bet · GC01SoU15 · 1988-12-31 00:00:00 — Utskottet hänvisade också till den aviseradetillsynsutredningen och menade att detta talade för att man inte borde inledaen särskild översyn av stadgan. Regeringen tillsatte en särskildtillsynsutredning. I direktiven till utredningen uttalas bl.a. att utredarenbör överväga om och i så fall hur tillsyn skall utformas såatt den i enlighet med hälso- och sjukvårdslagen omfattar all hälso- ochsjukvård. Vidare uttalas att utredaren i det sammanhanget bör se över reglernaför enskilda vårdinrättningar så att samma säkerhetskrav blir gällande fördessa som för den offentligt bedrivna vården. Vid sin senaste behandling av ett liknande motionsyrkandesom det nu aktuella (SoU 1987/88:16) konstaterade utskottet att den inleddatillsynsutredningen kommer att beröra även reglerna för enskilda vårdhem.Enligt utskottets mening fanns i avvaktan på resultatet av denna utredning inteskäl för att överväga något initiativ i frågan. Den då aktuellamotionen avstyrktes. Utskottet anser alltjämt att resultatet av tillsynsutredningensarbete bör avvaktas. Det finns därför enligt utskottet inte något skäl att förnärvarande överväga ett initiativ från sida i frågan. Motion So423(m) yrkande 4 avstyrks således. I motion 1988l89:So437 av () hemställs attriksdagen begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift att utredaförutsättningarna praktiskt och ekonomiskt att överföra primärvården på primärkommunalthuvudmannaskap. antog en särskild lag - lagen(1985:1089) om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område - somgjorde det möjligt för vissa,särskilt namngivna kommuner att inom ramen för det s.k. frikom- 1988/89:SoU15 munförsökets ram ta över driftansvaret för primärvården.Försöksverksamhet har sedermera kommit till stånd i och Gnosjökommuner. Försöksverksamheten skall pågå . beslutade om viss förlängning ochutvidgning av frikommunförsöket (prop. 1988/89:1, KU6, SoU2y, rskr. Genombeslutet möjliggörs även försök med ett gemensamt beslutsorgan för Jämtlandsläns landsting och kommun (kommundel) när det gäller bl.a.primärvård och socialtjänst. Genom beslut utvidgades möjligheternaför kommunerna att bedriva viss hälso- och sjukvård, dvs. primärvård, till attgälla alla i frikommunförsöket ingående kommuner. Utskottet konstaterar att det inom ramenför frikommunförsöket pågår olika försöksverksamheter när det gällerprimärvårdens organisation. Utskottet anser att erfarenheterna från dettaarbete bör avvaktas innan något initiativ övervägs från sida. Meddet anförda avstyrker utskottet motion So437 (m). Viss ändring i hälso- och sjukvårdslagen I motion 1988l89:So423 av m.fl. hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring i hälso- ochsjukvårdslagen att patienternas valfrihet stärks i enlighet med vad i motionenanförts (yrkande 6). Motionärerna anser att hälso- och sjukvårdslagenskravparagraf bör preciseras och kompletteras i fråga om rätten att väljavårdgivare och vårdform. Denna förändring bör ske skyndsamt. Utskottet har behandlatfrågor om ökad valfrihet i vården. Som framgått av den tidigare redovisningen(se ovan s. 9) har utskottet uttalat sitt stöd för den grundläggande principenatt all yrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård skall stå under offentliginsyn, tillsyn och kontroll. har emellertid framhållits att privatavårdinitiativ utgör ett viktigt alternativ och komplement till den offentligavården. Utskottet har i flera betänkanden ytterligare utvecklat sin syn idessa frågor (se bl.a. SoU 1984/85:28, 1985/86:16 och 1986/87:37). Ett liknande motionsyrkandeavstyrktes senast i det av godkända betänkandet SoU 1987/88:27 medhänvisning till denna principiella uppfattning. Utskottet hyser alltjämt sammauppfattning och finner inte anledning till något ändrat ställningstagande. MotionSo423 (m) avstyrks sålunda i nu aktuell del. I motion 1988l89:So440 av m.fl. (c)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts om fritt läkarval (yrkande 5). Motionärerna anför att