bet · GC01SoU7 · 1988-12-31 00:00:00 — Det harvi hört P. O. redogöra för. Det blev ju senare också expertgruppens ståndpunkt. LarsFriberg påpekar också att om användningen inte redan var så utbredd, skulle dettroligen vara svårt att introducera amalgam som tandlagningsmaterial . Detskulle utsättas för en mycket sträng toxikologisk granskning. Det är denstränga toxikologiska granskningen vi efterlyser när det gäller de nyaalternativen. Fortsättningsvis säger emellertid att han är kritiskmot den överdrivna debatten om amalgam i massmedia och i böcker. Vissa personertycks skylla så gott som alla symtom och sjukdomar på amalgamet i våra tänder.I ett sådant debattklimat är det nästan omöjligt att föra ut sakliginformation. Framförda hypoteser om att kvicksilvret från amalgamet skulleorsaka t.ex. folksjukdomar som cancer, hjärt- och kärlsjukdomar,ledgångsreumatism och mentalsjukdomar är inte särskilt välgrundade, säger i en intervju år 1986.1 samband med ' de kontakter jag fortlöpandehar med honom i och med att han arbetar med vårt forskningsprogram har jagsenare frågat honom om han anser att han står för detta uttalande.Det besvarade han jakande. LeifAringer: Jag skall börja mitt anförande med att redovisa litet mera i detaljden yrkesmässiga exponeringssituationen när det gäller kvicksilver. (Bildervisas under hela anförandet.) Jagkommer att ta upp halter av kvicksilver i luft och i urin. Det finns dock flera mätmetoder. Man kan t.ex.. också mäta i blod. För att inte tynga framställningen med alltför mycket siffror och för att ta ett mått där vi har , stor erfarenhet har jagvalt urinmåttet. Urinmåttet har också den fördelen 1988/89:SoU7 framförblodmåttet att det inte störs av kvicksilver sorn vi får i oss via dieten. Bilaga Det avspeglar också en exponering under litet , rnedanblodmåttet mera talar om den senaste tidens exponering. Vihar, som tidigare nämnts, två viktiga yrkesgrupper som har en yrkesmässigexponering för kvicksilver. Den ena gruppen består av våra klor-alkali-arbetaresom har en industriell exponering. Det är en relativt liten grupp på ungefär300 personer. Den andra gruppen utgörs av tandvårdspersonalen, som uppgår tillnärmare 30 000 enligt de uppgifter jag har fått. Närdet gäller den industriella exponeringen har vi, förutom klor-alkali-industrin,några enstaka industrier med kanske ett hundratal personer som också hanterarkvicksilver. Inom klor-alkali-industrin har man genomfört mätningar i urinprovmer eller mindre regelbundet . Urinhalterna hos arbetarna harsuccessivt sjunkit från ca per hter till ungefär 50 i våra dagar.Detta avspeglar naturligtvis på samma sätt att lufthalterna, den luftmässigaexponeringen, har sjunkit från ungefär 60 till 30 i dagens läge. Jagvill dock betona att detta är medelvärden uträknade på gruppen. Närdet gäller lufthalterna är det fråga om de genomsnittliga halterna under enarbetsdag. Det kan därför förekomma tillfälliga variationer. Det kan t.ex.vara så att det plötsligt blir ett läckage, och,att man får högre exponeringar.Det var relativt vanligt tidigare, t.ex. . har man minskat detproblemet avsevärt. Upptagningsvärdenaskiljer sig vidare mellan olika individer. Det kan t.ex. finnas enstakaindivider med värden uppgående till två eller de här halterna. En avde undersökta individerna har ett värde på 200. Det är det högsta värde som jagkänner till från dagens situation. Inomtandvården får man avsevärt lägre nivåer när man mäter kvicksilverhalten iluft och urin på detta sätt. Vi har tre kategorier tandvårdspersonal somhanterar eller har hanterat kvicksilver eller amalgam, där det ju finnskvicksilver. Det är tandläkare, tandsköterskor och tandtekniker. Det finnsvissa skillnader mellan dessa kategorier. Tandsköterskornas värden är någothögre än tandläkarnas. har tandteknikerna, åtminstone vissa av dem,haft ganska höga halter. De arbetade med kvicksilver bl.a. när de framställdeproteser. Vissa individer kunde komma upp i en nivå som motsvarar den sompersoner inom klor-alkali-industrin