bet · GC01TU2 · 1988-12-31 00:00:00 — Trafikutskottetsbetänkande /89 :TU2 Ändrade bestämmelser om felparkeringsavgifter, m.m. 1988/89 TU2 Ibetänkandet behandlas förslag i propositionen om vissa ändringar i lagen omfelparkeringsavgift och lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering samt tvåmotioner. Propositionensförslag innebär bl.a. att det införs krav på prövningsdll-stånd för att ärendenom felparkeringsavgift skall få prövas av hovrätten. Vidare föresläs i lagen omfelparkeringsavgift en regel om s.k. preklusion, som innebär begränsningar avmöjligheterna att i tingsrätten och hovrätten åberopa omständigheter ellerbevisning som inte angetts hos den första instansen, polismyndigheten. I de båda modonernamotsätter sig m och fp dessa regeringsförslag. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag och avstyrker motionerna. Lagändringarna föreslåsträda i kraft . Tillbetänkandet är fogat två gemensamma m-, fp- och mp-reservationer. Iproposition 1988/89:6 föreslår regeringen ()att anta förslag till 1. lag om ändring i lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift, 2. lag om ändring i lagen (1984:318) om kontrollavgiftvid olovlig parkering. Lagförslagen har tagits insom bilaga till detta betänkande. Ipropositionen föreslås ändringar i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift ochi lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering. Ändringarnai lagen om felparkeringsavgift innebär att det införs krav påprövningstillstånd för att ärenden om felparkeringsavgifter skall få prövas avhovrätten. Vidare föreslås begränsningar i rätten att i tingsrätten ellerhovrätten åberopa omständigheter eller bevisning som inte angetts hospolismyndigheten. Besvär över polismyndighetens beslut skall ges in tillpolismyndigheten och inte, som sker i praxis, till tingsrätten. Dessutomföreslås en precisering av vem som vid ägarbyte skall anses vara fordonsägareoch därmed svara för felparkeringsavgift och kontrollavgift enligt lagen omkontrollavgift vid olovlig parkering. 1 1988/89.15 saml. Slutligen föreslås en ändring av punkt 3 i 15 § lagen omfelparkeringsavgift 1988/89:TU2 angående återbetalning av avgift. Syftetmed ändringsförslaget är att närmare klargöra tillämpningsområdet för denbestämmelsen. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . 1988/89:T1 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen avslår proposition 1988/89:6 såvitt avser begränsningarna av rättenatt åberopa ny bevisning samt begränsningen av rätten att få sin sak prövad avhovrätten. 1988/89:T2 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen avslår förslaget till förändringar i 10 § och 10 a § lagen omfelparkeringsavgift. I syfte att skapa ett effektivt sanktionssystem förparkeringsförseelser infördes lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift och förordningen (1976:1128) om felparkeringsavift. Dessaförfattningar tar sikte på parkering på gator och andra allmänna platser(offentligrättslig parkering eller gatumarksparkering). För parkering på privat mark, parkeringshus e.d.(privaträttslig parkering eller tomtmarksparkering) gäller sedan den 1 juli1984 lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering. Genom den lagenhar sanktionssystemet vid tomtmarksparkering i betydelsefulla hänseendenanpassats till vad som redan gällde vid gatumarksparkering. Förfarandet enligt lagen om felparkeringsavgift inleds medatt en polis eller en traftkövervakare meddelar enparkeringsanmärkninjg. Parkeringsanmärkningen innehåller en uppmaning till detfelparkerade fordonets ägare att , normalt , betalafelparkeringsav-giften (5 §). Fordonsägaren är skyldig att betala avgiften inomdenna dd, även om parkeringsanmärkningen är oriktig och även om han för talanom att betalningsansvaret skall undanröjas (7 §). Den fordonsägare eller fordonsförare som anser att enparkeringsanmärkning inte borde ha meddelats kan ansöka om rättelse hospolismyndigheten i det polisdistrikt där anmärkningen meddelades. finner att ansökan skall bifallas, skall