bet · GC01TU17 · 1988-12-31 00:00:00 — Socialtjänstlagen innebär en skyldighet atttillhandahålla någon form av ledsagarservice till den som behöver det och intekan få sina behov tillgodosedda på annat sätt. Med hänvisning till det anfördatillstyrker utskottet propositionens förslag i denna del. Utskottetansluter sig också till förslaget att de resenärer som behöver 1988/89:TU17ledsagare alltid får ledsagarens biljett betald av riksfärdtjänsteri oavsett omledsagaren ändå skulle gjort resan. Syftet med resan skall alltså inte behövagranskas. Förändringen gör att ett stort antal bedömningsfrågor faller bort. Avdet anförda följer att utskottet tillstyrker regeringens förslag i övrigt tillriktlinjer för tillstånd till ledsagare och för ersättning för deras resor. I motion T14 (vpk) yrkande 3 tas upp, såvitt nu är ifråga, ledsagares rätt au utföra lyft av resenär. Motionärerna yrkar på att detbör finnas en sådan rätt, liksom också att de försäkringsfrågor som eventuelltkan vara förknippade med detta måste lösas. Den situation som torde vara vanligast då lyft förekommerav riksfärd-tjänstresenärer gäller resor med flyg. I det fall nosbrygga finns på flygplatsen, såsom påArlanda, , och Kallax, behövs dock i allmänhet inte något lyftför att komma in i flygplanet. Ett lyft kan däremot vara nödvändigt för attresenären skall kunna sätta sig i flygplanssätet. Denna förflyttningunderlättas i väsentlig mån om platsernas armstöd mot mittgången ärbortfällbara. Enligt TPR:s föreskrifter skall av flygplanetssittplatser, dock minst två platser, vara på detta sätt särskilt utformade förhandikappade resenärer. Platserna skall även på andra sätt vara utformade såatt tillräckligt utrymme finns för sådana resenärer. För förflyttning ombord på planet skall enligtföreskrifterna för flygplan för mer än 49 passagerare finnas en transportstolom så begärs vid bokningen. Sådana transportstolar finns också tillgängliga påflygplatserna och är till stor hjälp framför allt vid lyft in och ur planet.Stolarna är utforniade bl.a. för att underlätta för personalen att lyfta. De ärförsedda med väl utprovade lyfthandtag som syftar till att så långt möjligtminska påkänningen. Vad sedan gäller försäkringsfrågorna bör man enligt utskottetsmening skilja mellan två olika slag av ledsagarsituationer. Det ena falletgäller om ledsagaren är kommunalt anställd. Om en sådan ledsagare i samband medresan bistår trafikföretagets personal med lyft gäller de försäkringar somfinns för kommunalt anställda. Om däremot ledsagaren är en privatperson, t.ex. en anhörigtill resenären, finns inte något anställningsförhållande. Ledsagaren får resanbetald av staten men har inte något arvode. Försäkringsfrågorna får därförlösas på det sätt som allmänt gäller för privatpersoner. Genom att ledsagaren idessa fall sannolikt känner väl till resenärens handikapp och hur lyft på ettenkelt och smärtfritt sätt skall kunna ske, bör en väsentlig insats kunnapåräknas genom att ledsagaren talar om för trafikföretagets personal hur lyftetbäst skall ske. Medhänvisning till det anförda avstyrks motionsyrkandet i denna del. I motion T14 (vpk) yrkande 3 begärs, såvitt nu är i fråga,att man beträffande beställning av biljett för ledsagare skall slippa vända sigtill olika instanser. Utskottet finner att i den mån generellt tillstånd finnsför riksfärdtjänst med tillstånd också för ledsagare är motionärernas önskemåltillgodosett. Resenären eller ledsagaren vänder sig då direkt tilltrafikföretaget och beställer så många färdbevis som behövs för resan. Om däremot inte något generellt tillstånd finns ligger deti sakens natur att 1988/89:TU17 resenären först måste vända sig tilltillståndsmyndigheten, dvs. kommunen och i , för attfå prövat orn tillstånd kan ges för resa med riksfärdtjänst tillsammans medledsagare. Med den enkelhet i beställningssystemet tillsammans med kommunensaktiva medverkan som förordas i propositionen bör emellertid en sådan ordningkunna fungera smidigt och inte behöva ta . Motionsyrkandetavstyrks följaktligen såvitt nu är i fråga. Som tidigare nämnts under avsnitt 3 har utskottettillstyrkt den av departementschefen föreslagna förenklingen vad avsergränsdragningen mellan begreppen ledsagare och medresenär. Vad sedan gäller denavgift som medresenären skall erlägga föreslås i propositionen attresekostnaden för medresenären skall motsvara den egenavgift som denriksfärdtjänstberätti-gade resenären skall betala. Det innebär att ävenmedresenären får färdas till ett starkt subventionerat respris. Vid resa medtåg eller flyg föreslås att endast en sådan medresenär skall tillåtas. I motion T12 (fp) yrkande 2 reses invändningar möt förslagetom att antalet medresenärer vid resa med tåg eller flyg bör begränsas tillendast en sådan resenär. Förslaget anges få negativa effekter på familjersmöjligheter att resa tillsammans. De hänvisningar som finns i propositionenbeträffande de rabattsystem som tillämpas av trafikföretagen accepteras inte avmotionären som också framhåller att anslutningsresorna till och frånflygplatserna med taxi inte täcks av något rabattsystem. Motionären framhållerockså att handikappades lika möjligheter att resa inte bör baseras påtransportföretagens rabattsystem, vilka kan komma att ändras avföretagsekonomiska skäl. Enligt utskottets bedömning betyder den föreslagnabegränsningen av antalet medresenärer mycket litet för en familj. består av två vuxna och två barn betalar vid resa med flyg medresenärenen egenavgift, som inkl, anslutningsresorna i de flesta fall uppgår till 200kr. För övriga familjemedlemmar kan utnyttjas de rabatter somfinns. För t.ex. barn mellan är rabatten eller om man åkertill minipris en kostnad på . sammanlagt för resa tur och retur. Förbarn mellan är rabatten eller vid minipris en kostnad på 100-200kr. tur och retur. För medföljande barn tillkommer dock kostnaden föranslutningsresorna. Dessa är emellertid i många fall starkt rabatterade. till och från åker t.ex. barn gratistillsammans med förälder. Vid flygtaxi tillämpas rabatt för barn. Sammanfattningsvis finner utskottet övervägande skäl talaför att vid resor med tåg eller flyg antalet medresenärer för vilka statenbekostar en del av resan, bör begränsas till en person. Beträffande antalet medresenärer vid resa med taxi ellerspecialfordon föreslås i propositionen däremot att ett obegränsat antal medresenärer bör tillåtas. Motivet för den föreslagna ordningen är att totalpriset blir detsam- ,. ma,oberoende av hur många passagerare som färdas i fordonet. Det finns 1988/89:TU17emellertid enligt propositionen också skäl som talar mot en sådan ordning.Sålunda kan ett flertal medresenärer i en del fall begränsa möjligheterna altordna samåkning mellan flera personer med riksfärdtjänst. Utskottet är för sin del också medvetet om denna nackdel.Resorna med taxi och specialfordon är dyra och varje liten grad av samäkninginnebär starkt minskade kostnader. I likhet med departementschefen menar utskottetdock att denna nackdel får accepteras för att systemet skall kunna hållasenkelt och för att resenären skall få så stor valfrihet som möjligt. Beträffande den avgift som medresenär skall betalaansluter sig utskottet till vad som föreslås i propositionen. Den person somreser tillsammans med den handikappade bör inte drabbas av onormalareskostnader för att den handikappade måste välja ett dyrare färdsätt ännormalt. Av det anförda följer att utskottet tillstyrker vad som ipropositionen anförs beträffande tillstånd till medresenärer och för ersättningför deras resor. Motionsyrkandet avstyrks följaktligen. Resor med tåg och flyg Utskottet har tidigare i avsnitt 2 tillstyrktpropositionens förslag beträffande en ny utformning av systemet för beräkningav resenärernas egenavgifter. Ändringen innebär avsevärda förenklingar iadministrativt hänseende. I propositionen föreslås vidare att resenären skall kunnaanvända så normala rutiner som möjligt vid beställning av sin resa och för köpav biljetter. Det betonas att detta förutsätter ett