bet · GC01KU30 · 1988-12-31 00:00:00 — : Skulle du som åklagare anse att du, motbakgrund av de två grunder som jag har redovisat, skulle kunna vända dig tingsrätt med begäran om att få telefonavlyssning av en person? : Jag vill inte gärna uttala mig omhypotetiska fall. Jag vill inte göra något uttalande. : Inget svar är väl också ett svar. Jag haremellertid en fråga till. Man avlyssnade ju ändå Baresic. Telefonavlyssningenkom ju de facto till stånd. Fick du som förundersökningsledare del avutskrifterna från den här verkställda telefonavlyssningen? K GSvensson: Nej. Bilaga B 4 : Ar mte det litet märkligt? Dufick reda pa att telefonavlyssningen ägde rum. Brukar man då inte delgeåklagaren, förundersökningsledaren, material i sammanhanget? : Det påstods i tidningarna atttelefonkontrollen till anstalten började , nej vänta , den 3 mars.Då var väl situationen den att jag inte stod som förundersökningsledare, utanjag hade RÅ:s förordnande att följa utredningen för att när det blir aktuelltöverta ledningen av förundersökningen. var således min rollenbart iakttagarens. Dessutom var det så att det varklart att vi skulle ha ett delat förundersökningsledarskap. Jag uppfattade detväl inte som egendomligt att jag inte fick besked om sådant. Jag hörde överhuvud taget ingenting om vilket resultat det blev ay den telefonkontroll som,enligt vad jag förstår, höll på därute. : Får jag då fråga: Vet du om någon åklagarenågonsin har fått del av de här utskrifterna? : Om jag har förstått dig rätt så förvarnadeP-G Näss dig om att den här framställningen om avlyssning skullekomma från polisen. Min fundering är då om det redan så tidigt fanns sådanamissförhållanden mellan er som på olika sätt var inblandade i utredningen attni var osams redan då. Sedan vill jag också säga att enligtmin minnesbild så var det kriminalinspektören som ringde mig till bostaden. Jaghade således ingen kontakt med P-G Näss, förrän jag ringde honom efter det attjag hade tagit del av beslutet och fattat det här beslutet. : Jag frågar därför att du sade att ni omgåendefick ett intryck av att det bara var stöd för polissidan och inte stöd för er.Varför försökte man då inte snabbt göra någonting åt det, i stället för attlåta det gå? : Min roll var till en början iakttagarens.Det gjorde att jag inte kunde göra annat än att gå omkring på de olikaenheterna inom Kronobergskvarteret som sysslade med det här och försökaunderrätta mig om vad som hände. Jag tror att jag sade att det tämligen omgående blev klartatt samarbetet inte fungerade. Jag menar då inte exakt , utan det varså att säga en glidande skala . Jag kan säga att under senarehälften av mars stod det fullständigt klart för oss att åklagarsidan var sattpå undantag. Genom att vi inte fick ett förordnande som förundersökningsledareredan från början så kom vi så att säga i bakvatten på en gång. : Du redovisade dessa indikationerom avlyssningen för . Det var ju ytterst sensationella uppgifter.Det har upprepats här. Ändå kan du inte komma ihåg Zeimesreaktion. Var det så att han lade locket på, eller? K GSvensson: Ja, jag vet inte om det var sensationella uppgifter. Jag hade 1988/89:KU30 intesensationella uppgifter att komma med, utan saken var i så fall Bilaga B 4 sensationellom det skulle finnas anledning att avlyssna en åklagare. förmodarjag, reagerade på samma sätt som jag, nämligen att man sköt detta ifrån sig.Vi kunde inte ens i vår vildaste fantasi tänka oss att det kunde vara på det härsättet. Därför kan han förmodligen ha reagerat på samma sätt, att han skötdetta ifrån sig såsom att det var strängt taget omöjligt att det kunde existera.Jag kommer tyvärr inte ihåg hur resonemanget fördes vid det tillfället.Men jag vet i alla fall att jag pratade med om detta så : Jag har endast en fråga kvar , ochden gäller avlyssningarna. Du har uttalat dig litet diffust om dem - indikationerosv. Men ni hade inga belägg för det. sade du attom ni hade gått till någon och sagt att det här förekommer så hade ni inteblivit trodda. Du