bet · GC01JuU25 · 1988-12-31 00:00:00 — Isvensk rätt finns inte något allmänt skydd för den enskildes personligaintegritet. Däremot finns rättsregler som ger visst inlegritelsskydd för denenskilde inom olika rättsområden och många kränkningar av privatlivels fred kanvara av sådan art att bl. a. förtalsregler kan tillämpas. Enligt4 kap. 8 och 9 a §§ är del straffbart som brytande av telehemlighet eller olovlig avlyssning att olovligen bereda sig tillgång till l.ex. telefonsamtal och samtal mellan andra. Utanför det straffbara områ det faller all en av de samtalande utan den andres samtycke spelar in vad som sägs i ett samtal mellan dem. I samband med atl reglema om olovlig 24 avlyssning medelsttekniskt hjälpmedel infördes uttalade utskottet /89:JuU25 i denaktuella frågan (JuU 1975:12 s. Il): Utanfördet straffbara området faller således olovlig upptagning, som i hemlighetutförs av en av deltagarna i ett samtal eller ett sammanträde. mening kan naturligtvis en sådan upptagning av ensam-manträdesdellagare framstå som i hög grad illojal och klandervärd. I likhetmed departementschefen anser emellertid utskottet att det här ytterst arenfråga om del förtroende som man hyser för den eller de personer med vilkasamtalet förs eller som i övrigt synbariigen har möjligheter alt la del därav.Del bör också beaktas all, som departementschefen närmare utvecklar, enutvidgning av del straffbara området till alt omfatta även gärningar som begåsav samtalsdeltagare skulle medföra betydande praktiska svårigheter ochgränsdragningsproblem. JOhar behandlat frågan om bandinspelning av myndighets telefonsamtal med enskilda(JO 1960 s. 22 ff och 1975/76 s. 333 ff). JO har därvid uttalat bl.a. att det,utom i fall då särskilda skäl gör det nödvändigt, måste anses otillbörligt alten offentlig funktionär ulan lov eller eljest i hemlighet inspelar etttelefonsamtal som vederbörande har med någon. Möjlighettill frivillig anteckning i telefonkatalogen om innehav avlal-regislreringsapparal finns enligt uppgift från . Såvittgäller den av motionären ifrågasatta tillåtligheten all användabandupptagningar som bevis i rättegång vill ulskollel peka på atl genom 35 kap.1 § RB fastslås den s.k. fria bevisprövningens princip (SOU 1938:44 s. 377).Vid fri bevisprövning finns inte någon begränsning med avseende på de bevismedelsom får användas i rättegång. Rätten får också fritt bedöma vilket värde denförebragla bevisningen har, s.k. fri bevisvärdering. En annan sak är alldomstolen med stöd av bestämmelserna i i vissa fall kan avvisa åberopadbevisning (jfr 35 kap. 7 § RB). Detkan tilläggas all de av motionären i övrigt berörda frågorna om användning avbandupptagning har berörts av integrilelsskyddskommitlén ochyllrandefrihelsutredningen; delta har dock inte lett till förslag om särskildreglering i enlighet med tankarna i motionen (se SOU 1970:47, 1974:85, 1980:8och 1983:70). Motionsspörsmålenhar som framgår av det anförda i olika sammanhang varit föremål föröverväganden och ställningstaganden. Utskottet finner inte anledning attförespråka någon översyn av den nuvarande regleringen. Utskottet avstyrkerbifall till motion Ju25 i här behandlad del. Föremålsom skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller som har avhänts någon genom brott får tas i beslag. Delsamma gäller före mål som kan komma alt förverkas. Med föremål jämställs skriftliga hand lingar, som dock åtnjuter visst särskilt skydd. Beslag kan förekomma vid alla slags brott, dvs. även vid bötesbrott. Beslag får ske såväl hos den som är misstänkt som hos vem som helst annan. Vissa särskilda inskränkningar gäller för brev m. m. som är i post- eller televerkels vård. Den som griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer vissa tvångs- 25 medel, bl.a. husrannsakaneller kroppsvisitation, får ta i beslag föremål 1988/89:JuU25 som därvidpåträffas. Efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren får beslagockså ske i andra fall. I vissa brådskande fall får även en