bet · GC01SoU21 · 1988-12-31 00:00:00 — Utskottethänvisade också till vissa tidigare uttalanden från utskottets sida (SoU1986/87:19 och 1987/88:1) där utskottet framhållit betydelsen av vikten avskolans sex- och samlevnadsundervisning och nödvändigheten av attproblemkomplexet HIV,'aids behandlas i det sammanhanget. Utskottet gjordeföljande bedömning: Somframgått av den tidigare redovisningen har utskottet vid flera tillfällentidigare betonat den stora betydelsen av att problemkomplexet AIDS och HIVbehandlas i skolans sex- och samlevnadsundervisning. Det finns enligtutskottets mening anledning att på nytt understryka detta. Undersökningarhar visat att ungdomamas faktakunskaper om HIV och AIDS inte är bristfälliga. Det är dock nödvändigt att försöka påverka attityder och värderingar hos ungdomar så att de medvetet undviker situationer där de riskerar att utsätta sig för HIV-smitta. Detta framhålls också i såväl propositionen som motionerna. För att skolans verksamhet skall kunna medverka till ett önskvärt beteende hos ungdomama måste skolan i sitt arbete använda lämpliga pedagogiska metoder. a. måste ges tillfälle till en dialog med eleverna och samtal i mindre gmpper. Förändra de arbetsformer kan kräva viss fortbildning av de lärare som skall handha sådan undervisning. Det är viktigt för AlDS-informationen att sådan fortbildning kan anordnas i erforderlig omfattning. har även som framgått av redovisningen ovan erhållit vissa bidrag ur AIDS-anslaget för särskilda insatser i gymnasieskolan. UtskoUetser det som mycket angeläget för AIDS-arbetet att det nu 1988/89:SoU21inledda fortbildnings- och undervisningsprogrammet kan fullföljas. Mot bakgmndav vad som anförs i propositionen om vikten av information inom ramen förskolundervisningen anser utskottet dock inte att frågan för närvarandeerfordrar något initiativ från sida. Utskottetavstyrkte därmed de då aktuella motionema. Utskottetbehandlade i samma betänkande ett motionsyrkande om att ett visst belopp avaids-anslaget skulle användas för att förstärka resurserna församlevnadsundervisningen i skolorna. Utskottet hänvisade till sitt tidigareställningstagande när det gällde innehållet i och formema för skolans sex- ochsamlevnadsundervisning. Utskottet var inte berett att tillstyrka att det imotionen yrkade beloppet skulle specialdestineras för informationsarbetet inomskolan (SoU 1987/88:10 s. 40). () har ansökt om omfattande bidrag ur aids-anslaget förett digert fortbildnings- och undervisningsprogram i skolan. erhöllSÖ 3,5 milj. kr. i bidrag ur aids-anslaget för ett sådant program. SÖoch länsskolnämndema genomförde en fortbildning av personal pågymnasieskoloma. Utbildningen genomfördes i två steg. Först utbildade man ettkursledarlag för varje län. Därefter var det skolpersonalens tur att fåutbildning. SÖ har i rapporten Den statliga skoladministra-tionens insatseravseende HIV/aids-information i gymnasieskolan (R89:6) utvärderat dengenomförda utbildningen. Avsikten var bl. a. att utbilda s. k. personallageller hälsolag om fyra till fem personer från varje gymnasieskola.Undersökningen visar att av skoloma deltagit i fortbildningen medsådana lag. Det är mest lärare som ingår i skolornas personallag, men där finnsockså personal från skolhälsovården och den övriga elevvården samt skolledare.Fortbildningen har oftast pågått i , men i fem län har den pågått och i fem län . Påmånga platser har de statliga aids-bidragen kompletterats med bidrag från annathåll. Detta har möjliggjort en förlängd fortbildning för berörda lärare. 