sade också att det var knappt att ni trodde det själva. I detuttalandet måste väl ligga ett konstaterande av att ni själva trodde att ni varavlyssnade? Det var inte bara några vaga misstankar, utan ni trodde att ni varavlyssnade. : Jag vill inte uttrycka det så starkt som attvi trodde det. Det jag vill säga rent faktiskt är att det förekom indikationerunder . Det gör att jag nog inte kan säga mycket annat än att detfanns indikationer och att vi hade svårt att acceptera en tanke på att detverkligen kunde var sant. Det var det jag ville säga. : Får jag bara upprepa här att jagskrev ned ordagrant vad du sade: "Det var knappt att vi trodde detsjälva." Såsom jag uppfattar ett sådant uttalande ligger det en ganskastark tro bakom. : Jag kanske uttryckte mig litet illa. Men mankan inte heller gradera styrkan i vad vi trodde under olika perioder. Det gårbara inte. : har alla som begärt ordet frågat. Jagvill bara för klarhets skull, eftersom vi granskar regeringen, ställa en frågabeträffande avlyssningen. Fanns det några indikationer som kunde peka mot attregeringen hade beordrat avlyssningen? 1988/89:KU30Bilaga B 5 Offentlig utfrågning av länspolismästare angåendefortsatt granskning av regeringens åtgärder med anledning av mordet på OlofPalme : Vi återupptar förhandlingarna ochfortsätter utfrågningen. Jag vill understryka vad jag har sagt tidigare, att viredan nu har ett omfattande material till vårt förfogande som finns i det 600sidor långa utkastet till betänkande. Det är inte vår avsikt att göra någonrepris på sommarens föreställning, utan vår avsikt är att, sedan vi fått ta delav olika förundersökningar, lösa vissa problem. har öppnat enmöjlighet att genom dessa öppna utfrågningar samla in sakupplysningar till stödför våra senare överläggningar. Jag har inledningsvis sagt att en av de punkter dettagäller är regeringens eventuella befattning med eller kännedom om denelektroniska avlyssning, s.k. buggning, som förekommit efter mordetpå och enligt uppgift fram . Det är framför alltom detta vi vill fråga P-G Näss, som jag nu hälsar hjärtligt välkommen tilloss. Jag vill fråga dig om vi kan övergå tillfrågestunden eller om du har något att säga inledningsvis. P-G Näss: Jag skulle nog vilja göra en kortaresammanfattning av bakgrunden och händelseutvecklingen rörande de saker jagförstår utskottet är intresserat av. Jag vill till en början anmärka detförhållandet att jag delgivits misstanke för brott i detta sammanhang.Chefsåklagare har ålagt mig tystnadsplikt rörande vad som förekommitunder förundersökningen. Jag har ändå tolkat roll så,att utskottet är berättigat att både ställa frågor och få besked av mig rörandeden del som utskottet har att granska, nämligen regeringens eventuellainblandning. Men det gör å andra sidan, med hänsyn till att det pågår enutredning där jag är misstänkt, att jag kanske i övriga hänseenden kommer attavböja att svara på ett antal frågor. Efter den principiella inledningen vill jag någotrekapitulera en sak som det i och för sig har förekommit många uppgifter om. Det gäller de förhållanden som rådde efter mordet och . Det var ju en utomordentligt turbulent tid. Det var stora påfrestningar på samhället på alla håll och kanter. I mångt och mycket kom detta att fokuseras på polisen. Bl.a. hade man att organisera en verksamhet som syftade till få tag på gärningsmannen. Framför allt var det dock omfattande säkerhetspro blem som låg i . Man visste inte om det var en enskild händelse, 57 om detfanns någonting bakom, om det fanns spridningseffekter. Det skulle 1988/89:KU30bli en begravning som man visste att ett stort antal framträdande statsmänBilaga B 5 skulle komma till och besöka . Detta gjorde att varoerhört pressad. Det fanns många aspekter på vad som skulle ske. Hans Holmérgreppade tag i allt detta och försökte även få ihop det hela till enutredningsstyrka och hålla kontroll över säkerhetsaspekterna i detta sammanhang. greppade emellertid inte bara om detta, utanhan, som jag uppfattade det i varje fall, passade