polisman beslutaom beslag. Domstol kan också besluta om beslag i vissa fall. Om ett beslut ombeslag fallals utan rättens förordnande, kan den som drabbats av beslagetbegära all rätlen överprövar beslutet. Har beslag gjorts gäller som huvudregelvissa frister för åtals väckande. I motion Ju7l9 begärs allmöjligheterna till beslag i brottmål vidgas. Motionärenhemställer bl.a. om en ändring i förordningen (1981:403) om handel medbegagnade varor, som reglerar yrkesmässig handel med sådana varor. Syftet meddenna reglering är all förebygga avsättningen av stöldgods och underlättapolisens spaning efter sådant gods. I 12 § förordningen föreskrivs således attvissa varor, bl. a. varor av ädelmetaller, inte får bearbetas eller lämnas utförrän tidigast efter del alt varorna lagils emot. Motionären önskarall förlängs . Motivet är all polisspaningen intehinner ge resultat inom den nu föreskrivna liden. Senastförra året utvidgades tillämpningsområdet för förordningen till all omfattaytteriigare slöldbegäriigt gods, bl.a. mobiltelefoner (SFS 1988:995). Ändringenvar initierad av . I det sammanhanget efterlystes inte någonändring av förordningen på av motionären önskat sätt. Enligt vad ulskollelinhämtat från finns inte heller nu något behov av atl ändrabestämmelserna i den riktning som motionären eftersträvar. Motionärenhemställer vidare om en ändring i RB när det gäller tiden för väckande av åtalefter beslagsbeslut som fattats av åklagaren utan medverkan av rätten. 7 § andra stycket RB föreskrivs alt i sådant fall åtal skall väckas inomen månad från det beslaget verkställdes, om inte den beslagtagna egendomensvärde understiger . Motionären anser atl tiden bör utsträckas till tremånader. Fråganbehandlas i propositionen. Justitieministern föreslår (s. 64) att den aktuellavärdegränsen höjs till att utgöra en tiondel av det basbelopp som gällde dåbeslaget verkställdes; . Däremot föreslås ingen ändring avtiden för väckande av åtal vid beslag. Justitieministern anför att det är engmndläggande rättssäkerhelsprincip all brottmål där tvångsmedel lillgripils moten privatperson eller dennes egendom prövas av domstol så snart som möjligt.Värdegränsen är ett avsteg från denna princip. Så länge värdegränsen ligger påen förhållandevis låg nivå kan emellertid rättssäkerhetsinlressel inte anses såframträdande alt det lar över vinsterna från effektivitetssynpunkt. Utskottetdelar justitieministerns bedömning och avstyrker motionsyrkandet. Motionärentar slutligen upp frågan om införande av regler enligt vilka beslag bestårautomatiskt tills lagakraftägande dom i målet föreligger. Enligt27 kap. 8 § tredje stycket RB skall rätten, när den avgör ett mål där beslag förekommer, pröva om beslaget skall beslå. Tvångsmedelskom millén har konstaterat atl nuvarande praxis torde innebära alt ett beslag hävs av rätten när åklagarens ansvarsyrkande och/eller förver- 26 kandeyrkande ogillats.Utrymmet för förnyat beslag från åklagarens sida är 1988/89:JuU25 mycketlitet även om det formellt sett är så att åklagaren, om den tilltalade frikännseller förverkandeyrkande ogillas, kan säkerställa det beslagtagna föremålet förvidare utredning eller förverkande i högre instans genom att besluta om nyttbeslag (jfr JO 1959 s. 157). Somframgår av vad justitieministern nämner i propositionen (s. 24) kommer dessafrågor all aktualiseras av riksåklagaren. Enligt vad utskottetinhämtat kommer en promemoria i ämnet att färdigställas inomriksåklagarens kansli. Promemorian skall ligga till grund för begäran tillregeringen om regeländring. I detta läge saknas del anledning för riksdagenatt ta ställning i frågan. Imotion Ju 18 tas upp frågan om jbtokopior av beslagtagna handlingar. Enligtmotionären kan åklagaren beslagta handlingar, la kopior av handlingarna ochdärefter häva beslaget men behålla kopioma. Motionären efterlyser en bestämmelseav innebörd att när beslag på handlingar hävs både originalen och eventuellakopior skall återlämnas om inte ägaren själv godkänner att de