fastställande avegenavgifterna på det förenklade sätt som tidigare behandlats. Förslaget innebär vad gäller flygresor att resenärenbeställer sin biljett direkt hos Linjeflyg för hela resan inkl.anslutningsresor med flygtaxi. Resenären blir därmed jämställd medinrikesflygets andra kunder. Resenären får beställa resa för medresenär ellerledsagare. Linjeflyg skickar sedan biljetterna direkt till resenärentillsammans med ett inbetalningskort för de avgifter som skall erläggas. De fördelar för riksfärdtjänsten och dess resenärer som uppstårvid resor med flyg föreslås också kunna tas till vara vid tågresor. I motion Til (c) yrkande 3 begärs att det skall varamöjligt för även andra reseföretag än SJ och Linjeflyg att teckna avtal med TPRom beställning av resor med riksfärdtjänsten. Utskottet kan konstatera att det i propositionenföreslagna systemet innebär väsentliga förbättringar för resenärerna, jämförtmed . Beställningsförfarandet normaliseras och hela reskedjan blir meratillförlitlig genom att antalet led i beställningen blir färre än vad som ärfallet. En annan fördel är att försäljningsställena har väsentligtbättre öppethållandetider än SJ Resebyrå som anlitas för beställning avresor med tåg och flyg. Härtill kommer att administrationskostnaderna kanminska avsevärt genom att man slopar ett led i beställningsförfarandet.Resenärerna vänder sig direkt till trafikföretagen, varvid den ersättning tillresebyrån som utbetalats från såväl dessa företag som från TPRbortfaller. Av detanförda följer att utskottet tillstyrker de i propositionen föreslagna 12 riktlinjernaför resor med tåg och flyg. Motionsyrkandet avstyrks följakt- 1988/89:TU17ligen. Resor med taxi och specialfordon Av propositionen framgår att av resorna iriksfärdtjänsten företas med taxi eller specialfordon. Den övervägande delen avdessa resor sker med endast en resenär. Av den anledningen har det allt sedan riksfärdtjänstenstillkomst eftersträvats en samåkning i fordonen. Detta har man sökt uppnågenom olika former av beställningscentraler. Motbakgrund av bl.a. den kritik från handikapporganisationerna som riktats mot enför hela landet gemensam beställningscentral tar man i propositionen avståndfrån inrättandet av en sådan beställningscentral. I stället föreslås en ordningsom innebär att kommunerna medverkar i beställningsverksamheten och ocksåutfärdar kreditbevis åt resenärerna. Detta förfarande medför enligtdepartementschefen bl.a. följande fördelar: Resan kan anordnas mycket snabbare.Det blir endast kommunens handläggningstid som avgör när resan kan komma tillstånd. Resenären behöver inte vänta på kreditbevisen. Handläggaren kan skicka kreditbevisen direkt tilltrafikföretaget, om detta bedöms vara lämpligt. Detta bör medföra att antaletförsvunna kreditbevis minskar. - Det ärlättare för resenären att nå ansvarig för resan om man vet vilket trafikföretagsom anlitas. 1 motion T14 (vpk) yrkande 1 begärs, såvitt nu är i fråga,att generella tillstånd skall ha formen av ett rikstäckande färdtjänstkort. Detframhålls också att legitimering för färdtjänst skall kunna ske med enklarutiner. 1 den mån motionärerna med färdtjänst avser riksfärdtjänsttorde det enligt utskottets mening framgå av det ovan anförda att legitimeringeni de allra flesta fall skall kunna ske mycket snabbt och enkelt. Särskiltviktigt är det att resenären, eventuellt med medverkan från kommunen, självskall kunna beställa sin resa. Av propositionen framgår att vid en övergångtill ett system med kontokort kan behovet av att utfärda kreditbevis för varjeenskild resa falla bort. Eftersom utvecklingen vad gäller olika former av kontokortgår mycket snabbt torde det vara mindre lämpligt att , utan att låtagöra en särskild utredning i frågan, uttalar sig beträffande utformningen avsådana kort.. Med hänvisning till det anförda tillstyrker utskottet de ipropositionen föreslagna riktlinjerna för resor med taxi och specialfordon.Motionsyrkandet avstyrks såvitt nu är i fråga. När fattade beslut om att