fritt läkarvalmåste bli en verklighet för hela befolkning. Tillskott av offentligaoch privata läkartjänster måste därför i första hand gå till de områden som harsämst möjlighet att erbjuda fritt läkarval. I motion 1988l89:So458 av m.fl. (fp)hemställs att 1988/89:SoU15 hos regeringen begär förslag om införandeav ett husläkarsystem enligt de riktlinjer som framförs i motionen (yrkande 1).Motionärerna anför att det är angeläget att alla människor har en husläkare,dvs. en läkare med vilken de kan ha varaktiga kontakter. Människorna måste hamöjlighet att välja sin husläkare. I den mån man inte anser sig kunna finnanågon lämplig husläkare i det egna områdets primärvård bör man ha möjlighet attsöka sig till en läkare utanför den egna vårdcentralen. Var och en skall vararegistrerad hos en läkare inom primärvården eller hos en annan läkare. Detmåste enligt motionärerna finnas möjlighet att välja en specialistläkare somsin husläkare, och den som så önskar måste också kunna byta husläkare, Läkarebör vara skyldiga att om inte särskilda skäl föreligger ta emot de patientersom söker sig till henne eller honom. I betänkandet SoU 1984/85:28 om utvecklingslinjer förhälso- och sjukvården behandlade utskottet ett motionsyrkande som gälldevalfrihet i läkarval men även frågor om kontinuitet i vården, vård på likavillkor m.m. Utskottet framhöll därvid bl.a. den stora betydelsen av hembesöki primärvården och det utvecklingsarbete som inriktas mot att skapakontinuitet i kontakterna mellan vårdgivare och den enskilda patienten. Ävensamverkan mellan primärvård och andra vårdgivare framhölls. I betänkandet SoU 1987/88:27 (s. 7 f.) behandladeutskottet ett motionsyrkande om införandet av ett husläkarsystem. Utskotteterinrade därvid om de uttalanden som utskottet tidigare gjort. Utskottetkonstaterade att det fanns anledning att på nytt understryka vikten avutvecklingsarbete som syftar till att förbättra kontinuiteten i kontakternamellan å ena sidan läkare och annan vårdpersonal och å andra sidan den enskildapatienten. Utskottet var dock inte berett att förorda ett husläkarsystem av denföreslagna typen utan avstyrkte det då aktuella motionsyrkandet. har enligt vad utskottet erfaritgenomfört en enkät bland sjukvårdshuvudmännen för att söka utröna i vilkenutsträckning dessa tillämpar upptagningsområden för den öppna resp. slutnavården. De preliminära resultaten pekar på att det finns en stor variationmellan sjukvårdshuvudmännen, men att åtminstone hälften av dem tillåter attinvånarna väljer den vårdcentral och/eller det sjukhus som de önskar. Vissa avlandstingen har slopat upptagningsområden för öppen vård, andra för slutenvård. En tredje grupp har slopat upptagningsområden både när det gäller öppenoch sluten vård. Ett problem synes dock vara att kunskapen om den praxis somfaktiskt tillämpas av sjukvårdshuvudmännen inte är särskilt spridd. Utskottet gör följande bedömning. Utskottet konstaterar inledningsvis att det för hälso- ochsjukvården gäller en rad olika krav, där respekten för patientenssjälvbestämmande är ett. Ett annat väsentligt krav är kontinuitet i vården. Detmåste anses självklart att inte något av dessa krav på hälso- och sjukvårdenfår försummas och att avvägningar måste göras när olika krav kommer i konfliktmed varandra. Når det gäller frågorna om självbestämmande och särskiltmöjligheterna 1988/89:SoU15 att välja läkare har utskottet i det föregåendekunnat konstatera att upp emot hälften av sjukvårdshuvdmännen inte tillämparstrikta upptagningsområden utan tillåter invånarna att vända sig till densjukvårdsinrättning inom som de önskar. Utskottet vill dock uttalaatt det är angeläget att patienterna får kännedom om den möjlighet de har attvälja t.ex. vårdcentral. Denna fråga är emellertid enligt vad utskottet erfaritaktuell hos , varför utskottet inte anser det nödvändigt mednågot initiativ från sida när det gäller motion So440 (c). Utskottetavstyrker därmed det aktuella motionsyrkandet (yrkande 5). Utskottetåterkommer i ett senare avsnitt