kvarblir hosmyndigheten. Reglernai 27 kap. RB om beslag är tillämpliga på såväl skriftliga handlingar som andraföremål. Specialregler angående skriftliga handlingar finns i bl. 2 och 3§§. Bestämmelserna innebär begränsningar så till vida att beslag inte fårläggas på skriftlig handling, om dess innehåll kan antas vara sådant all densom innehar handlingen antingen inte får höras som vittne därom på grund avtystnadsplikt eller är den till vars förmån tystnadsplikten gäller. Inteheller får beslag ske av skriftligt meddelande mellan den misstänkte och honomnärslående (se 36 kap. 3 § RB) om del inte gäller brott, för vilket ärföreskrivit fängelse . Somantyds i motionen kan domstolen i den situation som motionären lar upp intepröva frågan om beslag jämlikt 27 kap. 6 § RB (jfr NJA 1977:574). JK har 1978 uttalat sig i fråga om åklagares rätt all, innan ett beslag avskriftliga handlingar hävs, folokopiera dessa och använda kopiorna för denfortsatta förundersökningen. Det fanns enligt JK skäl som talade för attkopieringsförfarandet åtminstone i vissa fall och under vissa fömtsättningarborde kunna tillåtas. Detta ansågs framför allt gälla i mål angående omfattandeoch komplicerad brottslighet, där det kan innebära en stor olägenhet för denberörde alt under lång lid vara frånhänd t.ex. bokföringshandlingar (JK1978-04-19, dnr ). Även JO har berört frågan. I ett ärende från år1982 anför JO (1982/83 s. 42 ff): Setti ett vidare perspektiv kan del enligt min mening inte generellt godtas atlmyndigheter med tekniska hjälpmedel ulan vidare skall kunna tillgodogöra sigoch behålla information som man kommer över vid olika slag av förrättningar.Alt detta kan medföra svåra inlegrilelskränkningar slår utom allt tvivel:Sålunda finns förhållandevis större risk för all t. ex. innehållet i enskildashandlingar kan komma att utnyttjas för illojala förfaranden om det ärfotokopierat än om det bara finns lagrat i det mänskliga minnet. JOavslutade med att konstatera all de flesta fall av integritetskränkning torde inrymmas understraffbestämmelser om bl.a. oriklig myndighels- 27 utövning och brott motlystnadsplikt men all det vore av värde att hithö- 1988/89:JuU25 randefrågor blev föremål för närmare överväganden. Tvångsmedelskommitténhar utrett frågan. Den lösning kommittén valt för att tillgodose den enskildesintresse i sammanhanget har sin utgångspunkt i förslaget till baslag och dessregler humvida uppgift som framkommer vid Ivångsmedelsanvändning skall fåutnyttjas (se SOU 1984:54 s. 207 ff). Kommittén har föreslagit en bestämmelseenligt vilken möjlighet skall finnas att i vissa fall få beslut av rätten allfotokopior av del beslagtagna skall förstöras. Sakenberörs i den nu aktuella propositionen. Justitieministern anför (s. 32 O attdetta är ett område som i likhet med överskollsinformations-frågan lämparsig mindre väl för lagreglering; en lagregel skulle skapa otillfredsställandemateriella resultat i vissa fall, som det är svårt atl åstadkomma enregel som ger ett heltäckande skydd för den enskilde. Frågan bör enligt hennesmening, liksom , lösas i praxis. Utskottet,som vill understryka vikten av JO:s uttalande, ställer sig bakomjustitieministems bedömning och avstyrker bifall till motion Ju 18. Husrannsakanär ett tvångsmedel, som syftar till all bereda myndigheter tillträde till hus,mm och slutna förvaringsställen för all där eftersöka personer eller saker(personell resp. reell husrannsakan). Bestämmelser om husrannsakan finns ibl.a. 28 kap. RB och 20 § polislagen (1984:387). Husrannsakanenligt RB används i samband med brottsutredning, medan husrannsakan enligtpolislagen tillämpas vid förfaranden enligt viss förvallningsrättsliglagstiftning, t. ex. förvarslaganden enligt utlänningslagen. Husrannsakanfår enligt 28 kap. RB företas i samband med utredning om brott, på vilket kanfölja fängelse, i syfte all söka efter föremål som är underkastat beslag ellerför all utröna omständighet som kan ha betydelse för brottsutredningen (28 kap.I § RB). Husrannsakan kan också förekomma för all efterforska någon som skallgripas, anhållas, häktas eller hämtas till förhör eller inställelse vid rätten,delges stämning i brottmål eller underkastas kroppsvisitation ellerkroppsbesiktning (28 kap. 2 § RB). Husrannsakan kan som ovan anförts genomförasi hus, mm eller slutet förvaringsställe. Den kan genomföras även hos annan änden som skäligen kan misslänkas men för detta krävs synnerlig anledning. I20 § polislagen regleras vilka befogenheter polisen har all genomförahusrannsakan i andra fall än då åtgärden föranleds av misstanke om brott.Bestämmelsen omfattar både personell husrannsakan och reell husrannsakan. Föratt söka efter någon som med laga stöd skall omhändertas, t.ex. enligtutlänningslagen, får en polisman bereda sig tillträde till den eflersök- tes bostad eller tillannat hus, mm eller ställe som tillhör eller disponeras 1988/89:JuU25 avhonom. Detsamma gäller i frågan om en lokal som är tillgänglig för allmänheten.Finns del synnerliga skäl atl anta att den eftersökte uppehåller sig hos någonannan, får polismannen bereda sig tillträde även dit. Polismansrätt att besluta om husrannsakan Beslutom husrannsakan enligt RB fattas enligt 28 kap. 4 § av undersökningsledaren,åklagaren eller rätten. I 5 § finns bestämmelser som ger en polisman rätt atl ivissa situationer själv besluta om husrannsakan. Så är fallet "om åtgärdenhar till syfte att eftersöka den som skall gripas, anhållas eller häktas ellerhämtas till förhör eller till inställelse vid rätten eller all verkställabeslag av föremål, som på färsk gäming följts eller spårals, så ock eljest, dåfara är i dröjsmål". Beslutom husrannsakan enligt polislagen fallas av polismyndigheten (20 § andrastycket). Endast om del är fara i dröjsmål får åtgärden vidtas utan ett sådantföregående beslut av polismyndigheten. Somframgått ovan har JK undersökt tillämpningen av bestämmelserna i 28 kap. 5 §RB. I sill yttrande till regeringen har JK föreslagit atl en polismans rätt atlsjälv fatta beslut om husrannsakan enligt RB uttryckligen inskränks till falldå fara är i dröjsmål. Enligt JK bringas bestämmelsemä i RB härigenom inärmare överensstämmelse med vad som gäller vid husrannsakan enligt polislagen.I propositionen förs emellertid inte något sådant förslag fram. Imotion Ju23 hemställs om lagförslag i enlighet med JK:s förslag. Motivet äratt hänsynen till gmndlagsskyddade intressen bör medföra all det endast vidstarka skäl bör anförtros åt polisman all besluta om husrannsakan. Hithörandespörsmål har varit föremål för utskottets ställningslagande. Påhemställan av ulskollel avslog ett förslag om ändring i 20 §polislagen. Ändringsförslaget innebar all polisman skulle få befogenhet atlgöra husrannsakan för atl söka efter någon som är efterlyst och som skallomhändertas. Syftet var all polislagens bestämmelser för förvaltningsrällsligaomhändertaganden i effektivitetens intresse skulle bringas i överensstämmelsemed motsvarande regler för straffprocessuella omhändertaganden i RB. a. atl det inte var givet att del måste vara en i alla hänseendenöverensstämmande reglering i fråga om straffprocessuella ochförvaltningsrällsliga ingripanden. Det var vidare inte heller givet, enligtutskottets mening, vilka beslutsregler som borde ändras, om de olikaregleringama ändå ansågs böra bringas i bättre samklang med varandra (JuU1986/87:36 s. 8 O- Somjustitiekanslern ullalat i sill yttrande får del förhållandel alt en ål- gärd kan genomföras på ett lättare eller bekvämare sätt för myndigheten inte utgöra motiv för all tillåta ingrepp mot den enskildes personliga frihet och integritet. Bestämmelserna i regeringsformen om gmndläggande fri- och rättigheter och andra bestämmelser som syftar till att ge garantier ål enskilda, då deras intressen slår emot allmänna intressen, bör tolkas till förmån för den enskilde. Möjlighetema all bestämma inskränkningar i en- 29 skildas intressen bör meddet synsätt som regeringsformen ger uttryck /89:JuU25 utnyttjas