permanentariksfärdtjänsten fann man att åtgärder borde övervägas för att begränsakostnadsutveckling- en.Bakgrunden var att någon avmattning i ökningstakten för verksamheten 1988/89:TU17 inte kunde skönjas. Till sådana åtgärder som borde studeras hörde särskilt enbegränsning av antalet tillåtna resor. Sedan utredning gjorts i frågan kankonstateras att antalet resor uppvisar stora variationer mellan olika personersom fått tillstånd till riksfärdtjänst. Detsamma gäller reskostnaderna perresenär. De flesta resenärer med riksfärdtjänst gör emellertid baraett fåtal resor . Genomsnittet ligger på ca 1,8 resor per person och år.Det är endast ett fåtal resenärer som gör ett mycket stort antal resor tillhöga kostnader. Dessa personer reser i huvudsak med taxi eller specialfordon. Föredragande departementschefen framhåller att det l.iteär själva kostnaden per resa som inger betänkligheter. Detta är knappast någotsom resenären själv råder över. Det kan hänga samman med att denne, på grund avsitt handikapp måste resa på ett särskilt kostsamt sätt. I sådana fall brukarresefrekvensen heller inte vara särskilt hög. När däremot resandet får en sådan omfattning att resor förrekreation -vilket är riksfärdtjänstens primära syfte - sker nära nog varjedag, kan man ställa sig frågan om inte resmöhstret kraftigt avviker från vadsom normalt gäller för andra människor. Det finns därför, enligt propositionen, anledning atttydligare än pröva sökandens behov av att resa särskilt ofta. Sådanabedömningar skall självfallet endast göras i enstaka fall då resandetsomfattning ger vid handen att det kan röra sig om ett överutnyttjande.Kommunerna bör alltså vara observanta på om behov föreligger att företa resormed riksfärdtjänst i en sådan omfattning att resefrekvensen kraftigt avvikerfrån vad som brukar gälla lör ett normalt resande. Till grund för en sådanprövning bör enligt propositionen ligga en ändrad lydelse av 3 § förordningen(1984:482) om ersättning för riksfärdtjänst med innebörd att vid beslut omriksfärdtjänst skall möjlighet finnas att pröva i vad mån sökanden behöver resasärskilt ofta. 1 propositionen framhålls vidare att den föreslagnabehovsprövningen vinner i styrka om den kombineras med en ordnirig som innebäratt beslut och kostnadsramar till skillnad från riu förläggs till ett och sammaorgan. Detta bör - i enlighet med beslut om en permanentningav riksfärdtjänsten - kunna bidra till ett större kostnadsmedvetande hos deorgan som fattar beslut om riksfärdtjänst. Det ökade kostnadsmedvetandet börexempelvis kunna ta sig det uttrycket att andelen resor med taxi ochspecialfordon, som utgör . inte kommer att öka fortsättningsvis. Regeringens förslag innebär att det statliga anslaget förersättning för riksfärdtjänst överförs till kommunerna, inom Stockholmslän dock till . av anslaget föreslås bli fördelatenligt en schablonregel. fördelas individuellt mellan kommunerna och Stockholmsläns landsting med hänsyn till hur behovet av riksfärdtjänstresor kan bedömasbli under kommande budgetår. Överföringen bör ske med början under budgetåret1989/90. Kommunerna skall även fortsättningsvis få rätt att meddela tillståndtill riksfärdtjänst, med beaktande av de medelsramar som staten genom TPRställt till förfogande. I ettantal motioner uttrycks, med något olika formuleringar, en oro över att. 1988/89;TU17 överförandet av de statliga medlen till kommunerna kan få negativa konsekvenserför resandet med riksfärdtjänst. Staten bör sålunda även fortsättningsvisha kvar kostnadsansvaret för riksfärdtjänsten. T12 (fp)yrkande 3 finns annars risk för att små kommuner med ansträngd ekonominekar handikappade att resa. En liknande formulering finns i motion T15(s), vari framhålls att ett överförande av riksfärdtjänstens medel tillkommunerna kan leda till att enskilda handikappade inte kan få sitt resbehovtillgodosett på grund av att budgetramen inte räcker till. I motion T14 (vpk) yrkande 5 begärs att beslutaratt staten skall ha kostnadsansvaret för riksfärdtjänsten. I