uppvisade längre tillbaka. Tekniken haremellertid nu förändrats för tandteknikerna. Enligt vad vi har fått fram harman gått ifrån den här kvicksilverhanteringen. I dagens läge har den gruppenknappast någon exponering för kvicksilver. Förtandläkare och tandsköterskor har man genom förbättrade hygieniska metoder på olika sätt kunnat få ner exponeringarna. De svenska undersök ningarna visar att lufthalterna har sjunkit med ungefär per m. Urinnivåerna för tandläkare låg på ungefär . De ligger fortfarande på ungefär samma nivå. För tandsköter skorna har de gått ned något från 9 till 6-7. När det gäller tandteknikernatror vi att man inte har någon exponering. Jag har inte sett några uppgifter om urinhalter för denna grupp. Dettabör man jämföra med situationen för amalgambärare, de som har 1988/89:SoU7amalgam i tänderna. trodde man, som vi redan har nämnt, att det Bilagainte hade någon betydelse för kvicksilverexponeringen i kroppen att man hadeamalgam i tänderna. vet man bättre. Till att börja med har man funnitkvicksilver i urinen även hos icke yrkesmässigt exponerade personer. Det finnsundersökningar som visar att detta kan relateras till antalettandfyllningsytor. Som mest har man funnit upp till hosen individ som inte har yikesmässig exponering av amalgam. Man tror att dettill stor del kan bero på kvicksilvret i amalgamet. Genomsnittshalten ligger på3-4. Omman jämför siffrorna för tandvården med siffrorna för amalgambärare, finnerman att de närmar sig samma storleksordning. Det finns emellertid individuellaskillnader både mellan amalgambärare och mellan personer som arbetar inomtandvården. Det beror t.ex. på den hygieniska situationen. Den tandsköterskasom hade de högsta värdena i de undersökningar jag har sett låg på ungefär 70,dvs. litet över den genomsnittliga nivån inom klor-alkali-industrin . Enamalgambärare kan komma upp så högt som till 13, vilket är högre ängenomsnittet för personal på tandvårdskliniker. Vilkahälsorisker innebär detta? Hur skall man värdera de siffror som jag har angett? Somriktmärke har man funnit att risken för en klassisk kvicksilverförgiftningbörjar uppkomma när man exponeras för nivåer kring per m'' underen . Det rör sig om månader. Urinhalterna brukar då stiga till över200 mikrogram per liter, dvs. den siffra vi hade som genomsnitt tidigare.Arbetarskyddsstyrelsens hygieniska gränsvärde ligger på per m'.Med hygieniskt gränsvärde menar man en genomsnittlig nivå under arbetsdagen sominte får överskridas. Principen är att även om man exponeras för denna nivåunder ett helt arbetsliv, skall det inte uppträda några skador. Det är tankenbakom det hygieniska gränsvärdet. Det kan emellertid inte bli 100-procentigt,av olika skäl. finns det dock nyare undersökningar, som vi redan har hört avP O , vilka talar för att detta gränsvärde är i högsta laget.LEK-utredningen och yrkesmedicinare som har kontakt med klor-alkali-fabrikernahar rekommenderat att man skall sträva efter att hålla sig till lägre nivåer pådessa arbetsplatser -. nämligen ungefär hälften, 25-30. Jag kan nämna redan nuatt vi på arbetarskyddsstyrelsen håller på att se över det hygieniskagränsvärdet och möjligheterna att göra förändringar. Vadbeträffar symtomsituationen hos de olika grupperna, främstklor-alkali-arbetarna, förekom det tidigare klara förgiftningsfall. Det vardock inte särskilt vanligt. Det fanns också enstaka fall rapporterade där manlåg på de här nivåerna. Även andra som inte har haft klassiska symtom harrapporterat att de mått dåligt rent allmänt. när nivåerna har sänkts, harman inte sett några sådana klassiska symtom. Personen som har haft värden på200 rapporterar att han mår utmärkt. Manhar emellertid gått ut och gjort studier av den här gruppen arbetare medkänsligare instrument. Man har t.ex. undersökt njurarna. Genom att analyseravissa ämnen i urinen har man kunnat studera effekten på njurarna. Man har dåfunnit en lätt förhöjning av några ämnen i urinen. enzymet NAG har visat sigvara något stegrad hos denna grupp. Värdet är 