myndigheten undanröjafordonsägarens betalningsansvar. Beslut med anledning av en rättelse kan' inteöverklagas (8 §). Institutet rättelse är avsett för uppenbara fall. Någonnärmare utredning sker inte. För en mer regelrätt prövning får fordonsägarenskriftligen bestrida betalningsansvaret hos polismyndigheten i detpolisdistrikt där parkeringsanmärkningen meddelades. Han skall då ange grundenför sitt bestridande. Bestridandet måste ske senast efter det attavgiften betalats eller åtgärd för indrivning av avgiften vidtagits.Polismyndigheten gör den utredning som behövs och meddelar därefter beslut medanledning av bestridandet (9 §). Myndigheten har rätt att infordra skriftligaberättelser. Om det behövs, får också muntliga förhör hållas. Allmännaregler om hur beslut överklagas finns i 23-25 §§ förvaltningsla- gen(1986:223). För förfarandet i tingsrätten finns det vissa bestämmelser i 1988/89:TU2 lagen om felparkeringsavgift. I övrigt gäller bestämmelserna i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden.Bestämmelserna innebär följande. En polismyndighets beslut överklagas genom att enskriftlig handling ges in till tingsrätten. Tiden för överklagande är treveckor från det att klaganden fick del av polismyndighetens beslut.Fordonsägaren skall då han överklagar ange grunden för sin talan och deskriftliga handlingar han vill åberopa. Tingsrätten infordrar därefterpolismyndighetens handlingar i ärendet. I tingsrätt och hovrätt för allmänåklagare det allmännas talan. Om tingsrätten finner att det behövs, kan denhålla muntlig förhandling. Fordonsägaren och andra som kan bidra tillutredningen kan därvid höras. Vid en muntlig förhandling gäller rättegångsbalkensbestämmelser om huvudförhandling i tvistemål i tillämpliga delar. Tingsrättenär dock alltid domför med endast en lagfaren domare. Enligt förordningen(1979:572) med dngsrättsinstruktion är tingsnotarier ined och sexmånaders tjänstgöringstid behöriga att besluta i ärenden omfelparkeringsavgifter. Tingsrättens beslut får överklagas hos hovrätten.Besvärsinlagan skall lämnas till tingsrätten som sänder inlagan och sin egenakt i ärendet dll hovrätten. Hovrätten är i allmänhet domför med tre lagfarnadomare. Målen avgörs i hovrätten normalt efter ett skriftligt förfarande. Detfinns dock möjlighet att även i hovrätten höra parter och eventuella vittnen.Hovrättens beslut får inte överklagas. I proposition 1984/85:6 föreslogs bl.a. att tingsrättenskulle bli den sista instansen i ärenden om felparkeringsavgifter. Riksdagengodtog emellerdd inte regeringens förslag utan uttalade att ärendet skulleövervägas ånyo inom (/85:6, rskr. I TU:s betänkande redovisades ett från justitieutskottetinhämtat yttrande. hade i sin tur inhämtat yttranden frånSvea hovrätt och från . Av de båda domstolarnas yttrandenframgick att antalet mål om felparkeringsavgift hade ökatmycket starkt till följd av Parkeringsjuridiska föreningens verksamhet.Föreningen synes ta som sin främsta uppgift - framhölls det vidare i dessayttranden - att försöka sabotera parkeringssystemet i främst men ävenannorstädes genom att överhopa berörda instanser med överklaganden enligtvissa mallar. Föreningen missbrukar lagreglerna - sade tingsrätten - genom atti princip aldrig "visa korten", dvs. utveckla grunderna för talan ochredogöra för de närmare omständigheterna i de enskilda fallen. Sker det -fortsatte tingsrätten - så sker det först i tingsrätt eller möjligen i hovrätt,trots att man enligt lagen skall ange grunderna redan hos polismyndigheten ochklaganden dessutom i princip alltid i skrivelse bereds tillfälle att"utveckla sin talan" redan där. 1 hovrättens yttrande framhölls att ett typfall av mål omparkeringsavgift, där en representant för Parkeringsjuridiska föreningenföreträder klaganden, innehåller följande moment: I besvären tillpolisstyrelsen anges att bilen ståttuppställd för "lastning/lossning". (Parkering omfattardefinitionsmäs- 1988/89:TU2 sigt -enligt 2 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) - inte uppställning av fordon