utvecklingssamarbete på samma villkor som gäller för företagoch forskningsinstitutioner inom EG, anförs i motion 1988/89:U560 (m).Regeringen borde enligt motionärerna återkomma till med förslag omhur ett stöd till svenska företag som deltar i EG:s forskningssamarbete skallutformas så att det motsvarar det 50-procentiga gåvostöd som EG ger. FörSverige är det angeläget att delta i de forskningsprogram som etableras iVästeuropa såväl inom som utom EG, anförs i motion 1988/89:U561 (c). Särskildvikt borde fästas vid de industriinriktade programmen, så att svensk industrigenom sin medverkan i dessa kan hävda sin konkurrenskraft iinternationella sammanhang. Forsknings- och utvecklingsinsatser borde vidareinte avgränsas till storföretag utan i ännu högre grad inriktas på de små ochmedelstora företagen. Dessa kan aktivt bidra till förnyelsen av näringslivet.Därför måste, menar motionärerna, villkoren för de mindre företagens deltagandei det västeuropeiska forskningssamarbetet prioriteras och statens bidrag pådetta område ökas. Finansieringen av de mindre företagens medverkan i olikaforskningsprojekt borde uppgå till en nivå som är jämförbar med vad som satsasinom EG-ländema. Hösten1987 antog EG ett nytt ramprogram för forskning och utveckling. Det nya programmet, som sträcker sig över , innebär en kraftigt ökad insats av budgetmedel jämfört med föregående program. De industriella forskningsprogrammen för informationsteknologi (ESPRIT), telekommunikationer (RACE) och modernisering av tillverkningsindustrin . () prioriteras. Dessaindustriinriktade program har tidigare i princip 1988/89: UUl9 varit öppnaför deltagande endast för EG:s medlemsländer. Företagens Bilaga 6projektkostnader finansieras normalt till genom bidrag från EG:sbudgetmedel. har det givits möjlighet för företag och institutioner iEFTA-länderna att delta i programmen på projektnivå, dock utan bidrag tillfinansieringen från EG. EFTA-ländernahar ett väl utvecklat samarbete med EG på FoU-området. Flertalet EFTA-länderhar bilaterala ramavtal med EG om forskning. Enligt uppgift frånregeringskansliet diskuteras mellan och EG möjligheternaatt ytterligare expandera det vetenskapliga och teknologiska samarbetetavseende miljöskydd, tillämpad meteorologi, avancerade informationssystem inommedicin, ekonomisk vetenskap, livsmedelsindustri, långsiktig energiförsörjning,vetenskap och teknologi för utveck-hngsstrategi, bioteknologi ochflygteknologi. Vidare har två samarbetsavtal slutförhandlats, ett omforskamtbyte mellan och och ett rörande forskningsområdetmedicin och hälsovård. Ettomfattande deltagande av EFTA-staternas forskningsinstitutioner och industrieri EG:s program för forskning och utveckling utpekas som ett av målen för detfördjupade samarbete med EG som EFTA-länderna enligt Oslodeklarationen harförklarat sig vilja inleda. Detstatliga stödet till svenskt deltagande i forskningssamarbetet med EG uppgårinnevarande budgetår till ca 100 milj. kr. Därav utgör ca 35 milj. kr. bidragtill företag och institutioner som deltar i projektsamarbete inom EG:sramprogram för forskning och utveckling. Dessa bidrag har utformats så att demotsvarar det finansiella stöd som företag och institutioner inom EG erhåller.Regeringen har i finansplanen (prop. 1989/90:100 bil. 1) anmält sin avsikt atti vårens kompletteringsproposifion behandla bl.a. frågor om ökat stöd försvenskt forskningssamarbete med EG. Av en tilltänkt anslagsökning om ca 40milj. har, enligt uppgift från , 28 milj. kr. beräknatsför detta ändamål. Näringsutskottetkonstaterar att deltagande i intemationella forskningsprojekt är av storbetydelse för ett litet land som . För landets industri, med dess i ettinternationellt perspektiv förhållandevis begränsade forskningsresurser, ärdet mycket viktigt att svenska företag och institutioner får medverka i destora forsknings- och utveckUngsprojekten inom EG. Särskilt viktigt är dettanär det gäller sådana forskningssatsningar inom industristra-tegiskt viktigateknologiområden som syftar till att i framfiden skall kunna möta denteknologiska utmaningen från framför allt och . Det är från dennasynpunkt tillfredsställande att EFTA-länderna i Oslode-klarafionen har getttill känna sin