i detta betänkande till läkarförsörjningen ochtillgången på läkare i glesbygder. Utskottet har tidigare uttalat att det inte är berett attförorda införandet av ett husläkarsystem. Utskottet vidhåller denna uppfattningoch avstyrker därför motion So458 (fp) yrkande 1. I motion 1988l89:So458 av m.fl. (fp)hemställs att beslutar att för /90 anslå 200 milj.kr.för insatser mot köerna till gråstarrs-, höftleds- och kranskärlsoperationersamt strålbehandling av cancerpatienter (yrkande 3). Motionärerna anser attdet behövs ytterligare resurser för att köerna inom de nämnda vårdområdenaskall kunna kapas. beslutade (prop. 1986/87:114, SoU37, rskr. 340) att till bidrag för viss operationsverksamhet inom allmänsjukvård för /88 anvisa ett reservationsanslag av 70 milj.kr.Regeringen fastställde därefter de indikationer och krav som måste varauppfyllda för att ersättning skall utgå. Ersättningar till sjukvårdshuvudmännenför genomförda operationer har sedermera utbetalats. har i en särskild rapport gjort en slutligredovisning och uppföljning av effekterna av det särskilda bidraget tillsjukvårdshuvudmännen för att öka kapaciteten för vissa operationer. Denna harredovisats i PM 1988:34 Köer i sjukvården. I samband med det senaste s.k. överenskomparterna, dvs. staten och , att den särskilda ersättningentill vissa operationer skulle inordnas i den allmännasjukvårdsersättningen. De regler om prioritering och vårdplanering samtupptagningsområden som fastställdes för det särskilda bidraget enligt 1987 årsbeslut gäller därmed även . Utskottet gör följande bedömning. Utskottet erinrar inledningsvis om vad utskottet tidigareanfört om orsakerna till att köer kan uppkomma inom vården. Utskottet hardärvid pekat på att utvecklingen inom ett medicintekniskt område ibland skersnabbt och språngvis. Utskottet har även hänvisat till att nya behandlings- ochundersökningstekniker ibland leder till att nya patientkategorier kan komma i Härigenom ökar efterfrågan plötsligt och kan inte omgående 1988/89:SoU15 tillgodoses. Utskottet har därför ansett att vissa väntetider iprincip måste kunna godtas. Vissa väntetider är också ibland ofrånkomliga föratt sjukvårdens resurser skall kunna utnyttjas effektivt. Det finns dock enligt utskottet anledning att påtala attdet inte kan accepteras att människor skall behöva vänta långa tider påoperationer som skulle ge dem möjlighet att leva ett fullvärdigt ochsjälvständigt liv. Människor som behöver denna typ av operationer skall iprincip inte behöva vänta mer än den tid som behövs för en effektiv planeringav vården. Liksom tidigare vill utskottet framhålla att det primära ansvaretför att komma till rätta med sådana problem måste åvila sjukvårdshuvudmännenoch i någon mån sjukvårdsregionerna när det gäller den mera högspecialiseradevården. När beslutade om ett särskilt stimulansbidrag tillsjukvårdshuvudmännen betonades särskilt att det särskilda statsbidraget intefritog sjukvårdshuvudmännen från deras ansvar utan att det endast avsågs utgöraen stimulans för att påskynda en angelägen utveckling. Det framhölls attbidraget inte fick disponeras så att det ensidigt gynnade sjukvårdshuvudmänsom hade en otillräckligt utbyggd operationskapacitet. Statsbidraget har,enligt vad bl.a. utvisar, lett till stora insatserfrån sjukvårdshuvudmännens sida när det gällt att utöka operationskapaciteteninom angelägna områden. Som framgått av den tidigare redovisningen överenskomparterna inom ramen för det senaste att den särskildaersättningen till vissa operationer skulle inordnas i denallmänna sjukvårdsersättningen. I likhet med vad parterna då uttalade och äveni överensstämmelse med vad som anförs i den aktuella motionen finner utskottetdet angeläget att operationskapaciteten kan öka även fortsättningsvis ochbelastningen över landet utjämnas. Utskottet får här betona vikten av attsjukvårdshuvudmännen både enskilt och i samarbete vidtar åtgärder så att långaväntetider kan elimineras. Det krävs en god framförhållning och flexibilitetför att