också på tillfället attförsöka utvidga sin egen maktsfär i en ganska ovanlig utsträckning. Det varhelt klart från början att han hade regeringens stöd för alla åtgärder somkunde vara aktuella. Det framkom inte minst av att justitieministern måndagenden kontaktade förre rikspolischefen och framförde att det frånHolmérs sida hade riktats klagomål mot säkerhetsavdelningen för att man intehade ställt upp 100-procentigt på de önskemål haft. Det resulterade iatt man hade sammanträde mellan , rikspolischefen och avdelningschefenHjälmroth . Då förklarade man att avsikten ingalundavar att på något sätt hindra utredningen, utan man skulle tvärtom göra allt föratt underlätta den. Men det var naturligtvis initialt litet svårigheter att fåi gång, få ut och få fram alla handlingar som var efterfrågade och aktuella.Detta lät sig nöjas med, trodde man. kallades rikspolischefen till ettsammanträde hos justitieministern. Då hade ånyo anfört klagomål. Det gjordesdå klart av justitieministern att man övervägde att ställa säkerhetsavdelningeni dess helhet under ledning. Det gjordes också klart att det fannsen beslutsmässig regering som satt och väntade på utgången av samtalet mellanjustitieministern och rikspolischefen. Jag vet inte vilka skäl kundeåberopa som ledde till att det inte blev på det sättet att säkerhetsavdelningenställdes under . Förmodligen var det det orimliga i att en lokalmyndighet, i detta fall , skulle ta befälet över enriksomfattande verksamhet. Det måste vara det skälet som ytterst blevavgörande. Det resulterade emellertid i att de redan tidigare klara direktivsom givits förstärktes ytterligare till alla vårabefattningshavare: här var bara fråga om en sak, att ställa pådet som begärdes från rörande mordet. Detta var detgivna här, utan hänsynstagande till övriga sekretessförhållanden och annat. I praktiken ställdes delar av säkerhetsavdelningen - bl.a.terorristroteln och de som direkt arbetade med den typen av ärenden - underspaningsledningen. Vi byråchefer fick också samma besked, och vi hade då attpå alla sätt agera i sammanhanget. då bl.a. regeringen med hänvisningtill risken för rikets säkerhet hade beslutat om telefonkontroll på Täbyanstalten, kom också jag fram till att det ju kunde finnas ett antal aspekter just på fråganom rikets säkerhet i samband med den här utredningen. Därför vände jag mig till , strax efter ett ledningsmöte. Jag ville då tala med honom och höra efter om frågan om elektronisk avlyssning kunde komma att bli aktualiserad. påpekade ocksåatt läget var sådant att jag ansåg att regeringen borde 1988/89:KU30vidtalas för att vi skulle få ett principiellt ställningstagande i dennafråga. Bilaga B 5 uppfattning var då att det inte skulle vara någonhänvändelse till regeringen. Han ansåg att man fick ta ställning till frågan omden skulle bli aktuell. Jag lät emellertid inte nöja mig med detta, utan jag vändemig till , som då var regeringens representant ispaningsledningen, och tog upp den här problematiken med honom. Bergenstrandlovade att undersöka saken och därefter återkomma. Jag fick sedan besked - jag har tidigare när jagtillfrågades under förundersökningen sagt att jag inte vet om detta besked komifrån eller ifrån . Jag har gjort mitt ytterstaför att rekonstruera mina minnesbilder. Jag är ganska övertygad om attdet besked som jag fick kom från . Beskedet gick ut på attJohan , som då var rättschef vid , hade tillfrågats angåendedet förhållandet att frågan om elektronisk avlyssning kunde komma attaktualiseras under utredningens gång, och hur såg man nu på detta? Enligt vadjag har fått besked om har den frågan ställts av till dåvarandejustitieminister som då skulle ha svarat: Ja, ja, det är bra, men jaghar inte hört någonting. Anledningen till att jag nu lägger redovisningen av dettai Bergenstrands mun är att det inte finns det viktiga momentet med att dettaåterger någonting som har hänt. Det är inte en beskrivning av omatt justitieministern sagt så till honom, utan det är alltså ett återberättandesom