bet · GC01KU30 · 1988-12-31 00:00:00 — I åtta av dessa fall har härutöver riktats kritik mot invandrarverket för att verket inte övertagit ärendena när nu polismyndigheten ändå meddelat beslut. I 42 fall har regeringen avslagit överklagande av avvisningsbeslut. Med eft par undantag hade invandrarver ket infe övertagit ärendena i fråga. I 27 av avslagsbeslufen, vilka i allmänhet inte motiverats, framgår klart aft politiska skäl åberopats inför polismyndig- 68 het eller invandrarverket.I ett fiotal fall gällde invandrarverkets beslut aft 1988/89:KU30 infe övertaärendet under förutsättning av aft avvisning kunde ske till visst angivet landsom infe var sökandens hemland (tredje land). I två fall har regeringenmofiverat sina avslagsbesluf. I det ena fallet gjordes en trovärdighetsbedömningoch uttalades aft polismyndigheten infe varit skyldig att överlämna ärendettill invandrarverket eftersom def kunde antas aft klaganden vistats iett tredje land än han uppgeff. I def andra fallet angavs att polismyndighetenborde ha överlämnat ärendet till invandrarverket. ChristinaRogesfam har inför utskottet uppgett atf andelen ärenden som anmälts av polisentill invandrarverket tämligen varit av antaletutlänningsärenden. Av dessa har övertagits av invandrarverket ochen del har besvärsvägen ändrats. Någon uppgift om hur mänga av dessaasylsökande som till slut fått stanna i landet finns inte. Det finns inteheller möjlighet atf ur nuvarande statisfik hämta uppgift om antalet fall däravvisning skett till tredje land. Beträffande den försöksverksamhet som pågårvid utredningssluss för asylsökande kan dock sägas atf avdirekfavvisningarna sker till tredje land. som varit chef förinvandrarverkefs tillständsbyrå under större delen av den aktuella tiden haruppgett aft han aldrig hört talas om aft det skulle ha förekommit ett tryck motpolisen att avvisa fler utan éet har i stället från polismyndigheternas sidauttryckts missnöje med att invandrarverket tagit över för många ärenden. har inför utskottet pekat på att regeringen i ett flertal beslutrörande avvisning klart uttalat att polisen inte har att göra asylbedömning iegentlig mening. Utskottetsgranskning har inte gett vid handen att den praxis som JO kritiserat vad gällerde tvä aktuella avvisningsfallen skulle vara förankrad hos regeringen i någonform. I övrigt har granskningen i denna del infe gett anledning till någotuttalande från utskottets sida. Konsfitutionsufskotfethar vid flera fidigare fillfällen granskat regeringens åtgärder beträffandejämsfälldhefsfrågor, . Utskottet har vid årets granskning tagitupp regeringens vidtagna åtgärder för jämställdhet. I entill betänkandet fogad granskningspromemoria {bilaga A 13) har belysts vissagrundläggande författningsbestämmelser för jämställdhetsarbetet,jämsfälldhetsarbetefs organisation i , kvinnorepresentationeni beslutande församlingar och i statliga utredningar, fördelningen mellankvinnor och män inom olika lönekategorier i , handlingsprogramför jämställdhet i , jämsfälldhetspolifiken inför 90-faletsamt internationella överenskommelser rörande jämställdhet mellan kvinnor ochmän. 1betänkandet KU 1983/84:30 framhöll utskottet aft strävan att öka kvinnornas deltagande i t.ex. kommitté- och utredningsarbete måste fortsät ta. I betänkandet KU 1984/85:35 betonade utskottet mot bakgrund av 69 behovetatf öka kvinnorepresentationen på olika områden betydelsen av att 1988/89:KU30 defverkligen kom fill stånd sådana åtgärder som förutsatts i den nya jämställdhetsförordningen.Inriktningen mot förstärkt kvinnorepresentation måsteenligt utskottet också komma till uttryck i regeringens utnämningar i I samband med granskning uttalade utskottet atf def ärmycket angeläget atf kvinnorepresentationen på olika områden kan öka (KU1986/87:33). Regeringen beslutade om vissa skärpningar avreglerna i förordningen (1984:803, omtryckt 1986:1395) om jämställdhet i statligverksamhet. Dessa innebär en starkare markering av strävan efter en i huvudsakjämn könsfördelning när def gäller