annat fall finnsrisk för att det blir stora skillnader mellan kommunerna i tillämpningen.Enligt motion T14 (vpk) yrkande 4 får någon begränsning av antalet resor perperson och år inte förekomma. Enligt motion TIO (mp) yrkande 6 bör statenskaffa sig en god ekonomisk beredskap för att möta det ökade behovet avriksfärdtjänst så att det inte uppstår oönskade inskränkningar ireseverksarnheten. Med anledning av vad som sägs i de nu nämnda motionernavill utskottet understryka att frågan om ersättning för riksfärdtjänst ävenfortsättningsvis bör vara en statlig uppgift. Den nuvarande ordningen med attdet är kommunerna som meddelar tillstånd för riksfärdtjänst kompletteras medatt varje kommun har en statlig medelsram att beakta för sina beslut. Allmäntbör gälla att en målsättning för medelsfördelningen bör vara att behovet avmedel skall gå jämnt ut för kommunkollektivet i dess helhet. Med hänsyn till den höga resfrekvens som ett mycketbegränsat antal resenärer har, med resor med riksfärdtjänst nära nog varje dageller mycket långa resor en eller , finns det enligtutskottets mening anledning att för sådana fall göra.en mera ingående prövningav behovet att resa så ofta. Resbehovet skall därvid jämföras med vad somnormalt brukar gälla för resor för rekreation, vilket som nämnts ärriksfärdtjänstens primära syfte. I likhet med vad som anges i propositionen bör emellertidfrån den nu nämnda prövningen undantas sådana riksfärdtjänstresor som företasav förtroendevalda i samband med uppdrag inom föreningslivet. Vad sedan gäller de i motionerna nämnda riskerna för attmedelsramarna inte skulle räcka till i en del kommuner har detta i första hand att göra med hur varje enskild kommun under det löpande budgetåret förvaltar de statliga ramarna. Frågan har självfallet också ett samband med hur fördelningen av medlen kommer att ske, något som utskottet senare återkommer till. Utskottet vill emellertid peka på de i propositionen föreslagna möjligheterna för TPR att utöka medelsramarna i det fall större generella taxehöjningar uppstått under det löpande budgetåret och som rimligen inte kunnat förutses. Det skall också vara möjligt för kommunerna att, om behov föreligger, förskottera medel för riksfärdtjänstresor varvid avräkning på lämpligt sätt får ske utifrån vad som finns tillgängligt under kommande budgetår. Det skall också vara möjligt för TPR att under löpande budgetår kunna jämka medelsramarna med hänsyn till enstaka fall av sådant mera omfattande resande som inte kunnat förutses. Det framhålls i propositionen , att sådanajämkningar kan vara behövliga särskilt . Beträffandede risker som framhålls i motion T14 (vpk) yrkande 5 för att stora skillnaderkan uppstå mellan kommunerna i tillämpningen av riksfärdtjänsten, villutskottet peka på att sådana skillnader lättare kan uppstå i nuvarande läge dådet finns en åtskillnad mellan beslut och kostnadsramar. Utskottet görsammanfattningsvis den bedömningen att de i propositionen föreslagna åtgärdernapå ett smidigt och obyråkratiskt sätt bör kunna begränsa kostnadsutvecklingeninom riksfärdtjänsten och medverka till ett ökat resande med tåg och flyg.Utskottet ser åtgärderna som ett klart bättre alternativ jämfört med att byggaut den statliga tillsynen av riksfärdtjänsten. Utskottet delardepartementschefens uppfattning att en generell begränsning inte bör ske avantalet tillåtna resor per resenär och år. Inte heller bör man generelltmaximera det tillåtna resebeloppet per resenär. Av det sagda följer att utskottet tillstyrkerpropositionens förslag i denna del. Utskottet avstyrker följaktligenmotionsyrkandena. I motion Til (c) yrkande 1 tas upp frågan om hurfördelningen av medelsramar pä kommunerna lämpligast bör ske. Motionärernaställer sig i huvudsak bakom förslaget men menar att bör fördelasschablonmässigt enligt en fördelningsnyckel som bör vara antalet personer över65 år. Resten av anslaget, alltså , fördelas med särskild hänsyn tillojämnheter i resmönster och resfrekvens, liksom också till