sker, vilket gör mig övertygad om att det är som lämnademig beskedet. Jag hade sedan telefonkontakt med . Jag harträffat honom relativt sällan, vi har kanske bara talats vid i telefon någragånger under de år han var verksam. Anledningen till att han sökte mig varfrågan om det skulle upprättas någon promemoria rörande nödrätten i ett lägesom detta, den konstitutionella nödrätten. Jag förklarade att det inte längrefanns något intresse, eftersom jag ansåg att det besked jag hade fått varvägledning nog. Det var det tysta medgivandet som redan förelåg. Jag gick tillbaka till och redovisade detta. Jagundrade om det inte var bra att jag ändå vände mig till regeringen och fick dethär beskedet. Men han var inte alls nöjd över detta, och han markerade ettvisst missnöje med att jag hade gjort på det här sättet. Jag vill nu hoppa fram litet grand i händelseförloppet.Under våren och sommaren var jag delvis aktiv i förundersökningen, men framförallt hade jag ett antal andra uppdrag som jag var tvungen att genomföra. Jaggick på semester och när jag kom tillbaka fickjag besked av mitt folk att det nu var PKK-spåret som gällde. Det var det somskulle drivas. Spaningarna skulle inriktas på PKK-spåret, och vi skulleengageras mycket i den här utredningen. - jag kan inte säga nu omdet var närmare den 10 eller närmare den 15 - ville tala med mig. Jag gick ner till honom i , och vi begav oss in i det inre rummet. Jag tror inte att det fanns någon annan där, möjligen dåvarande polisöverintendenten Wranghult,men det törs jag inte säga. förklarade att det var PKK 1988/89:KU30 somgällde, och att det dessutom skulle företas elektronisk avlyssning. Bilaga B 5Vidare sade han att min roll i det hela skulle vara två saker. Dels skulle jagtill dem som ställde frågor rörande detta vidarebefordra beskedet att det varall right med den här avlyssningen, dels ville han att jag skulle försökaåtgärda ett problem på ett av de ställen som han ville ha avlyssnat. När jaghörde detta var naturligtvis min första tanke: Har sanktionen nu kommit frånregeringen? Var sanktionen att det var okej att göra detta i mordutredningen,eller var det en sanktion av bedömningen att det förelåg en hotsituation,vilket ju var ostridigt? Jag frågade då om det var klart. Ja, svaradehan, det är det. Det var det besked som jag fick. När jag kom tillbaka undrade några befattningshavare omdet skulle företas elektronisk avlyssning. Jag verifierade detta, eftersom jaggenom beskedet av hade fått den uppfattningen att detta var så att sägabegynnelsen av en verksamhet. Sedermera har jag genom tidningsuppgifter-jag vetinte vilket riktighet de äger och förundersökningen förfogar jag inte över -fått veta att detta tydligen hade börjat tidigare. frågar man sig naturligtvis hur det kommer sig att jagaccepterar ett sådant här besked från . Utskottet har ju haftmöjlighet att se agera i den här salen. Han kan emellanåt varaganska både bestämd och ordknapp. Jag har inte haft några större problem medrelationerna till , men efter många års verksamhet i närheten avhöga chefer har jag lärt mig att det i vissa lägen inte är lämpligt att ställafrågor eller komma med kompletteringar. Saken är då avgjord och tåget skall gå.Det är bara att köra. Sådan var situationen, och mot bakgrund av tidigarebesked som jag fått kände jag ingen större tveksamhet att agera vidare efter delinjer som uttryckt önskemål om. Avlyssningen fortsatte under en . Det finnsju inte någon anledning att gå in på själva hotbilden och sådant som kom fram,eftersom jag anser det vara förundersökningsbitar. Efter det attförundersökningen avslutades underrättade jag om det härförhållandet. Han hade då lämnat spaningsledningen, men jag fann det naturligtatt det var honom jag skulle informera, eftersom jag upplevde det som om hanaldrig lämnat mordutredningen eller kontakterna med regeringen i samband meddenna eller PKK-spåret över huvud taget. Verifikationen på att jag hade gjort en riktig bedömningframkom här när själv sade att han agerat