statliga uppdrag. En erinran omjämställdhefsförordningens föreskrifter har tagits in i kommittéförordningen(1976:119). Enligt regeringskansliefs interna rutiner skall fackdepartementenbereda ärenden om förordnanden i statliga styrelser, kommittéer och nämndergemensamt med . Den gemensamma beredningen gäller i de falldå styrelser, kommittéer och nämnder nyinrättas eller ombildas, i samband medny förordnandeperiod för flertalet ledamöter och i andra situationer därjämställdhefsintressef gör sig särskilt påmint. I 1988/budgetproposition har redovisatskönsfördelningen i 84 centrala styrelser och i samfligaregionala styrelser . För de centrala styrelsernas del gäller atfandelen kvinnor ökat från 1986 fill 1988. Beträffande de regionalastyrelserna kan nämnas att av ordförandena var kvinnor medanmotsvarande andel av ledamöter och ersättare var resp. . Av 1989 årskommittéberätfel-se framgår att andelen kvinnor i statliga kommittéer under detvå ökat från till . Andelen kvinnor bland ordförandenavar oförändrat medan andelen kvinnliga ledamöter ökatfrån fill och andelen kvinnliga sakkunniga ökat med tre procentfill . Inom sekreterargruppen har den största ökningen skett: från 25,6 %fill . Enligt propositionen om jämsfälldhetspolifiken inför90-falef bör när en plats i en statlig styrelse skall återbesättas en strävanvara aft den i första hand erbjuds det underrepresenterade könet. Målsättningenär att kvinnorepresentationen skall ha ökat fill och fillminst . I proposifionen uttalas att frågan om författningsreglering i dettahänseende bör prövas om inte andelen kvinnor i statliga styrelser m.m. uppgårtill . För atf uppnå de ställda målen har särskilda medelavsatts till projektverksamhet. Som nämnts har ställt sig bakomden målsättning om jämn fördelning och de förslag till åtgärder som regeringenlagt fram i propositionen om jämsfälldhetspolifiken inför. Utskottetkan konstatera aft andelen kvinnor både i stafiiga styrelser och statligautredningar fortsatt atf öka. Detta är i och för sig tillfredsställande.Enligt utskottet är det önskvärt atf ytterligare ansträngningar görs på dettaområde. Utskottet förutsätter således att effekterna av vidtagna åtgärdernoggrant följs upp och att ytterligare åtgärder vidtas för att uppnåmålsättningen. Utskottet behandlar i nästa avsnitt i detta betänkanderegeringens utnämningspolitik. I förteckningar upprättade inom statsrådsberedningen 70 redovisasutnämningar till vissa högre statstjänster {bilaga A 14). Härav 1988/89:KU30framgår att har av nio landshövdingeufnämningar endast en gällten kvinna. Av 20 utnämningar av generaldirektörer har endast två kvinnorutsetts. Övriga tio utnämningar avsåg i tre fall kvinnor.Speciellt när det gäller tjänster på mycket hög nivå som de nu aktuella är detsjälvfallet mycket angeläget att en mycket noggrann prövning sker avvederbörandes lämplighet för tjänsten. Utskottet är medvetet om aft en radfaktorer måste vägas in i bilden. Hit hör emellertid också jämställdhetsaspekterna.Dessa måste följakfiigen enligt utskottets mening i hög grad beaktas.Utskottets granskning har som framgått gett vid handen atf mycket fåkvinnor kommit ifråga vid utnämningar till högre tjänster. Detta förhållande ärfrån jämställdhefssynpunkt inte tillfredsställande. Utskottet förutsätterdärför atf regeringen fortlöpande ägnar hithörande frågor störstauppmärksamhet. Utskottet har vid flera tidigare granskningstillfällenbelyst jämställdheten inom . I granskningsbefänkandet KU1983/84:30 redovisades en undersökning som visade att kvinnornas andel avhandläggarna var . Undersökningen omfattade då inte de politisktsakkunniga. Fördelningen mellan kvinnor och män i denna grupp redovisades igranskningsbefänkandet KU 1985/86:25. Av de 80 polifiskt sakkunniga var då 36kvinnor. 