1 sexav länen har man genomfört fortbildningen med stöd av de pengar somsocialdepartementet skjutit till. I de övriga har andra bidragit med medel,främst och länsskolnämnden. Idecember 1989 erhöll SÖ drygt 3,3 milj. kr. för ett liknande fortbildnings-och undervisningsprogram inom gmndskolan. Utskottetgör följande bedömning. Utskotteterinrar om de skarpa uttalanden som utskottet gjort om vikten av att HIV ochaids behandlas i skolans sex- och samlevnadsundervisning. Skolan har en unikmöjlighet att nå ungdomarna med information. Utskottet har även i andrasammanhang vid åtskilliga tillfällen framhållit att sex- ochsamlevnadsundervisningen i skolan måste förbättras. Undervisningen skall varaett led i en vidare samlevnadsundervisning där begrepp som ansvar och hänsyninte glöms bort i en hantering som lätt kan tendera att bli för teknisk.Utskottet delar den grunduppfattning som finns i motionerna att sex- ochsamlevnadsundervisningen måste få ökad priori- tet i skolan. harutskottet framhållit att undervisningen måste 1988/89:SoU2I utformas så attungdomama får möjlighet att verkligen diskutera frågoma. mening föreligger det en god överensstämmelse mellan utskottetstidigare uttalanden och de allmänna synpunkter som framförs i flera avmotionema. Detta gäller inte minst motion So528 (m) yrkandena 3 och 4.Utskottet ser därför inte något behov av ett särskilt uttalande från riksdagensida i denna del. Därför avstyrker utskottet de nämnda motionsyrkandena. Vadsedan gäller kraven på resurser till SÖ för sex- och samlevnadsutbildningenvill utskottet erinra om utskottets uttalanden i denna fråga förra året.Utskottet anser det.alltjämt angeläget att ett program för fortbildning ochundervisning kan fullfiiljas. Av den förgående redovisningen framgår att SÖ medstöd av bidrag från aids-anslaget nu genomfört ett sådant program förgymnasieskolan och att SÖ även erhållit medel för ett liknande program förgmndskolan. Utskottet anser detta arbete mycket värdefullt och ser medtillfredsställelse att en viss utvärdering av genomförda insatser kommit tillstånd. Utskottet anser det angeläget att de företagna utbildningsinsatsernaverkligen tas till vara i skolans sex- och samlevnadsundervisning. Det finnsemellertid anledning att framhålla att de nu företagna insatserna inte får bliinsatser av engångskaraktär. Utskottetfinner det riktigt och angeläget att medel utgår från aids-anslaget för attförbättra informationen om HIV och aids i skolorna. Utskottet vill emellertidsamtidigt framhålla att utskottet inte anser det rimligt att hela den nydaningav sex- och samlevnadsundervisningen som är nödvändig finansieras med medel uraids-anslaget. Eftersom sex- och samlevnadsundervisningen utgör enbetydelsefull del i skolans hela undervisning anser utskottet att medel för enreformering av sex- och samlevnadsundervisningen också måste sökas på annathåll. Aids-medlen är framför allt avsedda för att åtgärder snabbt skall kunnavidtas i ett initialskede. Inte minst gäller detta de insatser som behövs ifråga om informationen om HIV och aids. När informationen väl integrerats iannat arbete bör finansieringen av det arbetet ske på det reguljära sättet. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionema So478 (fp) yrkande 1,SoS 14 (c) yrkande 3 och SoS28 (m) yrkande 5. Enundersökning av sexualvanorna i Imotion 1988/89:So409 av Margö (vpk) hemställs att riksda gen hos regeringen begär en undersökning om sexualvanoma i . Motionärerna pekar på att den senaste stora undersökningen om sexualva norna i genomfördes . En uppföljning bör därför göras. Ett viktigt skäl är förekomsten av HIV/aids. Motionärerna anser det nödvändigt med en ökad kunskap om sexualvanorna och om våra normer och vanor står i överensstämmelse för att samhället skall kunna ge en relevant information i förebyggande syfte. Andra skäl för en undersökning är enligt motionärema ökningen av aborterna och behovet av att förbättra det abortförebyggande arbetet. Som ytteriigare skäl åbero- 20 pas att samhället behöverkunskaper om våra behov och normer för att 1988/89:SoU21 kunna motverka denkommersiella porrindustrin. FrånAIDS-delegationen har inhämtats att delegationen planerar ett expertmöte omsexologiska undersökningar . Avsikten med mötet är att få fram underlagför bedömningar om