1988/89:SoU7 dessutom högreför personer som har högre värden på urinen. Jag vill dock Bilaga betonaatt det inte är fråga om att njurarna egentligen inte skulle fungera, men manhar en effekt på njurarna. Det är i och för sig ett observandum. Sedan har manäven inriktat sig på de neurologiska symtomen. Nervsystemet är också ettorgansystem som är utsatt för kvicksilvrets effekter. Man har t.ex. gått ut medfrågeformulär och ställt frågor rörande olika symtom, bl.a. sådana som kan varavanliga i befolkningen. När man jämför denna grupp med andra grupper av arbetare,som inte har kvicksilverexponering, finner man en tendens till att vissa symtomär något vanligare hos klor-alkali-arbetarna. De som har gjort dennaundersökning vill dock återigen betona att man inte kan betrakta dessa arbetaresom sjuka. Det är fråga om ett utslag i ett känsligt test. Närdet gäller tandvårdspersonalen har det tidigare i när kvicksilverhygienenvar sämre, och även utomlands, inträffat några fall av klarakvicksilverförgiftningar. Det har också gjorts epidemiologiska undersökningardär man tittat på frekvensen hjärntumörer av en viss typ hos tandvårdspersonal.Undersökningen har gjorts av en svensk forskargrupp. Gruppen fann enöverfrekvens av tumörer hos tandvårdspersonal. I detta sammanhang skall manbetona två förhållanden. För det första finns det flera faktorer inomtandvårdsmiljön som skulle kunna förklara en sådan ökning. Man använder t.ex.röntgenutrustning. För det andra tar det mycket för tumörer attutvecklas. Det tar minst fio år, kanske . Undersökningsresultatet kandärför avspegla exponeringar som ligger långt tillbaka i tiden. Faktum kvarstårdock att denna undersökning finns och att man har velat relatera resultatettill någon faktor i tandvårdsmiljön. Vihar också redan tidigare kommit in på debatten om och oron för olyckligagraviditetsutfall. Den svenska undersökning som har gjorts av socialstyrelsenhar nämnts. Man använde sig där av födelse- och missbildningsregistret för år1976 och , dvs. Dessa uppgifterkombinerade man med uppgifter ur folk- och bostadsräkningenoch om yrkestillhörighet. har man också direkt fört in enyrkesuppgift i registret. På det viset blir det säkrare yrkesuppgifter. Manstuderade tandläkare, tandsköterskor och tandtekniker. Det rörde sig om drygt 8000 graviditeter. Med utgångspunkt i antalet missbildningar i den svenskabefolkningen kunde man räkna fram ett förväntningsvärde, som var 138. Vad fannman i undersökningen? Ja, det är nästan en otrolig samstämmighet: exakt 138fall. Det finns naturligtvis statistiska osäkerhetsfaktorer, men detta geremellertid definitivt inte något stöd för att det skulle vara en överfrekvens. Man har också studeratantalet ryggmärgsbråck. I den polska undersök ningen fann man en mycket hög frekvens. När det gäller ryggmärgsbråck räknade man fram ett förväntningsvärde på 3,2, och man fann 3 fall. När det rör sig om så få fall blir det naturligtvis en stor osäkerhet i siffrorna. Undersökningen ger emellertid inget stöd för att det skulle finnas en ökad frekvens. Som kommentar till de här siffrorna vill jag också säga att det visserligen 37 finnsstora skillnader i exponeringen mellan klor-alkali-arbetare och tand-1988/89:SoU7 vårdspersonal. Inom gruppen klor-alkaU-arbetare ser man inte densymtom- Bilaga bild som man har velat tillskriva exponering för tandamalgam.Via företagshälsovården har man försökt ta reda på om det möjligen kan vara såatt det har funnits ett antal individer som har fått besvär öch sedan slutat.Det är en vanlig felkälla när man gör sådana här undersökningar. Enligtuppgifter från företagshälsovården, förmän osv., som man har fört vidare tillmig, skulle så inte ha varit fallet. Det har inte varit fråga om att ett antalindivider har blivit mycket sjuka och lämnat arbetet. Det rör sig dock om en mycket liten grupp, 300 arbetare.Inom tandvården har vi, som sagt, 30 000 personer, och vi har flera miljoneramalgambärare. Om man tänker sig att det finns vissa enstaka personer som ärsärskilt