strävan efter ett omfattande deltagande av ländernasinstitutioner och industrier i EG:s program för forskning och utveckling. Somhar framgått av det föregående medverkar redan nu i en del av EG:s gemensamma forskningsprogram. Öppningar har lämnats för delta gande på projektnivå i vissa av de industriinriktade forskningsprogrammen. Vissa medel är anslagna under industridepartementets huvudtitel för finan siering av svenskt deltagande i sådana projekt. Regeringen har, som nämnts, aviserat att ytterligare medelsanvisning skall föreslås i årets kompletterings- 167 Näringsutskottetförutsätter, liksom i sitt yttrande i ämnet , att 1988/89:UUl9regeringen noga bevakar frågan om finansieringen av svenska insfitufioners Bilaga 6 och företags medverkan i EG:s gemensamma forskningsprojekt. Det nyssrefererade uttalandet i Oslodeklarationen ger ytterligare motiv härför. Motbakgrund av det nu anförda anser näringsutskottet att något riksdagsinitiativmed anledning av de här aktuella yrkandena i motionerna 1988/89:U560 (m) och1988/89:U561 (c) inte bör komma i fråga. De avstyrks alltså. förut nämnda motionen 1988/89:U560 (m) anförs beträffande europe-bktrymdsamarbete att de svenska anslagen till () liggerunder det bidrag som borde lämna med hänsyn till landets andel avESA-ländemas samlade bmttonationalprodukt. Detta medför bl.a., sägs i motionen,att inte deltar i utvecklingen av en europeisk del av rymdstationenColumbus. Eftersom rymdindustrin i många avseenden är en spjutspets för framtidateknologi anser motionärerna att mera aktivt borde medverka iESA-samarbetet. Därför borde bidragsandelen till successivt öka, anför deoch föreslår att skall ansluta sig till dessa synpunkter genom ettuttalande tdl regeringen. är ett samarbetsorgan för vetenskaplig rymdforskning och förindustriell utveckling på rymdområdet. Grundforsknings-programmet och detvetenskapliga programmet inom är s.k. obligatoriska program, därkostnaderna fördelas mellan medlemsländerna i proportion till deras andelar avden samlade bmttonationalprodukten (BNP). Detta gäller även . Sverigehar stött beslut om femprocentig ökning av programmet för grundforskning ochvårt bidrag följer detta beslut. För tillämpningsprogrammen, bl.a. ,beslutar medlemsländerna individuellt om deltagande. Enligt vadnäringsutskottet har erfarit övervägs frågan om svenskt deltagande iColumbusprojektet inom . Regeringensframställning i årets budgetproposition rörande det europeiska rymdsamarbetetoch motioner med anknytning därtill har behandlats av näringsutskottet ibetänkandet 1988/89:NU22 (s. 29 f.). Utskottet har avstyrkt mofioner (m, fp. c)om utvidgat svenskt deltagande i , i första hand genom medverkan iColumbusprojektet, och om anslagsökning för ändamålet. Från sidahar därvid efterlysts en redogörelse från regeringen som skulle möjliggöra enmera fömtsättningslös prövning. Mot bakgmnd av regeringens pågående övervägandenborde, anförde utskottet, inte nu ta något initiativ i frågan. Frånde borgerliga parfiemas sida avgavs reservationer. Motion1988/89:U560 (m) i nu aktuell del bör, anser näringsutskottet, lämnas utanåtgärd. Imotion 1988/89:U594 (mp) uttrycks farhågor för att vid en EG-anpassning inte kommer att kunna agera självständigt i fråga om energipohfiken. EG-anpassningen får, anför motionärema, inte innebära att den svenska kärnkraftsawecklingen påverkas eller försenas. Den får inte 168 heller leda till attSverige måste ändra nuvarande regler när det gäller import 1988/89: UU 19och export av kärnkraftsteknologi och kärnkraftsavfall. föreslås Bilaga 6 göra ett uttalande till regeringen av denna innebörd. StatsministerIngvar besvarade en fråga (1988/89:501) omEG-anpassningen och svensk energipolitik. Han framhöll därvid attenergifrågorna inte hade stått på dagordningen för samarbetet mellanEFTA och EG och inte heller var ett ämne som hade berörts i Oslodeklarationen.Statsministern anförde vidare: Energifrågornasvikt inom EG förväntas öka , men i de förslag som ryms i EG:s vitbokom den inre marknaden och de s.k. fyra friheterna finns inget direktiv somberör energipolitiken. Jag vill påminna om att fem av EG:s tolvmedlemsstater valt att inte ha kärnkraft, något som inte ifrågasätts