behovet, fömtsättningama och möjligheterna att genomföra enstörre studie av sexualvanorna eller eventuellt ett antal mindre sådanaundersökningar. Frågan kommer sedan att behandlas av AIDS-delegationen. Utskottetdelar uppfattningen att det inte minst för arbetet med att bekämpa HIV ochaids är viktigt att få kunskaper om sexualvanoma. Utskottet fömtsätter att dediskussioner som förs i AIDS-delegationen kommer att leda till att initativmed denna inriktning tas. Därför bör inte nu göra något uttalande ifrågan. Med det anförda avstyrker utskottet motion So409 (vpk). Utbildningav vård- och hemtjänstpersonal 1motion 1988/89:So5I4 (c) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad somanförs i motionen om utbildning av vård- och hemtjänstpersonal (yrkande 4).Motionärerna framhåller betydelsen av fort- och vidareutbildning avvårdpersonalen när det gäller HIV/aids både för att tillgodose säkerheten förpersonalen i kontakten med vimsinfekterade patienter men också för attpatientemas behov av ett ändamålsenligt och mänskligt omhändertagande skallkunna tillgodoses. Eftersom sannolikt flera aids-sjuka personer kommer attlångtidsvårdas i det egna hemmet måste också hemtjänstpersonalens utbildningsbehovbeaktas. Utskottethar återkommande vid behandlingen av olika aidsfrågor framhållit vikten avutbildning för all vårdpersonal när det gäller HIV/aids. Vid sin behandlingförra året av motionsyrkanden om utbildning för vårdpersonalen anförde utskottetföljande (SoU 1987/88:10 s. 12-13): Utskottetdelar helt den uppfattning som kommer till uttryck såväl i propositionen som imotionen att all vårdpersonal i sin gmnd-, fort- och vidareutbildning måsteundervisas om HIV och AIDS. Utskottet fömtsätter att man i allgmndutbildning för vårdpersonal bereder tillräckligt utrymme för utbildning omsjukdomen, dess orsaker och spridning men också om de särskilda krav som engod vård och ett gott omhändertagande av patiéntema ställer. Inte minst detpsykologiska omhändertagandet av patiéntema är ett viktigt område därfortsatta utbildningsinsatser är viktiga. Utskottet erinrar om att utskottet iåtskilliga sammanhang tidigare understmkit angelägenheten av att nya och bättrevårdformer utvecklas för de AIDS-sjuka och HIV-smittade. Omfattandeinsatser har vidare gjorts av myndigheter och andra för att ta fram undervisningsmaterial och för att genomföra olika fort- och vida reutbildningsprogram för vårdpersonalen. Dessa ansträngningar måste självfallet fortsätta. I propositionen anförs också att informations- och utbildningsinsatser som riktas till särskilda yrkesgmpper skall förbättras. Sålunda anförs att bl. a. hälso- och sjukvårdspersonalen behöver intensifi erad information och upplysning, inte minst för att motverka den oro som ibland har kunnat iakttas hos personal som arbetar i nära kontakt med 21 gmpper som är eller kanmisstänkas vara HIV-smittade. Utskottet ansåg motbakgrund av de intentioner som uttalades i den då 1988/89:SoU21 aktuella propositionen ochtill det pågående omfattande arbetet för att förbättra informationenoch utbildningen om HIV och AIDS att det inte erfordrades något särskiltinitiativ från sida för att syftet med den då aktuella motionenskulle bli tillgodosett. Bådelandstingen och kommunerna har vidtagit åtgärder för att förbättraomhändertagandet av patienter, anhöriga och personal. Landstingsförbundetgjorde en enkät bland samtliga sjukvårdshuvudmän om denaktuella situationen beträffande verksamhet inom HIV/aids-området. I enkäteningick frågorom HIV-testning, organisation, psykosocialt stöd till patienter,anhöriga och personal samt frågor om kontaktspåming. Enkäten har bl.a.redovisats för AIDS-delegationen och återredovisas för sjukvårdshuvudmännen. Närdet gäller psykosocial stödverksamhet för HIV-smittade och aids-sjuka patienterutvisar enkäten att sådan verksamhet förekommer hos alla sjukvårdshuvudmän ochatt den oftast bedrivs av den reguljära