känsliga, är det betydligt sannolikare att de förekommer i de storagrupperna och kanske inte just bland klor-alkali-arbetarna. Hur skall vi då tolka dessa uppgifter? Vad hararbetarskyddsstyrelsen för inställning? Ja, till att börja med anser vi, liksom , att amalgamet är ett potentiellt toxiskt material. Det är helt klart att höga doser har skadliga effekter. Det är också helt klart att olämplig hantering kan medföra hälsorisker. Exponeringen skall därför hållas så låg som det bara är möjligt. Siffrorna på kvicksilverexponeringen inom tandvården ger emeller- ' tid vid handen att de flesta tandvårdskliniker har en ganska god kvicksilver- , Jag vill åter igen betona vad som har sagts flera gångertidigare, nämligen att material som skall ersätta amalgam bör vara väl utredda,även ur toxikologisk synvinkel. Man vet ju t.ex. att olika plastmaterial medförskadeverkningar, framför allt allergier. Det finns även andra rapporter omallvarliga effekter. Hur skall vi då handla i detta fall? Vi har amalgam, somdefinitivt kan medföra hälsorisker, och andra material, som vi inte vet såmycket om. Som vi ser det måste man utreda ytterligare alternativa material. Sedan vill jag också påminna om en självklarhet, som intefår komma bort i debatten, nämligen att det viktigaste naturligtvis är att viförsöker att arbeta på olika sätt för att förbättra tandhälsan. Det bästa ärnaturligtvis att man inte behöver laga några hål i tänderna. För att säga någotpositivt i den här situationen, kan jag nämna att vi har en utveckling därtandhälsan i vårt land har blivit fantastiskt mycket bättre. Jag vill säga några ord om åtgärder frånarbetarskyddsstyrelsen. Vi har kommit långt med att ta fram allmänna råd förarbete med amalgam och kvicksilver för tandvårdspersonal. Det finns en skriventext, som är ute på remiss hos olika organisationer. Den har således inteantagit slutlig form . Jag kan nämna att man i första hand satsar på atthålla exponeringen så låg som möjligt. Man anger olika sätt att gå till vägaför att få en så säker hantering som möjligt. I och med dessa åtgärder bedömervi att exponeringen för tandvårdspersonalen inte särskilt mycket skallöverskrida det man exponeras för genom att ha amalgam i tänderna. Om man t.ex.ser på urinhalterna närmar man sig i alla fall de halter som personer normalthar, som bara har exponering av amalgam och annat omgivningskvicksilver. Vi villstryka under att det är viktigt med forskning. Vi vet inte allt . Man bör fortsätta attsatsa på forskning rörande risker med kvicksilver och 1988/89SoU7 utvecklingav lämpliga ersättningsmaterial. När vi har blivit tillfrågade från Bilagadepartementet och forskningsfonder har vi uttryckt att vi villrekommendera stöd till olika forskningsprojekt. Tillsist tycker jag att man på grund av kvicksilvret inte skall glömma bort andrarisker i tandvårdspersonalens miljö. Det finns andra ämnen, vilket vi redan harvarit inne på. Man har t.ex. röntgenutrustning, man utsätts för smittrisker ochman arbetar med vibrerande verktyg osv. Det bör komma till stånd en totalinventering av arbetsmiljön. Jag vet att en sådan är på gång genomTandläkarförbundets försorg. Vi följer den med intresse, och efter hand kommervi också att agera själva. : Amalgam består till av metalliskt kvicksilver. Det är bevisatatt kvicksilver läcker ut. Mun- och tarmbakterier har förmåga att omvandlaoorganiskt kvicksilver från amalgam till metylkvicksilver. Hur mycket och omdet sker vet vi inte. Tandvårdskadeförbundethar så långt det varit möjligt att kontrollera framfört korrekta sakuppgifter.Motsatsen skulle enbart skada oss själva. Vår ambition är att hjälpa pafientersom har råkat illa ut i vården och att förhindra att amalgamet skadar fleramänniskor. Vi har särskilt bemödat oss om att redovisa uppgifter som vilar påvetenskaplig grund. Socialstyrelsensinformation till vårdgivare i denna fråga har upprepade gånger visat sig varafelaktig. Följden har blivit att pafienterna har förklarats vara psykiskt sjukaoch utsatts för en