för på-eller avsdgning eller på- eller avlastning av gods). föreläggerklaganden att genom fakturor, intyg eller liknande styrka attuppställning föranletts av på- eller avlastning. Så sker inte. Klaganden överklagar till tingsrätten men angerinte heller där några omständigheter, t.ex. om det var lastning eller lossningsom pågick vid tillfället, vad som lastades eller lossades och Några skriftliga bevis ges inte heller in. uttalaratt klaganden inte ens gjort sannolikt att uppställning föranletts av på- elleravlastning och ogillar besvären. Hovrätten finner inte skäl att göra någonändring i tingsrättens beslut. framhöll i sitt yttrande att ett förbudatt fullfölja talan till hovrätt inte skulle lös;: - utan snarare förvärra - deproblem som Parkeringsjuridiska föreningens verksamhet medförde, i första handför . Detta sades gälla särskilt om det medförbudet skulle föreskrivas att parkeringsärenden ej fick avgöras avtingsnotarie. Och så måste - betonade justitieutskottet- rimligen ske.Justitieutskottet förordade att ärendet på nytt övervägdes i regeringskanslietoch att sådana överväganden bl.a. skulle omfatta en ordning enligt vilkentingsrätts avgörande får prövas av hovrätt endast då hovrätten meddelatprövningstillstånd. Vidare fann justitieutskottet det särskilt angeläget attförnyade överväganden också skulle omfatta ett av uttalatönskemål att för handläggningen av ärenden om felparkeringsavgifter få tillstånd en regel om preklusion, motsvarande den som enligt rättegångsbalkengäller för tvistemål och som innebär att omständighet eller bevis som ejtidigare förebragts får åberopas endast om giltig ursäkt för tidigareunderiåtenhet finns. Trafikutskottetanslöt sig till justitieutskottets uppfattning. Av den departementspromemoria Felparkeringsavgift (Ds K1987:18) som ligger till grund för nu förevarande proposition framgår att det ijanuari 1985 kom in 334 ärenden om felparkeringsavgift till Stockholmstingsrätt. Motsvarande siffra för var 68. Inte i något av deärenden som kom in förekom Parkeringsjuridiska föreningensom ombud. Föreningen har inte heller därefter förekommit som ombud.Anledningen till nedgången i antalet ärenden torde vara - framhålls det ipromemorian - ett beslut av högsta domstolen , vari HDfastställde ett beslut av att döma en representant för till dagsböter för att mot bättre vetande ha fört talan mot beslutav lägre instanser i frågor om felparkeringsavgift. Propositionens lagförslag innebär i huvudsak följande. - Den sombestrider betalningsansvar för felparkeringsavgift skall hos polismyndighetenange inte bara de omständigheter som bestridandet grundas på utan också denbevisning som åberopas. - En regelmotsvarande den som finns i 50 kap. 25 § tredje stycket ompreklusion av rätten att i tingsrätten och hovrätten åberopanya omständigheter eller ny bevisning införs i lagen om felparke- 1988/89:TU2 ringsavgift.Detta innebär att omständigheter eller bevis som inte angetts vid polismyndighetenfår åberopas i tingsrätten eller hovrätten endast om parten görsannolikt, att han haft giltig ursäkt för sin underlåtenhet att ange omständigheteneller beviset vid polismyndigheten, eller om det av annan särskildanledning bör tillåtas att omständigheten eller beviset åberopas. -1 lagenom felparkeringsavgift införs en regel enligt vilken ett överklagande avdngsrättens beslut i huvudsaken inte får prövas av hovrätten om inte dennameddelat parten prövningstillstånd. om det ärav vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av högre rätt ellerom det finns anledning till ändring i det slut vartill tingsrätten kommiteller om det annars finns synnerliga skäl att pröva talan. Lagförslagen i övrigt innebär bl.a. följande. - När ettparkeringsärende överklagas till tingsrätten skall skrivelsen med överklagandetges in till polismyndigheten. tillämpas en ordning som innebär attskrivelsen ges in till tingsrätten. - Prövningstillståndbehövs inte vid talan mot beslut som rör någon annan än en part, beslutvarigenom tingsrätten ogillat jäv mot en domare, beslut