avEG-kommissionen eller andra . Samtidigtvill jag erinra om att uttalade sig för ett breddat och fördjupatsamarbete med EG på alla samhällsområden så långt det är förenligt medneutralitetspolitiken. Jagvill därför inte utesluta att ett samarbete med EG kommer att inledas också påenergiområdet. Men detta betyder inte att av denna anledning skullefrångå beslutet om en kärnkraftsavveckling, fattat av . Lagen(1984:03) om kärnteknisk verksamhet, m.m. innehåller bestämmelser som innebäratt det krävs tillstånd för export och import av ämnen och utmstning påkärnenergiområdet och för teknologiöverföring. Import av kärnkraftsteknologi ärinte förbjuden för den som har tillstånd att inneha och driva etc. enkärnteknisk anläggning. Exporten av kärnkraftsteknologi är i liksom ide enskilda reglerad enligt de s.k. Londonrikt-Unjema, somöverenskoms mellan femton stater. finns en bestämmelse (art. 206) om att dess regler för handelninte skall anses utgöra hinder för åtgärder som är nödvändiga för att skydda människors,djurs eller växters liv eller hälsa m.m, Dessa åtgärder får dock inte utgöra enförtäckt begränsning av handeln eller godtycklig diskriminering. Sammabestämmelser, den s.k. ordre public-klausulen, har senare tagits in i bl.a.Romfördraget, EFTA-konvenfionen och EFTA-ländernas frihandelsavtal med EG. Dekan åberopas när det gäller restrikfio-ner för import av kärnkraftsteknologi.Motsvarande åtgärder beträffande export täcks av bestämmelser iicke-spridningsavtalet (NPT). Elkraftproducerad i kärnkraftverk går inte att skilja från elkraft som har produceratspå annat sätt. Det svenska elnätet är, via , hopkopplat med detkontinentala nätet och, via , med elnät. Normalt är detsvenska elnätet inte anslutet till det konfinentala nätet. Import av elkraftäger rum i begränsad omfattning, bl.a. från . Näringsutskottetkonstaterar att såväl som EG:s regelsystem torde ge utrymme för sådanaicke-diskriminerande handelsbegränsningar som de svenska reglema rörande importoch export inom kämteknikområdet är exempel på. Detframgår av det refererade interpellationssvaret att ett framtida samarbete med EG på energiområdet inte kan uteslutas. Enligt näringsut skottets mening borde kunna ge positiva bidrag till ett sådant Detta gällert.ex, de svenska erfarenheterna med avseende på 1988/89:UUl9 effektiv energianvändning och energibesparing. Detframgår av interpellationssvaret att ett samarbete med EG på energiområdet intebetyder att skulle frångå beslutet om en kärnkraftsavveckling. Med hänvisning till det nusagda avstyrks motion 1988/89:U594 (mp). Imotion 1988/89:U579 (mp) begärs att skall ta avstånd från en svenskmedverkan i den liberalisering av den offentliga upphandlingen som pågår inomEG. Regionalpolitiska hänsynstaganden ligger till gmnd för förslaget.Motionärerna anser att i stället bör slå vakt om den inhemskaupphandlingen. Såvälstatlig som och landstingskommunal upphandling är i i storutsträckning öppen för internationell konkurrens. Den statliga upphandlingenregleras i upphandlingsförordningen (1986:366). Huvudprinciperna för denstatliga upphandlingen är enligt förordningen aftärsmässig-het, objektivitetoch utnyttjande av befintlig konkurrens, såväl i som utomlands. Dettagäller oavsett åtaganden i internationella avtal. Så gott som alla landstings-och primärkommuner har på frivillig basis anslutit sig till ettnormalreglemente som ligger i linje med principerna för den statligaupphandlingen. Sverigeverkar i berörda internationella organ aktivt för en liberaUsering av denoffentliga upphandlingen. Dentotala offentliga upphandlingen inom EG uppgick - enligt uppgifter iden s.k. Cecchinirapporten om inre marknad -till ca , vilket motsvarade av sammanlagda BNP. Omman bortser från upphandling av varor som inte är utsatta för konkurrens varmotsvarande siffror eller av Europeiskagemenskapens BNP. Liberaliseringen av den offentliga upphandlingen är ettprioriterat område inom EG. Sex nya planerade direktiv avses stärka nuvarandeupphandlingsregler och utvidga dem till sådana områden som inte omfattas avbestämmelsema (vattenförsörjning, energi, transporter ochtelekommunikationer). Ett direktivförslag förbereds också avseende upphandlingav tjänster. Iproposition 