14 av dessa kvinnor hade emellertid en lön som motsvarade lön ibiträdeskarriären medan samtliga män avlönades som handläggare. Utskottetkonstaterade aft något handlingsprogram för jämsfälldhefsfrågor iregeringskansliet ännu infe antagits och framhöll det angelägna i aft arbetetmed jämsfälldhefsfrågor i m.m. intensifierades. Sammauttalande gjordes påföljande år (KU 1986/87:33). Den nu företagna granskningen har bl.a; avsett andelenkvinnor inom de olika lönekategorierna i . Den 1 januari 1989var andelen kvinnor på chefslöneplanef mot . I defhögre lönefältet för handläggare, som närmast motsvaras av två fidigarelönefält var andelen kvinnor mot resp. år 1987.Det lägre lönefältet för handläggare, uppvisar under denna fid en ökning avandelen kvinnor till mot fidigare . Inom gruppen rättssakkunniga harandelen kvinnor ökat från fill medan andelen kvinnor bland övrigasakkunniga (ej politiskt sakkiinniga) ökat från fill . Beträffande de två lägsta lönekategorierna kan nämnas att antalet män istället ökat resp. . De här redovisade uppgifterna omfattarsamtliga anställda inom med undantag för polifisktsakkunniga, innehavare av militära tjänster samt kommitté-anställda. För del fastställdes efthandlingsprogram för jämställd het . Vissa ändringar genomfördes . Handlingsprogrammet är föremål för en översyn. Översynen skall klargöra de långsiktiga målen för jämställdhetsarbefet och även innefatta förslag fill strategi för genomförandet. För biträdes- och kontors- karriären anges i def nu gällande programmet att det är svårt att fastställa realistiska mål för ökad rekrytering av män inom området men att då rekrytering sker skall eftersträvas att öka andelen män. I programmet uttalas 71 också aftsärskild uppmärksamhet skall ägnas anställda på chefslöneplanef, 1988/89:KU30där åtgärder skall vidtas för aft antalet kvinnor skall öka. När det gällerhandläggare, inkl. rätfssakkunniga och övriga sakkunniga innehåller programmeten mer konkret målsättning. Det anges aft strävan skall vara atf under entreårsperiod med början /88 fä till stånd en balanseradfördelning mellan kvinnor och män. Strävan skall vara att det underrepresenteradekönet i varje lönefälf skall uppgå till , vilket är vedertagnanormer. Utskottet kan konstatera att om man bortser från deräftssakkunniga och övriga sakkunniga visar de ovan redovisade uppgifterna ifråga om fördelningen mellan kvinnor och män inom de olikahandläggarekategorierna atf något egentligt närmande till def uppsatta måletinfe skett, trots att mer än hälften av den angivna perioden nu passerat.Endast inom den lönekategori där andelen kvinnor redan tidigare var mer än hälftenhar def skett en ökning av antalet kvinnor. För det högre handläggarfälfefgäller att andelen kvinnor i stället minskat. Enligt utskottets mening är dennautveckling infe tillfredsställande. Utskottet förutsätter att ansträngningarnaaft nå def uppsatta målet, dvs. balanserad fördelning inom varje lönefält,intensifieras och att den beslutade översynen av handlingsprogrammet skallbidra fill detta. En mer positiv utveckling uppvisas emellerfid inom andrakategorier. Särskilt gäller detta för tjänster på chefslöneplanef och förrättssakkunnig-tjänsfer där antalet kvinnor ökat markant. Även bland övrigaicke polifiskt sakkunniga uppvisas en ökning av andelen kvinnor. En posifivutveckling från jämställdhefssynpunkt är också den 10-procenfiga ökningen av antaletmän inom den lägsta lönekategorin. Inom de båda sistnämnda grupperna närmar mansig en balanserad fördelning. När def gäller chefslöneplanef är def dockfortfarande långt fill en jämn fördelning mellan kvinnor och män. Utskottetförutsätter därför atf def vidtas ytterligare åtgärder för atf uppnå detta mål. I detta sammanhang vill utskottet peka på atf andralöneförmåner än löneplanslön har fördelats på eft sätt som kan vara negativtfrån jämställdhefssynpunkt. I enlighet med centrala löneavtal kan som ett ledi åtgärder motiverade av svårigheten aft rekrytera och behålla kvalificeradetjänstemän inom marknadskänsliga grupper utgå s.k. marknadslönetillägg i syfteatt vidmakthålla myndighetens kompetens. På bl.a. liknande grunder har dessutomfördelats s.k. selekfiva tillägg. För dessa tillägg gäller dock också bl.a. aftjämsfälldhetsaspekten skall beaktas. Inom hade de båda nämndatyperna av tillägg fördelats bland handläggarna så aft av dem somerhållit tilläggen var resp. kvinnor. Till detta kommer aft av de medel som under /88 utgått fill departementspersonal föruppdrag inom kommittéväsendet tillfallit kvinnor. Def är enligt utskoffefsmening angeläget aft jämsfälldhetsaspekferna inte heller förbises när detgäller ersättning som utgår vid sidan om eller utöver löneplanslönerna. Utöver def anförda har utskottet inte funnit anledningtill något uttalande i detta granskningsärende. 