bollplank när detgäller Kegö och Barrhng. skickade besked till mig via SuneSandström om vad som borde utredas, och det har också framkommit indikationerpå att han varit aktiv . När jag sedan drogs in i i somraskunde jag aldrig begripa hur det kom sig att jag blev utpekad på ett sådantsätt som jag blev. Jag begrep inte uppgifterna om stoppet i utredningen och attjag skulle ha hindrat denna. Jag kunde för mitt liv inte förstå vad sakengällde. Detta ledde till att när uppgifterna om att det skulle ha förekommit enolovlig avlyssning började komma , så funderade jag över vaddetta kunde vara för någonting. Jagkallades sedan till ett förberedande samtal med chefsåklagare 60 son, undervilket även överåklagare var närvarande. De ville då ha 1988/89:KU30min bakgrundsteckning av förhållandena. Jag sade till dem att innan de gickBilaga B 5 in och började rycka och riva i säkerhetsavdelningen och kanskeförstöra en massa saker, borde de tala med , eftersom de av honomkunde få de besked som gällde. De hade då redan börjat höra ett antal personerpå säkerhetsavdelningen. Vidare sade jag att det fanns risk för att de skullehamna helt snett, därför att det kunde inte vara riktigt att börja i den änden,eftersom de i det här läget måste gå på den som satt i toppen av utredningen. Jag tog senare del av tidningsuppgifter som tydde på attHolmér skulle göra en uppvaktning hos riksåklagaren. Det antyddes att avsiktenvar att han då skulle framlägga synpunkter om att detta hade att göra medrikets säkerhet. Det var ju bra, tänkte jag, då kommer det här att ut.Som bekant blev det emellertid inte så, utan när hördes framkom dennågot för mig chockartade uppgiften att det var han själv som beslutat omdetta. Det rådde i och för sig fortfarande en hotsituation, men jag hade ändockinför ett antal befattningshavare vid säkerhetsavdelningen låtit framskymta attdet här skedde med sanktion. Mot den bakgrunden kände jag mig inte särskilt vältill mods. Å andra sidan började jag nu att begripa varför det varjag som helt plötsligt blev den utpekade i . Påståendet omstoppet i utredningen och att jag hindrade denna har uppenbarligen sin grund idet förhållandet att jag , när Kegö och Barrling kom till migoch begärde att vi skulle sätta i gång med elektronisk avlyssning av kurdernaigen, sade att det inte fanns några förutsättningar, eftersom det inteexisterade någon hotbild och ingenting i övrigt som stämde in, så därför blevdet ingenting av med detta. Detta upprepades ett antal gånger, men jag sadebestämt nej. Tydligen är det på det sättet att jag har stoppatutredningen genom att icke ställa upp med elektronisk avlyssning. Det var detsom utgjorde hindret och som gjorde mig till en bromskloss som måste bort. Motden bakgrunden är det naturligtvis klart att man ställer sig litet frågande. Idet ena läget sägs att man gör för mycket, och i det andra att man tydligen görför litet. Frågan är bara vad som är den riktiga avvägningen här. Jag haruppenbarligen inte träffat rätt i det sammanhanget. I samband med att jag hördes som misstänkt avchefsåklagare tog jag upp förhållandet att justitieministern ändåhade lämnat det här beskedet. , som tidigare tjänstgjort idepartementet, sade då: Ja, det kan mycket väl hända att har sagtnågonting så dumt, men det spelar ingen roll, därför att sådant kan interegeringen förfoga över. Detta tyckte jag var egendomligt. Med hänsyn tillföreliggande omständigheter -det gällde mordet på statsministern och att överhuvud taget kanske komma fram till en lösning på någonting som allaeftertraktade - vore det väl egendomligt om regeringen inte skulle kunna få densaken prövad och få det accepterat att gå så långt i ett sådant läge. sade att detta hade ingen som helst betydelse i sammanhanget. P-G Näss: Av en händelse gick ju ut i går ochpekade på utredningen och förklarade att det skulle bli åtal. Förövrigt gjorde min ,, hustru enreflexion när hon i en tidning såg att jag var den ende som pekade ut /89: KU30 regeringen:"Begriper du inte att du