behandling som man inte hade trott var möjlig i ettciviliserat samhälle. , delvis bestående av socialstyrelsensvetenskapliga råd, har helt ignorerat patienterna. Den hävdar i stället att maninte vet om förgiftningsfall existerar, och låtsas som om kvicksilverånga ärallt kvicksilver som kommer ut från plomberna. Man har ignorerat en lång radvetenskapliga arbeten av väsentlig betydelse när det gäller att förståkvicksilvrets och amalgamets effekter. Allergikapitlet har ingen likhet med vadsom är känt Om kvicksilvrets immunologiska effekter. Hopsättning av guld ochamalgam är enligt tyska Bundesgesundheitsamt Hktydigt med felbehandling.Laboratorieförsök visar att en sådan hopsättning medför tio gånger högrekorrosion och avgivande av kvicksilverånga än vad som är fallet vid användningav enbart amalgam. har ignorerat även detta problem. Kvicksilver-och amalgamförgiftade patienters verklighet är sådan att vi tvingas meddelapersoner som kontaktar oss att välfärdssamhället inte gäller för dem. Derassjukdomar accepteras inte. De kommer att på alla sätt bli motarbetade avmyndigheter och inom vårdsektorn. Amalgametavger kvicksilver, ett gift i munnen. Alla former av kvicksilver-ånga, metall,salter, legeringar, dvs. amalgam, och svårlösliga föreningar - har vållatförgiftningar vid inandning, nedsväljning eller hudapplikation. Doserna harvarit högst varierande. Det är inte möjligt att ange någon säker nivå, vilketavspeglas i de mycket olika gränsvärden som finns i olika länder. Kroniskförgiftning vid låga doser behöver inte alls innebära lindrigkvicksilverförgiftning, som kallar det, utan kan vara helt förödande för den somdrabbas. Detta beskrevs utförligt av Stock 29 MargarethaMolius: Det påstods tidigt att om någon skulle drabbas så skulle 1988/89:SoU7det vara tandvårdspersonalen. Det gör den. Tandsköterskor har aldrig fåttBilaga veta vilka totala effekter av kvicksilverexponeringen som de kundeförvänta sig. Det finns ingen samlad officiell bild av riskerna förtandvårdspersonalen. Vi har själva försökt kartlägga sjukdomsbesvären hos visstandvårdspersonal. Detta har tidigare redovisats till bl.a. ,och det finns med i ledamöternas dokumentation som nr 9. Jag skall beröra situationen för 33 tandsköterskor. (Bildvisas.) består den skadade gruppen av långt över 100 personer. Enligt giftstadgan är kvicksilver att betrakta som gift,det har vi hört. Amalgam skall enligt arbetarskyddsstyrelsen ochkemikalieinspektionens anvisningar behandlas som kvicksilver. Enligt enförordning skall föreskrifter utfärdas för alla som arbetar medkvicksilver, och läkarkontroller av personalen skall äga rum. och läkarkontroller finns fortfarande inte . beskrevs tandsköterskorna i yrkesmedicinsklitteratur som den grupp av kvinnor som oftast drabbas avkvicksilverförgiftning. Professor skrev att den förvärvade beståendekvicksilveröverkänsligheten är det allvarligaste problemet för yrkesverksamma,eftersom det innebär att de inte kan gå tillbaka till arbete i miljö därkvicksilver förekommer. Tandsköterskor fick lära sig att knåda amalgam medhänderna. Det påstods vara ofarligt, trots att kvicksilver penetrerar huden.Jag har med mig en liten souvenier från mitt gamla yrke. Det är jagslutade. I denna mortel har jag lagt en liten kula som skall representera detkvicksilver som jag åtminstone tog i, blandade och togupp och knådade i handen. vet vi att det är farligt. Tandsköterskornafick således knåda amalgam med händerna, trots att vi vet att det är förenatmed risker och att kvicksilver penetrerar huden. har inte alls redovisat riskerna medhudpenetration, trots att tandvårdspersonalens arbetsmiljösituation var en avfrågeställningarna. Ännu finns inga föreskrifter angåendeskyddshandskar, kolfiltermasker eller särskilda utsug vid bortborrning ochberedning av amalgam. Ingen slår larm, trots att vi vet - bl.a. frånundersökningar 1987 av tandkliniker i - att gränsvärdena förtandvårdspersonalen överskrids. På dessa kliniker rörde det sig om upptill 22 gånger. En aktuell polsk