angående utdömande avförelagt vite eller om ansvar för en rättegångsförseelse eller beslutvarigenom anmälan av bestridande avvisats. - En ändring görsi 15 § punkt 3 lagen om felparkeringsavgift som innebär attfelparkeringsavgifter skall återbetalas när parkeringsanmärkningen inte harprövats av domstol och det är uppenbart att anmärkningen inte borde ha meddelats. - Med fordonetsägare enligt lagen om felparkeringsavgift skall i fortsättningen avses den somi något av dé i lagen angivna registren var antecknad eller senare harantecknats som fordonets ägare för överträdelsen. Motsvarandeändring görs i lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering. - Statens andelav förhöjt avgiftsbelopp - enligt 16 § i lagen om felparkeringsavgift - höjsfrån hälften till tre fjärdedelar. I modonerna TI (m) och T2 (fp) yrkas avslag på propositionensförslag till regler om preklusion och om att ett överklagande av dngsrättensbeslut i ärenden om felparkeringsavgift skall få prövas av hovrätten endast omdenna meddelat parten prövningstillstånd. I den förstnämnda motionen framhålls att den föreslagnapreklusionsre-geln ställer mycket stora krav på den enskilde. Vederbörandemåste ju -säger motionärerna - kunna bedöma hur bevisning värderas i endomstol, och därmed hur stark bevisning han måste kunna åstadkomma inför sinanmälan till polismyndigheten. I sammanhanget bör vidare beaktas -framhållermotionärerna - att bevisfrågor är oerhört svåra att bedöma. Inte minst av detskälet bör man inte låta tingsrätten bli sista instans, eftersom frågorna därkan komma att avgöras av tingsnotarier med endast 18 månaders tjänstgöringstid.Vidare framhåller motionärerna att påförandet av enfelparkeringsavgift av dem som berörs i allmänhet torde uppfattas som 1988/89:TU2 jämställt med att bötfällas och att det i brottmål inte finns någrabegränsningar i rätten att åberopa ny bevisning. 1 fp-motionen framhålls att det krävs utomordentligtstarka skäl för att göra inskränkningar i människors möjligheter att få sinabeslut eller domar prövade i en instansordning med i vart fall tre steg. Den ioch för sig vällovliga ambitionen att minska domstolarnas arbetsbörda får inteleda till förändringar i grundläggande rättsprinciper. Om domstolarna inte hartillräckliga resurser att tillämpa lagarna bör i första hand ytterligareresurser anslås eller de materiella reglerna ändras. Vidare framhållermotionärerna att ,den personal hos polismyndigheterna som beslutar i ärenden omfelparkeringsavgift ofta saknar rättsutbildning. 1 tingsrätterna är det ocksåvanligt att det är tingsnotarierna som handlägger ärendena. Det är sålundaförst efter ett eventuellt överklagande till hovrätten som den enskilde kan fåsin sak prövad av erfarna domare. Därvid är det även angeläget - betonarmotionärerna -att nya omständigheter och bevis skall kunna åberopas. Föredragande departementschefen framhåller att det ärnödvändigt med bestämmelser som begränsar möjligheten att i högre instansåberopa nya omständigheter eller ny bevisning för att få till stånd eneffekdvare handläggning av ärenden om felparkeringsavgift. De omständighetervid parkeringsöverträdelser som är av betydelse för saken är - fortsätterföredraganden - i regel enkla att klargöra. Det bör därför i allmänhet intevara svårt att redan hos polisen ange dessa omständigheter och den bevisningsom åberopas. LItskottet delar föredragandens uppfattning och finner den avregeringen föreslagna preklusionsregeln - med de undantag som den möjliggör -väl avvägd. Med hänvisning till det anförda dllstyrker utskottet denav regeringen föreslagna preklusionsregeln, medan motionerna i motsvarandedelar avstyrks. Utskottet har för sin del inte heller något att erinra motatt prövningstillstånd införs som en förutsättning för att mål omfelparkeringsavgift skall få prövas i hovrätten. Härigenom begränsas - somföredraganden framhåller - antalet mål i denna instans, något som i sin turgivetvis innebär att mindre resurser behöver användas för dessa mål. Att såsker synes väl modverat med hänsyn