15.Regeringens utnämningspolitik /89:KU30 Under årets granskning har utskottet behandlat regeringensutnämningspolifik vad gäller vissa högre statstjänster såsom verkschefer,landshövdingar, chefer för svenska utlandsmyndigheter och vissa andra högrebefattningshavare. Inom ufskottet har dessutom påtalats atf vidtillsättningen av ett långfidsvi-kariat som departementsråd och chef förutbildningsdepartementets internationella sekretariat inte tillbörlig hänsyntagits fill synpunkter som förts fram av partsorganisafionerna. Frågan om regeringens utnämningspolifik har fidigare varitföremål för utskottets uppmärksamhet bl.a. vid de två senaste riksmötena (se KU1986/87:33 s. 66 och 1987/88:40 s. 57 ff.). Till grund för den nu genomfördagranskningen har legat förteckningar som upprättats inom statsrådsberedningenoch intagits i bilagda promemoria, bilaga A 14 A. Vidare har en offenfiigutfrågning ägt rum med statsminister , bilaga B 17. Enligt 11 kap. 9 § regeringsformen (RF) tillsätts tjänstvid förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen av regeringen eller avmyndighet som regeringen bestämmer. Beträffande verkschefer sker tillsättningenligt de instrukfioner som gäller för verken av regeringen. Vid tillsättningav statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsomförtjänst och skicklighet. Krav på svenskt medborgarskap ställs iregeringsformen beträffande bl.a. verkschefer. 14 kap. 3 § lagen (1976:600) omoffentlig anställning () hänvisas i fråga om saklig grund för tillsättningav stafiig tjänst fill vad som är föreskrivet i RF eller annan författning.Närmare föreskrifter om tjänstetillsättning ges vidare ianställningsförordningen (1965:601). Denna förordning ändrades (1985:334) då en ny 7 a § infördes med innebörd atf tillsättning skall ske pågrundval främst av skicklighet för arbetsuppgifterna i tjänsten, om det intefinns särskilda skäl för något annat. , som hösten 1985yttrade sig över proposition 1984/ 85:219 om den statliga personalpolitikenfill arbetsmarknadsutskottet, uttalade som sin mening aft 11 kap. 9 § infeformellt hindrar att man i framfiden lägger större vikt än tidigare vidkriteriet skicklighet. Utskottet ansåg dock aft en sådan ändring borde kommatill uttryck i . Mot bakgrund av detta uttalande genomfördes en ändring av 4kap. 3 § med innebörd atf bland de sakliga grunderna skall skicklighetensättas främst om def infe finns särskilda skäl för något annat (se prop.1985/86:116). Frågor rörande tillsättning av verkschefer behandlades äveni proposition 1986/87:99 om ledningen av den stafiiga förvaltningen. Förslagen grundade sig på verksledningskommifténs betänkande (SOU 1985:40) Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning. Regeringens förslag innebar bl.a. att verkschefer borde sökas i en bredare rekryteringsbas . Enligt civilministern borde regeringen utnyttja statsförvaltningens hela chefspofenfial som underlag men även därutöver sträva efter atf också se verksamheten utanför statsförvaltningen som möjliga rekryteringsområden. En viktig förutsättning var atf regeringen i fortsättningen kan koncentrera sina ansträngningar i tillsättningsfrågor fill myndigheternas högsta ledning. Verkschefer föreslås också kunna omflyttas till yj Propositionen godtogs på denna punkt av (KU 1988/89:KU301986/87:29). Av statsrådsberedningens förteckningar framgår attregeringen utnämnt åtta nya verkschefer sedan föregående års granskning.Därfill kommer en företagen