medförsiktighet. Anledningen till huvudregeln i 28 kap. 4 § RB att beslut omhusrannsakan skall fattas av fömndersökningsledaren, åklagaren eller rätten äratt de överväganden som måste göras oftast är av så grannlaga natur all det böröverlämnas åt rällsbildad personal alt göra bedömningar i sådana frågor.Utskottet anser därför i likhet med juslitiekanslem all det inte utan starkaskäl bör anförtros ål en enskild polisman all själv fatta beslut omhusrannsakan. Bestämmelsen i 28 kap. 5 § RB bör därför, i enlighet medönskemålet i motion Ju23, ändras så att polismans rätt att själv fatta beslutom husrannsakan uttryckligen i lagtexten inskränks till fall då fara är idröjsmål. Härigenom bringas bestämmelserna i i bättre samklang medmotsvarande bestämmelse i 20 § polislagen. Regleringen i polislagen är avsenare datum än RB och motsvarar också bättre ett modeml synsätt på avvägningenmellan rättssäkerhets- och effek-tivitelsinlressen. Lagändringen bör vidtasutan dröjsmål. Det bör ankomma på regeringen all utarbeta förslag till dennalagändring och skyndsamt återkomma till därmed. Vad utskottet nuanfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Polisingripandeni kyrkolokaler har aktualiserats på senare lid i flera sammanhang, bl. a. motbakgmnd av all polisen i några uppmärksammade fall berett sig tillträde tillkyrko- och kloslerlokaler för all söka efter utlänningar som skulle las iförvar enligt utlänningslagstiftningen. Hithörande frågor hartagils upp i flera motioner. Imotion Ju607 hemställs atl hos regeringen begär förslag till sådanändring av och all förstärkning sker avkyrkofriden. Motionärerna åberopar sammanfattningsvis alt kyrkofriden börförslärkas genom en mera enhetlig straffrättslig och mera preciseradprocessrättslig reglering. Samtliga brottsliga övergrepp mot kyrkofrid bör,enligt motionärema, samlas i ett gemensamt lagmm i . Den brottsligahandlingen kan mbriceras som brott mot kyrkofrid och beskrivas som obehörigtintrång i kyrka och bedömas som grovt brott om gudstjänsten blivit störd.Vidare bör, enligt motionärerna, processuella tvångsåtgärder av hänsyn tillkyrkofriden uttryckligen kräva synnerliga skäl i resp. lagmm för atl få företasi kyrka. I motion Ju62l begärs ett riksdägsuttalande om all respekten förkyrkofriden måste åtempprällas och upprätthållas. Kyrkan måste, enligtmotionären, få vara en fredad zon och polisingripanden bör inte få ske ikyrkor. I motion Ju20 begärs förslag till regler som begränsar möjligheternatill Ivångsingripanden i kyrkolokaler av annat skäl än misstanke om brotteller, om en sådan begränsning rent lagtekniskt inte är möjlig, ett generelltförbud mot tvångsingripanden i kyrkolokaler. I motion Ju24 efterlysesbestämmelser som reglerar polisingripanden i kyrkolokaler. Kyrkommmetoch de personer som befinner sig där ges ett visst straff- rättsligt skydd. Genom bestämmelser i (BrB) slraffskyddas mölesfriden vid allmänna andaklsövningar liksom vid vissa andra förrätt- 30 ningar och sammankomster.Jämlikt 16 kap. 4 § BrB är del således straff- 1988/89:JuU25 bart som störandeavförrättning eller av allmän sammankomst all genom våldshandling, oljud ellerpå annat liknande sätt störa eller försöka hindra allmän gudstjänst, annanallmän andaktsövning, vigsel, begravning eller någon liknande akt. Straffskalanär böter eller fängelse . Bestämmelsen omfattar inte barareligionsverksamhel hos utan avser även andra religionssamfund.Störande uppträdande i kyrka eller annan gudstjänstlokal på tid då del intepågår gudstjänst eller sammankomst för andaklsövning faller inte under dennastraffbestämmelse. Förfarandet kan däremot vara all bedöma somförargelseväckande beteendeiämlikx 16 kap. 16 § BrB under fömtsättning all delsker under tid då allmänheten har tillträde till kyrkan. Alttränga in i en låst kyrka utgör olaga intrång enligt 4 kap. 6 § andra stycketBrB och straffas med böter eller, om brottet är grovt, fängelse i högst . Igällande lagstiftning ges inga särskilda restriktioner för