personalen vid resp. avdelning ellermottagning. Det är också mycket vanligt att patienten erbjuds kontakt medpsykolog eller psykiater. Gruppsamtal är något mindre vanligt förekommande.Stödet till anhöriga utformas vanligen på samma sätt som för patienterna menden verksamheten är ännu inte fullt utbyggd hos alla sjukvårdshuvudmän (finnshos 20 huvudmän). Detpsykosociala stödet för personalen utformas vanligen inom ramen för gruppsamtalsom antingen förekommer på avdelningen (17 landsting) eller på kliniken (7landsting) eller på annan enhet, t. ex. psykiatrisk klinik, infektionsklinikeller hos distriktsläkare. Hos vissa sjukvårdshuvudmän förekommer flera formerför gruppsamtal. Samtalsgrupper kan ledas av en psykolog, en psykiater, enkurator, en sjukhuspräst eller en sjuksköterska. Ungefär hälften av landstingenerbjuder också personalen individuellt stöd i någon form. Många landsting gersin personal handledning. Flertaletsjukvårdshuvudmän anger i enkäten att de har beredskap för snabba psykosocialainsatser till personal när den första HIV-smittade patienten kommer till envårdcentral/vårdavdelning. Ofta är olika sammansatta krisgrupper beredda attvid behov rycka ut. publicerade skriften Hl V/AIDS-Kommunala perspektiv.Skriften är avsedd för förtroendevalda och tjänstemän som arbetar medHIV/aids. I skriften behandlas kommunens olika roller: kommunen som ger allmänservice åt invånarna, som har anställd personal som kommer i kontakt medHIV-smittade och aidssjuka eller som är arbetsgivare för anställd personal somär smittad. Kommunförbundethar efter publiceringen av den nämnda skriften genom sina länsavdelningar anordnat ett antal konferenser om kommu nens roll i arbetet med HIV och aids. Syftet med konferenserna har varit kunskapsspridning och anses ha haft stor genomslagskraft. En mångfald verksamhetsgrenar har deltagit i konferensverksamheten. Enskilda kom muner har i sin tur genomfört utbildningsinsatser när det gäller olika personalgrupper. Inte minst gäller detta storstadskommunerna. genomfört mera omfattandefortbildning av t.ex. personal. 1988/89:SoU21 Genom deltagandei vårdlag i vilka ingår även hälso- och sjukvårdens personal har hemtjänstenspersonal också fått del av utbildning. Utskottetgör följande bedömning. Utskottet konstaterar att såväl Landstingsförbundetsom , de enskilda landstingen och kommunerna nu tagitviktiga steg mot att förbättra utbildningen av personalen när det gäller HIVoch aids. Detta är mycket viktigt såväl för dem som drabbats av smitta ochderas anhöriga men också för vårdpersonalen som skall kunna hantera sinaupplevelser kring patienter som de möter. Psykosocial stödverksamhet på olikaområden är enligt utskottet av stor betydelse för att vården, oavsett om detgäller hälso- och sjukvården eller , skall kunna uppfylla kraven påen god vård anpassad efter de olika behoven. Utskottet vill framhållaatt ansvariga myndigheter efter att ha inlett fortbildningsverksamhet om HIVoch aids inte kan slå sig till ro. Ansträngningar måste även i fortsättningengöras för att befästa de förbättringar som åstadkoms. Utskottet fömtsätter attdetta kommer att ske och att motion SoS 14 (c) således kommer att blitillgodosedd utan att gör något uttalande i frågan. Därmed avstyrkerutskottet yrkande 4 i motionen. Vården av smittade ochsjuka m. m. Imotion 1988/89:So514 (c) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad somanförs i motionen om sjukvårdshuvudmännens omhändertagandeansvar för aidssjuka(yrkande 8). Motionärema anför att samhällets vårdresurser för missbmkare ärhelt otillräckliga. är det inte ovanligt att en påverkad missbmkarevägras akut vård. Motionärerna anser att sjukvårdshuvudmännensomhändertagandeansvar måste slås fast. Utskottethar återkommande i betänkanden om åtgärder mot HIV/aids behandlat frågor omvården för narkotikamissbrukare. Ibetänkandet SoU 1986/87:19 behandlade utskottet ett stort antal motionsyrkandenom