förhållanden iglesbygdskommuner med ringa befolkningsunderlag och där invånarna kan ha långaoch kostsamma resor. Om inte särskild hänsyn tas till förhållandena i sådanaregioner kan enligt motionen tilldelningen av de statliga medelsramarnariskera att bli otillräcklig. Enligt vad utskottet kan finna ligger motionärernasönskemål mycket nära vad som föreslås i propositionen. En skillnad är att ipropositionen föreslås att av skall fördelas schablonmässigt på kommunernamedan skall fördelas individuellt med hänsyn till att i en del kommunerbor personer som anlitar riksfärdtjänsten ovanligt mycket eller ovanligt litet.Det framhålls att sättet att fördela medlen är en avvägning mellanangelägenheten av enkelhet i systemet och behovet av individuellabehovsprövningar för sådana kommuner, där resandets omfattning statistisktavviker från vad som gäller i landet i övrigt. En annan mindre skillnad i förhållande tillmotionsyrkandet är att man i propositionen inte velat låsa sättet att fördelamedlen till just andelen personer i förhållande till antalet sådanapersoner i hela landet. Denna fördelningsnyckel kan t.ex. kompletteras med också tar hänsyn till andelen förtidspensionerade personer i kommunen. Etttredje sätt att fördela medlen skulle kunna vara att tillämpa den metodik somanvänds i sjukvårdssammanhang i de s.k. Dagmarförhandlingarna. Utskottet vill med detta peka på att det blir möjligt attutforma även fördelningsnyckeln på ett sådant sätt att hänsyn kan tas till desärskilda behov av medel för riksfärdtjänst i de delar av landet som kanberäknas ha såväl ett högt antal resenärer som höga reskostnader. Som framgårav propositionen är avsikten att TPR skall få i uppdrag att i samråd medSvenska kommunförbundet och närmare utforma principernaför medelsfördelningen. Som tidigare nämnts i avsnitt 7 skall det också varamöjligt att /89:TU17 löpande budgetår rätta till en del skevheteri fördelningen av medel. Av det anförda följer att utskottet tillstyrkerpropositionens förslag i denna del och avstyrker motionsyrkandet. I motion Til (c) yrkande 2 begärs en utvärdering avmedelsfördelningen. En sådan bör ske efter första verksamhetsåret isyfte att åstadkomma sådana justeringar av fördelningsnyckeln att lokalaojämnheter i resandefrekvens och resmönster kan beaktas. I motionen yrkas också att man bör överväga att inordnastatens insatser för riksfärdtjänst i ett reformerat och utvidgatskatteutjämningssystem. Av det tidigare anförda beträffande fördelningen avmedelsramarna framgår att en utvärdering kommer att ske för att maninför kommande hudgetår skall kunna bedöma behovet av riksfärdtjänstresor ochkostnaderna för dessa. På TPR ligger också ett allmänt uppföljningsarbete föratt man skall kunna utvärdera effekterna av det föreslagna sammanförandet avbeslut och kostnadsramar till kommunerna. Beträffande en eventuell finansiering av riksfärdtjänsteninom ramen för skatteutjämningssystemet bör enligt utskottets mening en sådanfinansiering sättas in i ett vidare sammanhang med beaktande av bl.a. olikahuvudmannaskapsfrågor och finansieringssätt. Med hänvisning till det anförda tillstyrker utskottetpropositionens förslag i denna del och avstyrker motionsyrkandet. Det anförda innebär också att utskottet tillstyrker deriktlinjer i övrigt som förordas i propositionen för begränsning avkostnadsutvecklingen. I motion T14 (vpk) yrkande 6 samt i de båda likalydandemotionerna T922 (vpk) och So246 (vpk) begärs förslag om en särskild nämnd medövergripande ansvar för handikappades resor. Ansvarsområdet anges varahandikappanpassning av kollektivtrafiken, riksfärdtjänsten och bilstödet. 1 ensådan nämnd bör enligt motionärerna handikapprörelsen vara starkt representerad. Bakgrunden till motionerna anges vara det missnöje somfinns hos handikapporganisationerna över takten och över det sätt somhandikappanpassningen av kollektivtrafiken sker. Organisationerna anser ocksåatt de fått alltför lite gehör för sina synpunkter på kollektivtrafiken och påriksfärdtjänsten.