polisingripanden i kyrkolokaler,vare sig det är fråga om straffprocessuella tvångsmedel enligt RB ellertvångsåtgärder enligt polislagen. Något särskilt rättsskydd för kyrkolokalerfinns alltså inte. AvRB:s regler är främst bestämmelsemä om husrannsakan av intresse. I förarbetenahar inte berörts frågan om under vilka fömtsättningar husrannsakan bör få skei kyrkolokaler och hur åtgärden i så fall bör genomföras. Här kan erinras omreglerna i 28 kap. 4 § RB om vem som beslutar om husrannsakan. Om enhusrannsakan kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhetför den hos vilken åtgärden företas, bör rätten besluta om tvångsåtgärden, ominte fara är i dröjsmål. Inteheller när del gäller polislagens regler om husrannsakan har något undanlaggjorts för kyrkolokaler och liknande. På samma sätt som när del gällerhusrannsakan enligt RB kan därför en husrannsakan med stöd av polislagensregler genomföras i en kyrka eller annan liknande lokal. Enligt 8 § polislagengäller två allmänna principer för polisingripanden, nämligen behovsprincipenoch proportionaliletsprincipen. Av dessa principer följer all ingripanden skallgöras på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övrigaomständigheter; måste tvång tillgripas, skall detta ske endast i den form ochden utsträckning som behövs för all det avsedda resultatet skall uppnås. Utskottethar inhämtat remissyttranden över motionema Ju607 och Ju62l från riksåklagaren(), , statens invandrarverk (), juridiskafakultelsslyrelsen vid , ärkebiskopen, samarbetsnämnden förstatsbidrag till trossamfund (SST) och Judiska församlingamas i SverigeCentralråd. RÅ,och juridiska fakultelsslyrelsen avstyrker mo-lionsförslagenmedan uttrycker en positiv inställning till dessa. Ärkebiskopentillstyrker de åtgärder som begärs i motion Ju607. SST tillstyrker yrkandet imotion Ju607 om ändring i för ett förstärkt skyddmot processuella tvångsåtgärder i kyrka eller annan lokal förreligionsutövning men avstyrker motionsförslagen i öv- förespråkar enutredning för precisering och reglering av begrep- 1988/89:JuU25 pelkyrkofrid. RÅ,, juridiska fakultelsslyrelsen och SST har avstyrkt förslagetom förstärkt straffrätlsligt skydd för brott mot kyrkofriden. Här har anförtsall motionärerna inte gjort gällande något skäl för atl gällandestraffbestämmelser rörande obehörigt intrång i kyrkor och störande av allmängudstjänst och offentlig förrättning inte skulle ge ett tillräckligt skydd.Därtill har tillagts all avsevärda avgränsningsproblem kan uppslå vid definitionav bl. a. termen "kyrka". Något behov av lagstiftning i den riktningmotionärema förespråkar i detta hänseende föreligger inte enligt dessa remissinstanser. Utskottetkan ställa sig bakom vad nyssnämnda remissinstanser anfört. Mot bakgrund häravavstyrks bifall till önskemålet i motion Ju607 om ett förstärkt straffrätlsligtoch enhetligt skydd för brott mot kyrkofriden. I sammanhanget vill utskottethänvisa till behandling av näraliggande motionsönskemål (ILU 1969:15). Såvittgäller begränsningar av eller förbud mot tvångsingripanden i kyrkolokaler m.m. har RÅ, och juridiska fakulletsstyrelsen avstyrkt bifalltill molionsönskemålen. har förespråkat en översyn av begreppet kyrkofrid,hur myndighelsbeslul bör verkställas i kyrkolokaler saml vilka lokaler som ärall betrakta som sådana. Övriga remissinstanser har i princip ställt sigpositiva till motionsönskemålen i denna del. a. anfört all en situation där bl. a. brottslingar genom all uppehållasig i kyrkolokalen kan hålla sig undan myndigheterna eller oanlas-lade kanbedriva brottslig verksamhet är helt oacceptabel såväl för kyrkan som församhället i övrigt. Proportionaliletsprincipen bör, enligt RÅ, leda till alltidpunkten och formerna för ingripanden anpassas så atl minsta möjliga störningorsakas i kyrkans verksamhet. anför all del i belysning avall religiösa motiv stundom åberopas till stöd för vålds- eller renaterroristhandlingar inte är välbetänkt atl slå in på den väg som föreslås imotionerna.