undvika att köer uppstår inom vården. Utskottet är emellertid inteberett att ställa sig bakom kraven i motion So458 (fp) att staten utöver denersättning som ingår i den allmänna sjukvårdsersättningen skall ta påsig ytterligare ansvar når det gäller köerna i vården. Utskottet förutsätteratt frågan åter kommer att tas upp till behandling i kommande förhandlingar omersättningar till sjukvårdshuvudmännen efter 1989. Med det anförda avstyrkerutskottet motion So458 (fp) yrkande 3. I motion l988l89:So423 av m.fl. (m) hemställsatt hos regeringen begär förslag till en sådan lag, i motionen kallad"vårdgaranti", som innebär att patienter som inte inom rimlig tid kanfå behandling inom det egna skall ha rätt till behandling inom ettannat landstingsområde eller hos privat vårdgivare på det egna landstingetsbekostnad (yrkande 2). Utskottet behandlade i betänkandet SoU 1986/87:37 ettmotionsyrkande av motsvarande innehåll som det nu aktuella. Utskottet uttalade (s. 7) att det i och mycket angeläget att åtgärder vidtas på många håll för att råda bot på de långa väntetider som i vissa fall råder inom vården. dock inteberett att göra avsteg från den grundläggande principen i hälso- 1988/89:SoU15och sjukvårdslagen att det är där patienten är bosatt som skallsvara för och tillhandahålla den vård som patienten behöver. Utskottet var inteberett att medverka till införandet av en allmän och lagfäst regel förpatienter att på det egna bekostnad få vård hos ett annatlandsting eller hos privat vårdgivare. Utskottet hänvisade i övrigt till förslageni propositionen om särskild ersättning till sjukvårdshuvudmännen för att öka operationskapaciteten.Det då aktuella motionsyrkandet avstyrktes. I betänkandet SoU 1987/88:22behandlade utskottet åter eti motionsyrkande om vårdgaranti. Utskotteterinrade därvid om sitt tidigare uttalande. Utskottet uttalade vidare att deti och för sig är önskvärt att en patient som inte i rimlig tid kan få vård inomdet egna kan erbjudas möjlighet till vård inom ett annat landstingeller på annat sätt. I det sammanhanget hänvisade utskottet till det avtal somträffats inom ramen för den senaste Dagmarövererenskommelsen om ökad samverkanmellan sjukvårdshuvudmännen beträffande vissa typer av operationer. Utskottetansåg det dock inte aktuellt att generellt göra avsteg från den grundläggandeprincipen att det är där en patient är bosatt som i första handskall svara för och tillhandahålla den vård som patienten behöver. Därmedavstyrkte utskottet det då aktuella motionsyrkandet. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort i denna fråga och finner inte skäl till något ändrat ställningstagande.Utskottet avstyrker därmed motion So423 (m) yrkande 2. Resurser inom hälso- och sjukvården och dessas fördelning Flera motioner under den allmänna motionstiden hartagit upp frågor om hälso- och sjukvårdens resurser och andra övergripandefrågor. Hemställans formulering i motionerna har avgjort till vilket utskottmotionen remitterats. Vissa frågor om sjukvårdens resurser har därförremitterats till socialförsäkrings- och finansutskotten medan andra sombehandlas i detta avsnitt har hänvisats till socialutskottet. I motion 1988l89:So440 av OlofJohansson m.fl. (c) hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts beträffande ökade resurser och rättvis fördelning förvård och omsorg (yrkande 1). Motionärerna anför bl.a. att hälso- och sjukvårdensamt omsorgen om de svaga i samhället måste ges en ökad andel av landetssamlade resurser. I samma motion hemställs vidare att beslutar somsin mening ge regeringen till känna vad som anförts beträffande åtgärder föratt sätta patienten i centrum för vården (yrkande 4). Motionärerna anför attkraven på effektivitet i sjukvården aldrig får gå så långt att de medmänskligavärdena tappas bort. I motionen tas upp frågor som berör "klinikfårdiga"patienter, medicinsk teknik och förtroendenämndernas betydelse när det gälleratt lösa problem utifrån patientens utgångspunkt. Vidare anförs atteffektiviteten i vården