utnämning då en ledamot av (m)utnämndes till chef för fortifikafionsförvaltningen. Utnämning av nyrikspolischef har också skett . Externa ambassadörsufnämningar harskett i fre fall. Eft pressråd och två kulturråd har också utnämnts. Av förteckningarnaframgår aft def utsetts 38 landshövdingar . Vad gäller tillsättningen av långtidsvikariat på tjänstsom departementsråd och chef för det internafionella sekretariatet vidutbildningsdepartementet hänvisas fill en redogörelse härför som lämnats avstatsrådsberedningen (underbilaga 2 fill bilaga A 14). Statsministern har, vid utfrågningen inför utskottet,framhållit att regeringen vid fillsäftningar av högre tjänster gör en mycketomsorgsfull prövning av vederbörandes lämplighet för tjänsten och självfalletiakttar de i regeringsformen uppställda kraven pä förtjänst och skicklighet.Def är som har eft övergripande ansvar förufnämningspoliti-ken. Även statssekreteraren i statsrådsberedningen har filluppgift aft särskilt bevaka dessa frågor. Utnämningsfrågor diskuterasfortlöpande vid regeringens s.k. lunchberedningar. Med hänsyn fill chefsfrågornas betydelse har regeringentagit initiativ fill särskilda chefsutbildningsprogram ochverkschefsseminarier. I samband med vikfigare utnämningar t.ex. avlandshövdingar förekommer ofta samråd med andra partiledare. Statsministern utfrågningen inför utskottet gett uttryck för den meningen att regeringenär beredd att medverka fill atf rekryteringsbasen vid utnämningar till högrestatstjänster blir bredare. Utskottet vill ånyo understryka vikfen av aft de iregeringsformen uppställda kraven på sakliga grunder såsom förf jänst ochskicklighet iakttas vid tjänstetillsättningar. Enligt utskottet är detvärdefullt atf regeringen är beredd atf medverka till att rekryteringsbasen vidtillsättning av högre statstjänster breddas. Utskottet vill understrykabetydelsen av de uttalanden som gjordes i samband med verksledningsreformen omaft även verksamheter utanför statsförvaltningen bör kunna vara lämpligarekryteringsområden. Vad gäller jämsfälldhetsaspekfer i tillsättningsärendenvill utskottet i sammanhanget hänvisa till vad som i denna fråga uttalatsunder def förra avsnittet i detta betänkande. Beträffande slutligen tillsättningen av ettlångtidsvikariat som departementsråd vid konstaterarutskottet att fillsättning-en föregåtts av eft ansökningsförfarande varvidsedvanlig prövning av meriter och lämplighet företagits. Den av utskottet företagna granskningen avutnämningsfrågor har inte gett anledning till något ytterligare uttalande frånutskottets sida. Utskottet har tagit upp till granskning regeringens ansvarför den rättspsyki atriska verksamheten i landet. lärendet finns två promemorior, bilagorna A 74 15 ochA 16. En utfrågning har hållits med förutvarande /89:KU30 socialministern (se bilaga B 2). Vid allvarliga våldsbrott liksom svåra sexualbrott och brottsom innefattar anläggande av brand förordnas i regel om rätfspsykiatriskundersökning av den misstänkte. Detta kan bero antingen på atf långastrafftider kommer i fråga eller på att gärningen som sådan kan uppfattas somsjukligt befingad. Även vid annan brottslighet kan undersökning vara mofiverad,om den misstänkte är föremål för psykiatrisk vård eller svårt missbrukaralkohol eller narkotika (se bl.a. SOU 1977:23 s. 284). Bestämmelser om rätfspsykiatrisk undersökning finns ilagen (1966:301) om rätfspsykiatrisk undersökning i brottmål och i kungörelsen(1966:613) angående fillämpningen av lagen. Beslut om rätfspsykiatrisk undersökning får meddelas avallmän domstol, om den misstänkte har erkänt gärningen eller övertygandebevisning förebragts atf han begått den och undersökningen kan antas fåbetydelse för bestämmande av brottspåföljd eller eljest för målets avgörande.Om rätten finner aft svårare straff än böter infe bör följa på brottet, fårundersökning beslutas endast om särskilda skäl föreligger. Rätfspsykiatriskundersökning är en förutsättning för atf rätfen som påföljd för brottet skallkunna förordna om överlämnande