bl. a. narkomanvården som väckts under allmänna motionstiden . Utskottetuttalade därvid bl.a. följande: Enav de från smittskyddssynpunkt viktigaste grupperna att nå med information,vård och behandling är rriissbrukarna, särskilt de injicerande Insatsergörs på en råd områden för att man skall finna bättre former föratt nå narkomanerna, rnotivera dem till att upphöra med sitt missbruk och sökaadekvat behandling. Som påpekas i några motioner är emellertid situationen sådan att många narkomaner som söker hjälp för avgiftning m.m. på gmnd avbristande resurser inom sjukvård och socialtjänst inte kan erhålla dén önskadeoch absolut nödvändiga hjälpen. Ett särskilt område där utskottet tidigarepåtalat behovet'av åtgärder är bristen på platser för vård enligt LVM. Utskottethänvisade därefter till socialberedningen och dess arbete med en Översyn av LVMoch till att beredningen i sitt arbete kunnat konstatera en kraftig reducering undersenare år när det gäller antalet platser för tvångs- 1988/89:SoU21 vård.Utskottet uttalade att det med oro tagit del av dessa uppgifter och pekade påatt situationen i var särskilt akut. Utskottet anförde vidare: råder på detta område förhållanden som kanaccepteras. Utskottet har i tidigaresammanhang-- uttalat att kampen mot AIDS är en nationellangelägenhet och att staten här måste ha ett särskilt ledningsansvar. Dettafråntar dock inte kommuner och landsting och andra berörda myndigheter derasskyldigheter att vidta åtgärder inom sina resp. ansvarsområden. Med hänsyn tillde förhållanden som råder inom narkomanvården är det nu nödvändigt attregeringen tar upp saken med berörda huvudman och i samarbete med bl. a.kommuner och landsting skyndsamt tar fram förslag till hur problemen inomnarkomanvården skall lösas. Utskottetanser att regeringen och även AIDS-delegationen måste överväga snabba åtgärderi enlighet med vad utskottet nu har uttalat. i dessa delar anfört beslutade sedermera att ge regeringentill känna (rskr. Ibetänkandet SoU 1987/88:10 anförde utskottet följande dels med anledning avuttalanden i den då aktuella budgetpropositionen, dels vissa motionsyrkanden: Utskottetkonstaterar med tillfredsställelse att regeringens förslag i propositionenligger väl i linje med tidigare uttalanden och att regeringen nuföreslår att avsevärda medel skall anslås särskilt för insatser när det gällernarkomanvården och för de HIV-smittade missbmkama. Enligt utskottets mening ärdet av stor betydelse att den angelägna utbyggnaden av narkomanvårdenstimuleras på detta sätt. Ipropositionen betonas insatser bl. a. när det gäller uppsökande verk samhet, bättre samverkan mellan myndigheter, en bättre öppenvård, en utveckling och inte minst en utbygjjnad av institutionsvården. Utskottet anser i likhet med motionärerna att den uppsökande verksamhe ten bland narkomanerna ytterligare måste intensifieras. Det är även vik tigt att nå missbrukarna i ett tidigt skede av deras missbmk. Särskilda insatser behövs för utvecklandet av metoder att nå utsatta gmpper. Ut skottet noterar att en inriktning i enlighet med det anförda också föresprå kas i propositionen. Narkomanvårdenkan inte nå och rehabilitera alla intravenösa narkotikamissbmkare utan ett välfungerande samarbete mellan socialtjänst, sjukvård, kriminalvård, polis,arbetsförmedling och frivilliga organisationer. Det är därför viktigt att, somockså föreslås i propositionen, arbete sker för att förstärka möjlighetema tillsamverkan mellan de berörda instansema. I propositionen redovisas vissaförsöksprojekt. Utskottet delar bedömningen att erfarenhetema från sådanaprojekt måste integreras i myndigheternas ordinarie verksamhet. Närdet gäller institutionsvården och antalet vårdplatser har utskottet tidigare påtalat nödvändigheten av att regeringen, i samarbete med kom muner och landsting, skyndsamt tar fram förslag till hur problemen inom narkomanvården skall lösas. Bristande resurser inom