har beställt ett åtal mot dig genom Bilaga B 5 "Jag sade att må så vara, men å andra sidan har ju ett åtal den fördelen att det dåblir fråga om ett brottmål med vittnesförhör. Det blir fråga om vittnesförhörmed de två som skall höras här efter mig. De skall då höras under ed,och det är naturligtvis viktigt att deras uppgifter inte avviker alltför mycketfrån vad de kommer att säga inför . Jag kan väl också nämna avslutningsvis att när det segladeupp i tidningarna att vi skulle höras, blev jag kontaktad av . Hansade att han hade väldigt dåliga minnesbilder av det hela och ville att vi ommöjligt skulle träffas och diskutera det hela. Jag sade att jag ansåg att detinte var lämpligt, utan jag hade ett minne av det. Han menade då på att detkanske skulle väcka någonting till liv hos honom när jag berättade vad jag harvarit med om, men jag avböjde. träffadejag på en poliskonferens, och han sade också att han hadeganska dåliga minnesbilder - vad var det egentligen som hände? Jag sade dåsamma sak till honom: Jag vill inte diskutera den här saken, jag tycker att viskall ta det i . Och det har gjorts . : Där är vi , ja. Då börjar viutfrågningen. Jag lämnar först ordet till . : och en kvart innan du komtill utskottet har vi pratat mycket om buggning och telefonavlyssning,okonventionell spaning och liknande. Jag skulle kunna tro att det finns mångamänniskor som sitter och lyssnar på det här programmet, som skulle vilja vetamera om vad det här egentligen är för någonting. Du är ju expert på området.Skulle du kunna beskriva hur buggning kan gå till? P-G Näss: Ja, om det vore så att jag vore expert påområdet så skulle jag naturligtvis kunna göra det, men jag behärskar inte dennateknik. Jag sitter över huvud taget inte på den del av avdelningen som kandetta. Jag vet ungefär lika mycket som den som läser en sedvanlig spionroman.Det gäller att anbringa mikrofoner och få över ljud - det är egentligen alltjag kan om detta. : Så P-G Näss som har varit operativchef på , vet alltså inte vad buggning är? P-G Näss: Jo, vad en buggning är vet jag, men att ge migin på en längre teknisk beskrivning av hur man går till väga klarar jag inte. : Det tänkte jag väl inte heller, men dukanske kan berätta för oss vad du vet om vad buggning är och hur man användersig av den? P-G Näss: Vad det gäller är ju att man skall försöka fåtillgång till informationer som man på annat sätt, med andra hjälpmedel, inte får fram. Som det beskrivits för mig vid besök utomlands är det en metod som är i vissa delar positiv, i vissa delar negativ. Den kan vara positiv på det sättet,om man har en helt säker lokal som man disponerar dit man kan få in helst två ,_ personersom skall ha ett samtal. Då blir det nämligen ingen tvekan om vem 1988/89:KU30 som är vem och vem som säger vad, utan då kan man så att säga fåeffekt. Bilaga B 5 Redan det förhållandet att det blir fråga om ställen därflera finns gör att det hela kommer i ett betydligt sämre läge. Och oftast gerdet alltså inte något som helst bra resultat- man får brottstycken av samtal,som kan tolkas än si, än så. Man har inte någon större effekt utav detta. De länder som använder det - jag tror är det endaland som inte gör det - säger att det ändå är ett väldigt bra hjälpmedel -framför allt då i det första av de omnämnda lägena - genom att möjligheten dåfinns att man får del av förtroliga samtal på ett sätt som man aldrig klararannars. Vad som naturligtvis för vår spaningsverksamhet har variten frustration , vilket gör att man har diskuterat de här frågorna,är det förhållandet att vi kan vara med till dess att de två personerna som detär fråga om försvinner in i ett rum, men då är vi borta. Och regelmässigt ärdet ju där man avhandlar de viktigaste bitarna. De olika metoderna vill jag inte gå in på, men det finnsen uppsjö. Jag tror att alla som har sett någon form av agentfilmer har settvad som kan bjudas i sammanhanget. Det är väl bara det att tekniken kanskeligger så pass långt fram att den inte är allmänneligen tillgänglig.