måste mätas med utgångspunkt från patientens situation. Sjukvårdensresurser har tidigare behandlats av utskottet i några betänkan- 1988/89:SoU15den. I betänkandet SoU 1987/88:27 hänvisade utskottet bl.a. till den redovisningsom fanns i (redovisar1987:15) om hälso- och sjukvårdens expansion och tillvissa uttalanden av socialministern i regeringens skrivelse om folkhälsansutveckling (skr. 1987/88:172). Utskottet uttalade vidare följande (s. 4): Hälso- och sjukvårdslagen har uppställt ett antal mål förhälso- och sjukvården - att den skall ges till alla på lika villkor, att den iökad utsträckning skall inriktas på att förebygga ohälsa, att den skall ha godkvalitet och hög säkerhet och att den skall präglas av lättillgänglighet,respekt för patientens medbestämmande och integritet m.m. Enligt utskottetsmening måste sjukvården tillförsäkras de resurser som krävs för attlagstiftningens intentioner om en god vård för alla på lika villkor skall kunnauppfyllas. Utskottet ansåg med hänvisning till det anförda att den dåaktuella motionen inte borde föranleda någon åtgärd från sida. I betänkandet 1988/89:SoU6 behandlade utskottet en motionom resurser och resursutnyttjande inom äldreomsorgen. Utskottet erinrade därvid(s. 44 f.) på nytt om vad som sägs i hälso- och sjukvårdslagensmålsättnings-paragraf. Det framhölls att det för andra områden somsocialtjänsten och omsorgerna om de psykiskt utvecklingsstörda finns liknande målsättningar.Utskottet förutsatte att vård- och socialtjånstområdena och därmed ävenäldreomsorgen skall tillförsäkras de resurser som krävs bl.a. för att gamlamänniskor skall få en trygg och värdig ålderdom. Årets budgetproposition innehåller ett längre avsnitt omutvecklingen inom hälso- och sjukvården. Av propositionen framgår att de totalakostnaderna för hälso- och sjukvården beräknas uppgå till ca 90miljarder kronor, vilket motsvarar av bruttonationalprodukten. De realaresurser som tillförts hälso- och sjukvården har enligtföredraganden ökat stadigt, även om ökningstakten avtagit något. I propositionen anförs vidare att hälso- och sjukvårdenvisar mycket omfattande struktur- och verksamhetsförändringar. Antaletvårdplatser för korttidsvård har enligt vad som redovisas i propositionenminskat med närmare en femtedel, vårdplatserna inom psykiatrin har närmasthalverats medan långtidssjukvården kontinuerligt kraftigt byggts ut fram tillår 1985 för att därefter minska något. Den öppna vården uttryckt som läkarbesökper invånare har ökat i begränsad omfattning. Dock har allmänläkarbesöken ökatmed medan besöken vid sjukhusanslutna mottagningar minskat något. Antaletpersoner som är verksamma inom hälso- och sjukvården har fördubblats mellanåren 1970 och 1988. från 222 000 till 440 000. Vad gäller den framtida utvecklingen anförs ipropositionen (bil. 7 s. 66) att kraven på utökade resurser i hälso- och sjukvården måste mötas med krav på att nuvarande resurser utnyttjas så effektivt som möjligt. Detta anses i första hand vara en fråga för sjukvårdshuvudmännen. anses dock statsmakterna ha ett ansvar för att följa och värdera resultaten i hälso- och sjukvården, för bl.a. olika patient- och befolkningsgrupper, samt ett ansvar för hur resurserna används. I propositionen anförs att hälso- och sjukvårdsberedningen avser att ägna struktur- och personalförsörjnings- 16 Utskottetgör följande bedömning. 1988/89:SoU 15 Utskottet delar givetvis den grundläggande uppfattningen imotion So440 (c) att de svaga i samhället på samma sätt som andra skall ha rätttill en god omsorg och en god hälso- och sjukvård. Utskottet erinrar på nytt omde uttalanden som finns i hälso- och sjukvårdslagens målparagraf och annansociallagstiftning samt de uttalanden som utskottet tidigare gjort i dennafråga. Vad gäller motionärernas krav på att patienten skall stå i centrum villutskottet erinra om de krav som finns i hälso- och sjukvårdslagen ochtillsynslagen på att man i vården skall visa respekt för patientens självbestämmandeoch integritet. Den enskilde måste