1987/88:66 om och den västeuropeiska integrationen anfördes(s. 55) att förhandlingsmål i fråga om harmoniseringen av regler föroffentlig upphandling borde vara att uppnå överenskommelse omicke-diskriminering såväl på de områden där EG har infört egna regler -dettagällde, framhölls det, bl.a. den regionala och lokala upphandlingen och dehittills begränsade åtgärderna i fråga om telekommunikationer - som inom desektorer som skulle komma att liberaliseras . Strävan borde alltsåvara, sades det vidare, att uppnå en överenskommelse som täcker hela fältet ochinte bara enstaka sektorer. mening bör regeringen, i enlighet med de intentioner som kommer till uttryck i proposition 1987/88:66, verka för en heltäckande överenskommelse med EG om icke-diskriminering avseende -jq Ensådan överenskommelse, liksom en eventuell 1988/89: UUl9 muhilateral överenskommelseinom om stärkta regler avseende den Bilaga 6 offentliga upphandhngen,skulle vara av väsentlig betydelse för svensk industri med dess starkainriktning på investeringsvaror och på tjänster som i stor utsträckningupphandlas inom den offentliga sektom. Den offentliga upphandlingen i Sverigeär som framgår av den föregående redogörelsen i stor utsträckning redan öppenför internationell konkurrens. Att generellt slå vakt om den inomsvenskaupphandlingen på det sätt som önskas i den här aktuella delen av motion1988/89:U579 (mp) skulle innebära ett steg mot ökad protektionism och stridamot agerande i intemationella sammanhang för ökad Hberalisering avhandeln. Med det nu sagda avstyrks motion 1988/89:U579 (mp). Tekniska handelshinder, m.m. Teknbkahandelshinder uppstår när olika länder har skilda bestämmelser om hur enprodukt skall vara beskaffad eller hur produktkontrollen skall utföras. Itvå motioner berör frågor med anknytning till den harmoniseringav produktföreskrifter och produktkontroll som sker inom EG med sikte påförverkligandet av en inre marknad utan gränskontroller.Motionsyrkandena bottnar i en oro över försämrat miljö- och hälsoskydd vid ensvensk EG-anpassning men har intresse också från allmänt näringspolitiskautgångspunkter. Motion1988/89:U573 (mp) utmynnar bl.a. i krav på att genom ett uttalandetill regeringen skall göra klart att inte kan acceptera den paragraf iEG:s vitbok enligt vilken - vid en svensk anpassning till EG - varje vara somhar tillverkats lagligt enligt EG-ländemas lagar automatiskt skall få tillträdetill den svenska marknaden. Ettomfattande harmoniseringsarbete pågår inom EG syftande till att tekniskahandelshinder som uppstår genom förekomsten av olika produktföreskrifter skallundanröjas. Detta sker enhgt två principer, Enhgt den ena skall en vara som ärlagligen producerad och marknadsförd i ett land inom EG fritt kunna säljas inomEG såvida inte ett annat medlemsland kan åberopa behov av skydd för bl.a.människors och djurs liv och hälsa som grund för egna krav. Det är denna regelsom åsyftas i motion 1988/89:U573 (mp). Den andra principen kommer atttillämpas i de fall då det finns behov av säkerhetsföreskrifter som bör varadesamma i alla EG-ländema. Enligt denna princip skall harmoniseringen avmyndighetsföreskrifter begränsas fill väsentliga säkerhetskrav. I övrigt skallman överlåta tekniska detaljfrågor till de europeiska standardiseringsorganen. Beslutom harmonisering av ländernas lagstiftning när det gäller den inre marknaden kan enligt ett tillägg till artikel 100 fattas med kvalificerad majoritet. I frågor som avser hälsa, säkerhet samt miljö- och konsumentskydd skall kommissionen i sina förslag fill rådet utgå från en hög nivå. En medlemsstat som, sedan rådet har fattat majoritetsbeslut om en harmoniseringsåtgärd, finner det nödvändigt att ändå tillämpa egna, natio nella bestämmelser av hänsyn bl.a. fill skydd för människors och djurs hälsa, 171 den yttre miljön ocharbetsmiljön, skall underrätta kommissionen om detta. 