till sluten psykiatrisk vård eller vård ispecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Om den misstänkte är intagen försluten psykiatrisk vård eller är inskriven i specialsjukhus för psykisktutvecklingsstörda, är det dock tillräckligt med ett uttalande frånsocialstyrelsen aft def är uppenbart att den misstänkte kan beredas fortsattsådan vård. Rätfspsykiatrisk undersökning skall utföras av läkare vidrättspsykiatrisk klinik eller station eller annan läkare som socialstyrelsenutser. Undersökningen skall utföras med största möjliga skyndsamhet.Skriftligt ufiåtande över undersökningen skall avges fill rätten inom sexveckor från det beslut om undersökningen inkom till kliniken eller stationen.Socialstyrelsen får medge anstånd i den mån def är nödvändigt med hänsyn tillundersökningens särskilda beskaffenhet eller på grund av arbetsbelastningen påden klinik eller station till vilken undersökningen hör. I sistnämnda fall fårdock anstånd medges endast om undersökningen icke lämpligen kan flyttas fillannan klinik eller stafion eller utföras med anlitande av utomstående läkare. Omfattningen av rätfspsykiatrisk undersökning skall anpassasefter undersökningens syfte och undersökningsfallets beskaffenhet. Utlåtandetöver undersökningen bör skrivas så kort som fallet medger och bör ej belastasmed sådant som kan antas sakna betydelse för rätfens ställningstagande. Staten är med som chefsmyndighet huvudmanför def räftspsykiafriska undersökningsväsendet som omfattar räftspsykiafriska sta tioner och kliniker. Vid dessa utförs rättspsykiatriska undersökningar i brottmål, vid klinikerna av både häktade och icke häktade personer och vid stationerna av i regel icke häktade personer. Rättspsykiatriska kliniker finnsi (), , och . Rättspsykiatriska stationer finns i och . Genom sinnessjuklag infördes de första bestämmelsernaom obligatorisk sinnesundersökning. Tidigt uppstod väntetider för undersök- årsstrafflagsreform kunde strafflagberedningen sålun- 1988/89:KU30 da konstateraatf undersökningstiderna var alltför långa och att detta medförde onödigtlidande för de häktade (SOU 1942:59 s. 135). Aft förhållandena blev alltmerkrisartade framgår av betänkandet (SOU 1950:24) med förslag fill deträttspsykiatriska undersökningsväsendets organisation, promemorian (SOU1953:21) med förslag fill vissa åtgärder för att nedbringa väntetiderna vidsinnesundersökning i brottmål och betänkandet (SOU 1959:20) Deträftspsykiafriska undersökningsväsendets organisation. Även i betänkandet (SOU1977:23) Psykiskt störda lagöverträdare beskrivs bristerna iundersökningssystemet med de länga undersökningsfi-derna. Förhållandenauppmärksammades tidigt av JO. I ämbetsberätfelsen 1948 s. 126 återges enframställning från JO till regeringen om undanröjande av de missförhållandensom medförde dröjsmål med ufiåtanden rörande häktade. JO beskrev förhållandenasom oefterrättliga och att de omöjligen kunde få fortvara. JOansåg atf de åtgärder som hade vidtagits med anledning av hans framställninginfe var fillräckliga och gjorde därför nya framställningar (JO 1949 s. 201 och1952 s. 246). I den sistnämnda framställningen betecknade JO läget beträffandetilltalade på fri fot som alarmerande och uttalade aft missförhållandena måsteanses ha nått därhän aft verkliga kraftåtgärder synfes ofrånkomliga. År1961 återkom JO till regeringen med en framställning angående behovet avåtgärder. I framställningen uttalade JO att det fillbaka sågott som ständigt hade förelegat en mer eller mindre utpräglad krissituation päområdet och att def framstod som ett rättssäkerhefskrav av allra största viktaft missförhållandena möjligt avhjälptes. De åtgärder som tid efterannan hade vidtagits i detta syfte hade enligt JO fillfälligt medfört visslättnad men icke varit tillräckliga för att åstadkomma en genomgripandeförbättring på (JO 1962 s. 102). Iämbetsberätfelsen 1964 s. 82 uttalade JO åter kritik mot förhållandena ochanförde att de måste betecknas som helt oförenliga med elementärarättssäkerhefskrav.