alltid kunna känna förtroende för hälso-och sjukvården. Motionärerna tar upp problem med s.k klinikfärdigapatienter. Utskottet har i det nämnda betänkandet 1988/89:SoU6 betonatbetydelsen av en god samverkan mellan landsting och kommuner för att sjukvårdoch sociala insatser skall kunna dimensioneras så att de vårdbehövandesfaktiska behov kan tillgodoses. I ett kommande betänkande (1988/89:SoU16)återkommer utskottet till vissa frågor om kvaliteten i vården ochomvårdnadsarbetet. Där redovisas olika genomförda och pågående projekt hos . Vad avser motionens krav om en rättvis fördelning avresurserna kan också hänvisas till ett följande avsnitt om läkarförsörjningen. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort om sjukvårdens resurser. Utskottet har tidigare anfört (se bl.a.avsnittet om riktlinjer för hälso- och sjukvården ovan) att det ibland kanvara nödvändigt med strukturförändringar inom hälso- och sjukvården för atthälso- och sjukvårdens resurser skall kunna utnyttjas på ett effektivt sätt.Det bör betonas att samhället i ett framtidsperspektiv måste ha en högberedskap att möta ständigt växande krav och förutsättningar för hälso- ochsjukvården. Utskottet ser inte några motsättningar mellan vad somanförs i motion So440 (c) och vad utskottet här anfört. Därför ser inte hellerutskottet något behov av åtgärder från sida med anledning av denaktuella motionen. Motionen i aktuella delar avstyrks sålunda (yrkandena 1 och4). Andra motioner tar mot bakgrund av den ram som hälso- ochsjukvårdens resurser medger upp andra frågor av övergripande natur. Samtidigtberörs i dessa motioner olika etiska frågor. I motion 1988189: So525 av () hemställsatt hos regeringen begår initiativ för en etisk debatt om val- ochurvalsfrågor i sjukvården enligt vad som anförs i motionen. Utskottet är enigt med motionären om att det är viktigtatt få till stånd en debatt och därmed också öka medvetenheten om de etiska frågor som den snabba utvecklingen på det medicinska området ger upphov till. Utskottet har gett uttryck för en sådan uppfattning. Härkan hänvisas till de uttalanden som utskottet gjorde i betänkandet SoU 1984/ 85:4. Utskottet efterlyste där ett permanent medicinskt-etiskt organ där parlamentariker, sjukvårdsansvariga, forskare och teologer kunde samråda i medicinsk-etiska frågor och där grundläggande gemensamma värderingar j7 2 1988/89. Ett sådant organ har sedermera kommit till stånd genom 1988/89:SoU15 inrättandet av rådet för medicinsk-etiska frågor (regeringsbeslutden ). Rådet skall enligt regeringsbeslutet ta uppmedicinsk-etiska frågor ur ett mer övergripande perspektiv. Rådet skall strävaefter en helhetssyn på frågor som rör medicinsk forskning och behandling somkan anses känslig för den mänskliga integriteten eller påverka respekten förmänniskovärdet. Rådet har fått stor frihet att behandla de frågor man finnerviktiga. Frågor om människors lika värde och rätt till integritet har ansettsböra få stort utrymme i rådets arbete. Det har i direktiven till rådet betonatsatt den utveckling som sker på det hår området ofta har mycket långsiktiga verkningar.En viss förstärkning av rådet har gjorts. Även i andra sammanhang har utskottet (se t.ex. SoU1986/87:7 och SoU 1987/88:4) påtalat problemen med den snabba utvecklingen inommedicinens område och risken för att politikerna kan försåttas i en situationdå nya medicinska tekniker tas i bruk utan att har getts möjlighetatt lägga fast de vägledande principerna. Utskottet anser det värdefullt att rådet förmedicinsk-etiska frågor arbetar för att bredda debatten i dessa fiågor.Utskottet vill erinra om de råd för etiska frågor som också finns inom bl.a.socialstyrelsen och . Utskottet finner inte skäl tillnågot initiativ från sida med anledning av motion So525 (c).Motionen avstyrks därför. I motion 1988l89:So424 av m.fl. (mp)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om behovet av förslag till åtgärder för värdig vård.Motionärerna tar upp ett stort antal frågor som gäller vården.