rapport har redovisat en hög frekvens avmissfall och missbildade barn hos tandvårdspersonal, det har vi hört.Socialstyrelsen medger att de svenska arbetsmiljöförhållandena tidigare liknadede polska. Våra undersökningar indikerar fosterskador,utvecklingsstörningar samt en mycket hög frekvens av infertilitet. Det krävernoggrannare undersökningar. Det är särskilt viktigt för den äldre exponeradetandvårdspersonalen. Vi såg att arbetarskyddsstyrelsen börjar sin redovisningår 1970. Det är också viktigt att undersöka dem som arbetat på 1940- och1950-talen. Arbetsmiljöfonden, som har gett pengar till forskare somskall studera tandvårdspersonal, har uttryckligen sagt att en förhoppning manvill nära är att "projektet inte motiverar någon fortsättning".Direktiven är klara: Dölj eventuella problem. Detta sker i . Publiceradesvenska forskningsrapporter visar att avliden tandvårdsperso- nal här oerhört högahalter kvicksilver i hypofysen. När vi påpekar 1988/89:SoU7tandvårdspersonalens problem och utslagning heter det ofta att den lider avBilaga toxifobi, har psykiska problem eller äter för mycket fisk - inte att denarbetar med kvicksilver. Trots att vi varken har ekonomiska eller andraresurser förutsätts det att vi själva i alla lägen skall bevisa sambandetmellan kvicksilver och sjukdomssymtom. Som så är kvinnornasarbetsmiljöproblem inte värda att tas på allvar. : Effekten av kvicksilverexponering för tandvårdspersonal bekräftas år1988 av professorn i psykologi vid - som kommer att presenteras - visar att neuropsykologiskaavvikelser fanns hos av de testade tandläkarna. Suboptimal funktion fannsvid koncentrationsförmåga, korttidsminne och koordinering av rörelser. Psykiskaproblem fanns i form av irritabilitet, otålighet, spänning, frustration ochkonfliktbenägenhet. Sinneslugn saknades i påfallande grad. Professorn anseratt resultaten är alarmerande. Socialstyrelsenssenaste råd anger först mätvärden och några av symtomen vidkvicksilverförgiftning och uttalar sedan: "I det enskilda patientfalletgår det dock inte med nuvarande diagnostiska metoder att avgöra om symtomen ärkvicksilverrelatérade eller inte". Först anger man diagnostiska krav, ochsedan säger man att de inte är användbara. Iett brev daterat meddelar följande: "Omman utrett en patient och inte kommit till konkret resultat utvisande att ettvisst annat ämne än amalgam orsakar besvären kan det vara aktuellt att prövaett utbyte av amalgamfyllningar i tänderna." Efter åratals utredande harman alltså kommit fram till det som vi har begärt sedan mycket länge.Socialstyrelsen uppgav att patienterna har fått lidaoförskyllt, att har blivit felinformerad av sina egna experteroch att man nu skulle rätta till missförhållandena vid presskonferensen efterLEK-utredningen. LEK-utredningensslutsats att amalgam är ett ur toxikologisk synpunkt olämpligttandlagningsmaterial desavueras av som i Tandläkartidningenuppgivit att amalgam är ofarligt och att det kan och skall användas. Det sägs:"Det har varit besvärligt för tandläkarna att veta hur manskall arbeta. har den frågan klargjorts, åtminstone så långt det är möjligti dag. Fortsätt använda amalgam. Något bättre alternativ existerar ej." Detär detta patienterna möter ute i vården. yrkar på attkvinnor i fruktsam ålder, barn och sjuka inte skall utsättas för kvicksilver påde nivåer som man accepterar inom industrin. Vilka gränsvärden skall tillämpasnär barn exponeras för kvicksilver från amalgam? All kvicksilverexponering är iprincip skadlig. Kvicksilverförgiftning ger en mångfald symtom, som kan luraläkare att ställa ett spektrum av diagnoser. Många tusen patienter upptäcker nuatt de har blivit feldiagnostiserade. Socialstyrelsenstandvårdsbyrå har systematiskt underlåtit att ta ansvar förtandlagningsmaterialens hälsoeffekter. För läkemedel finns det ett utarbetatsystem. Vi kräver att alla tandersättningsmaterial och implantat omgående skallklassificeras som läkemedel, innehållsdeklareras och genomgå samma 1988/89:SoU7 prövningsförfarande som läkemedel.