till målens jämförelsevis underordnadebetydelse och deras för den enskilde tämligen begränsade rättsverkningar.Härdll kommer att dessa mål i regel torde vara av enkel beskaffenhet. Enöverprövning i hovrätten kan emellertid enligt regeringens förslag komma tillstånd, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas avhögre rätt eller om det finns anledning till ändring i det slut vartilltingsrätten kommit eller om det annars finns synnerliga skäl att pröva talan. Sammantaget finner utskottet de sålunda utformadebestämmelserna om prövningstillstånd väl avvägda. Härav följer att utskottettillstyrker regeringens förslag och avstyrker motionsyrkandena i motsvarandedelar. Lagförslagen i övrigt har inte heller givit utskottetanledning dll erinran. De tillstyrks följaktligen. Hemställan 1988/89:TU2 1. beträffande preklusion attriksdagen med avslag på motionerna 1988/89:T1 (m) i denna del och 1988/89:T2(fp) i denna del antar det genom proposidonen framlagda förslaget dll lag omändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift såvitt avser 10 § tredjestycket, attriksdagen med avslag på motionerna 1988/89:T1 (m) i denna del och 1988/89:T2(fp) i denna del antar det under moment 1 nämnda lagförslaget såvitt avser 10 a§, 3. beträffandelagen om felparkeringsavgift i övrigt attriksdagen antar det under moment 1 nämnda lagförslaget i de delar det inteomfattas av vad utskottet hemställt ovan, 4. beträffandelagen om kontrollavgift vid olovlig parkering attriksdagen antar det genom propositionen framlagda förslaget dll lag om ändringi lagen (1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering Närvarande: (), (), OveKarlsson (s), (), (), (),(), (), (), (m), (), (vpk), (), JarlLänder (s), Tom (), () och (). Preklusion (mom. 1) (), (), iMalmö (m), (), () och Tom () anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjarmed "Föredragande departementschefen" och slutar med "delaravstyrks" bort ha följande lydelse: Lagrådet framhåller i sitt yttrande över regeringensförslag till lag om ändring i lagen om felparkeringsavgift att det -sedan Parkeringsjuridiska föreningens verksamhet i ärenden om felparkeringupphört - inte längre råder sådana förhållanden att det är nödvändigt attlagstiftningsvägen vidta drastiska åtgärder för att stävja organiseraträttegångsmissbruk. Utskottetdelar lagrådets uppfattning och finner den av regeringen föreslagnapreklusionsregeln alltför långtgående. Alltför stora krav ställs 1988/89:TU2 enligt utskottets meningpå den enskilde om man begär att han redan vid ett överklagande tillpolismyndigheten skall kunna bedöma vad som är juridiskt gångbar bevisning.Rättssäkerheten kräver därför att man inte begränsar nuvarande möjligheter attåberopa nya omständigheter och ny bevisning i Omproblem med organiserat rättegångsmissbruk ånyo skulle uppstå kanproblemet lösas genom att vederbörande-såsom skedde i : , .. , . fall - döms till dagsböter med stöd av bestämmelserna i 9 kap.rättegångsbalken. Avdet anförda följer att utskottet avstyrker regeringens förslag, såvitt nu är ifråga, och tillstyrker motionerna i motsvarande delar. delsatt utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse: att med bifalltill motionerna 1988/89:T1 (m) i denna del och 1988/89:T2 (fp) i denna delavslår det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1976:206) om felparkeringsavgift såvitt avser 10 § tredje stycket, Prövningstillstånd (mom. 2) RolfClarkson (m), (), i (m), (), () och Tom () anser delsatt den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjar med "Utskottethar" och slutar med "motsvarande delar" bort ha följandelydelse: mening är det av rättssäkerhetsskäl angeläget att ärenden omfelparkeringsavgift alltid skall kunna prövas i åtminstone två domstolsinstanser.Regeringens förslag om prövningstillstånd finner sig utskottet därför intekunna dllstyrka. Utformningen av ifrågavarande lagrum - 10 § a - i de delar sominte avser prövningstillstånd föranleder däremot ingen erinran från utskottetssida. Motionerna, i de delar som