1988/89: UU 19 Om kommissionensundersökning visar att de nationella bestämmelserna Bilaga 6 inte utgör ett medel fören godtycklig diskriminering eller ett förtäckt hinder mot handeln mellanmedlemsstatema, skall kommissionen bekräfta att de nafionella bestämmelsernafår tillämpas. Dock kan en annan medlemsstat väcka talan hosEG-domstolen, om den anser att det förstnämnda landet har utnyttjat sinabefogenheter på ett orättmätigt sätt. Näringsutskottetunderstryker vikten av att tekniska handelshinder så långt möjligt kanundanröjas. Detta är ett klart intresse från näringspolitisk synpunkt. Detligger också i konsumenternas intresse, eftersom ett ökat vamutbud och lägrepriser därigenom kan uppnås. Harmoniseringen får dock inte ske till priset avatt väsentliga svenska säkerhetskrav uppges. Det är angeläget att ansvarigamyndigheter liksom företrädare för konsument- och användarintresset på etttidigt stadium får möjlighet att medverka i och därmed påverka detintemationella samarbete som syftar till undanröjande av tekniskahandelshinder. Med hänvisning till det nusagda avstyrks motion 1988/89:U573 (mp). Förslageni mofion 1988/89:U575 (mp) rör det andra ledet i harmoniseringen av tekniskaföreskrifter, dvs. det som avser kontroll genom teknbkprovning. Svenskaoffentliga kontrollmetoder borde inte få offras inom ramen för ettintemationellt samarbete som enbart syftar fill att underlätta handel men sominte mofiveras med behovet av intemafionellt samarbete för bättre miljö- ochhälsoskydd, anför motionärema. Dessa hyser också farhågor för att enförskjutning av produktkontroilen från offentligrättsligt reglerade myndighetertill privata ackrediterade storföretagslaboratorier kommer att ske, med minskadoffentlig insyn i kontrollverksamheten som följd. De yrkar att skallge regeringen till känna att EG-anpassningen inte heller får leda tillförsvagningar i produktkontrollen och inte får ha fill följd attproduktkontrollen privatiseras. Somhar framgått av det föregående innebär den ena av de två metoder som fillämpasav EG för undanröjande av tekniska handelshinder att man överlåter åt deeuropeiska standardiseringsorganen att komplettera allmänt hållna säkerhetskravi EG-direktiven med tekniska specifikationer som utformas genom hänvisning tilleuropeiska standarder. Produkter som tillverkas enligt dessa standarder antasuppfylla säkerhetskraven. I direktiven anges hur det skall verifieras att enprodukt uppfyller kraven. Ambitionen är att begränsa de offentligrättsligainslagen i sådan provning och kontroll som görs innan produkterna förs ut påmarknaden. När en produkt har genomgått föreskriven provning och kontroll skallden kunna säljas fritt i övriga länder. Förnärvarande diskuteras inom EG utformningen av en policy för den tekniska provningen och kontrollen. har presenterat ett utkast till en policyförklaring. I detta utkast betonas viktenav att konsumenter, användare och offentliga organ har förtroende för de varor som introduceras på marknaden efter utförd provning och kontroll. Detta kräver i sin tur att det skapas filht fill provnings- och kontrollverksamheten, både när den bedrivs hos fristående provnings- och certifieringsorgan och när ..,,, den utförs i företagensegna laboratorier. Det framhålls att nationella 1988/89:UUl9ackrediteringssystem för provningslaboratorier finns etablerade eller är Bilaga6 under utveckling i åtta av medlemsländerna i EG. Bland andra förtroendeskapandeåtgärder nämns certifiering av kvalitetssystem och olika typer av jämförandeprovningar. I utkastet till rådsresolution heter det att rådet godkänner densamordnade utveckHngen av nationella ackrediteringssystem. Vidaresägs i resolutionsutkastet att rådet godkänner upprättandet av en europeiskorganisation för provning och kontroll som skall verka i nära anslutning tillstandardiseringsorganen. Rådet samtycker till att EFTA-ländema medverkar iorganisationen. Vid ett symposium som arrangerade i juni 1988uppnåddes enighet om behovet av en sådan europeisk infrastruktur för provnings-och kontrollområdet. Iproposition 1987/88:66 (s. 41) uttalades i fråga om produktkontrollförfa-randetbl.a. Beträffandeprovnings- och certifieringsprocedurer måste målet för och övrigaEFTA-länder vara att få till stånd arrangemang som ger möjlighet till ömsesidigaerkännanden av provnings- och certifieringsresultat med EG. När föreskrifternaär lika, bör en anpassning kunna ske förhållandevis enkelt. Om föreskrifternaär olika, kan handeln underlättas om ufiändska provningsresultat helt ellerdelvis godtas.