är i fråga, tillstyrks. delsatt utskottets hemställan under 2 bort ha följande lydelse: att medanledning av propositionen i denna del samt med bifall till motionerna1988/89:T1 (m) och 1988/89:T2 (fp) i motsvarande delar antar 10 a § i detunder moment 1 nämnda lagförslaget med följande såsom utskottets förslagbetecknade lydelse: Talanmot tingsrättens beslut förs Talan mot tingsrättens beslut förs genom besvär i hovrätten.Talan får genom besvär i hovrätten. inte prövas av hovrätten om inte Hovrättens beslut får inte över hovrätten meddelat parten prov- klagas. Prövningstillståndbehövs inte vid 1988/89:TU2 talanmot beslut som rör någon annan än en part, beslut varigenom tingsrättenogillat jäv mot en domare, beslut angående utdömande av förelagt vite eller omansvar för en rättegångsförseelse eller beslut varigenom anmälan avbestridande avvisats. I fråga om meddelade prövningstillstånd skall 54 kap. 11§ andra stycket gälla i tillämpliga delar. Prövningstillstånd får meddelas endast om 1. det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att talan prövas av högre rätt, 2. det finns anledning till ändring idet slut vartill tingsrätten kommit eller 3. det annars flit ns synnerliga skälatt pröva talan. Kan talan mot tingsrättens beslut prövas av hovrättenendast om denna meddelat prövningstillstånd, skall tingsrätten i samband medunderrättelse om vad som gäller i fråga om fullföljd av talan upplysa parternaom detta och därvid också ange innehållet i närmast föregående stycke. Hovrättens beslut får inte överklagas. Propositionenslagförslag 1988/89:TU2 1 Förslag till ' ; Bilaga, Lag om ändring i lagen (1976:206)" omfelparkeringsavgift Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift ' ' * ' £/e'/.yatt4, 9, 10, 15 och 16 §§ skall ha följandelydelse,' r.;n.i dels att det i lagen skall införasen ny paragraf, 10 a §, av följande' ' lydelse. " . . ,;;; ,;,:f,jv. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse ' '. ',',_,* "-! Fordonets ägare ansvarar för att felparkeringsavgiftenbetalas. Ägaren ,, ,;. .\,s>. .', ansvarar dockinte om omständigheterna gör det sannolikt att fordonet frånhänts honom genombrott. Medfordonets ägare avses .,v:. 1. den som när överträdelsen 1. den soni näi överträdelsen skedde var antecknad som fordö- skedde vär'antecknad som fordo nets ägare i något av dé register nets ägare i något av de register som avses i 1 § 1 eller 2 eller som avses i 1 § 1 eller 2 eller deri somsenare har antecknats där som ägare av fordonet vid tiden för överträdelsen. 2. i fråga om fordon som brukas med stöd av licens somanges i 1 § 3, den som innehade licensen. 9§ Ägare av fordon, i fråga om vil- Ägareav fordon, i fråga om vil- ''' " ketparkeringsanmärkning har med- ket parkeringsanmärkning har med delats, får hos polismyndigheten i delats, får hos polismyndigheten i det polisdistrikt där pårkeringsan- det polisdistrikt där parkeringsan märkningen meddelades skriftligen märkningen meddelades skrifdigen anmäla att han bestriderbetalnings- anmäla att han bestrider betalnings ansvar. Därvid skall grunden för ansvar. Därvid skall han ange de bestridandet anges. grundaspå och den bevisning som Har bestridande anmälts,verkställer polismyndigheten den utredning som behövs. Sedan utredningen haravslutats, meddelar polismyndigheten beslut med anledning av bestridandet.Finner myndigheten att parkeringsanmärkning ej hade bort meddelas eller attbetalningsansvar av annan anledning ej åvilar den som bestritt sådant ansvar,undanröjer den betalningsansvaret. Anmäles bestridande senare än efter det attavgiften har erlagts eller kronofogdemyndigheten vidtagit åtgärd för,indrivning av avgiften, avvisas anmälan. Lagen omtryckt 1987:25. 10 Mot beslut enligt 9 § som innebär att betalningsansvaret undanröjts får talan ej föras. Talan mot annat beslut enligt 9 § föres genom besvär hosden tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt rum. Vid prövning avbesvären dllämpas lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden om ejannat anges i denna lag.