sjukvård och narko manvård får inte hindra att missbmkare erhåller erforderlig hjälp. Krafti ga insatser behövs för att göra vården mer lättillgänglig för missbmkare och för utbyggnaden av behandlingshem inriktade på särskilda gmppers 24 Tvångsvårdmåste kunna användas när så är nödvändigt och 1988/89:SoU21 innehållet idenna vård måste kunna vidareutvecklas. Iårets budgetproposition redovisas att, bl. a. mot bakgmnden av nödvändighetenatt bekämpa spridningen av HIV bland missbmkare, stora resurser har satsats påen omfattande utveckling av narkomanvården. Ett stort antal öppenvårdsenheteroch länsprojekt har startat liksom ett stort antal samordningsprojekt mellankriminalvården och narkomanvården. Frivilliga organisationer har fått ökatstöd. I propositionen hänvisas till den medelsram på 100 milj.kr. som ställtstill regeringens förfogande för genomförande av ett samlat handlingsprogram förden fortsatta kampen mot HIV och aids. Föredraganden anför att en del av dessaresurser avses komma till användning i arbetet med att utveckla en offensivnarkomanvård. Vidare anförs att de statliga insatserna i ökande utsträckningbör inriktas på att konsolidera den verksamhet som kommit igång genom bl. a.utbildnings- och dokumentationsinsatser och att fortsatt stöd också avses föratt utveckla institutionsvården för gmpper som har svårt att få vård. Initiativbehöver, anför föredraganden vidare, tas för att förbättra samverkan mellannarkomanvård, kriminalvård och psykiatri. En betydande del av insatsema börinriktas på att stödja huvudmännen att utveckla olika vårdformer förHIV-positiva och aidssjuka missbmkare. Utskottetkonstaterar i likhet med vad som anförs i budgetpropositionen att omfattandeinsatser har vidtagits för att förbättra narkomanvården men att det alltjämtfinns ett stort behov av insatser när det gäller vården för missbmkare ochsärskilt för missbmkare som är HIV-smittade eller aidssjuka. Dessa uttalandenöverensstämmer väl med vad som i denna del anförs i motion SoS 14 (c). Ettsärskilt problem som utskottet har påtalat är bristen påplatser för tvångsvård av narkotikamissbmkare. Man har kunnat notera problemhos vissa kommuner och landsting när det gällt att inrätta platser förtvångsvård av HIV-smittade narkotikamissbmkare. Utskottet vill med skärpaframhålla att kommuner och landsting måste ta det ansvar som åligger dem enligtsocial- och hälso- och sjukvårdslagstiftningen. Vårdbehövande missbmkare måstekunna få tillgång till den vård som de behöver. Utskottet fömtsätter att regeringenär väl medveten om problemen och vid behov återkommer till i frågan.Härmed tillgodoses i viss utsträckning de krav på uttalande som begärs imotion So514 (c). Yrkande 8 i motionen avstyrks. Imotion 1988/89:So514 (c) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad somanförs i motionen om friskvårdsprogram för HIV-smittade (yrkande 12).Motionärema anser att sjukvårdshuvudmännen bör utarbeta särskildafriskvårdsprogram för HIV-smittade och att dessa bör erbjudas särskildastödinsatser som kostråd, rökavvänjning och möjligheter till friskvård ochmotion. Ibetänkandet SoU 1987/88:10 behandlade utskottet ett liknande motionsyrkande (s.15). Utskottet anförde följande: Utskottet vill i likhetmed motionärema understryka vikten av att HIV- 1988/89:SoU21 smittadebibringas insikt om att de bör ha en så sund livsföring som möjligt. EnHIV-smittad kan vara utan symtom med full arbetskapacitet ochleva ett i allt väsentligt normalt liv. Man vet inte säkert hur mångaHIV-smittade som senare utvecklar AIDS. HIV-smittadeblir sjuka därför att kroppens försvar mot infektioner försvagas. DenHIV-smittade måste därför sköta sin hälsa så att risken för infektioner minskar.I första hand måste det ankomma på behandlande läkare och annan vårdpersonalsom kommer i kontakt med smittade människor att ta upp frågan om betydelsen aven sund livsföring. I det material som tagits fram av för bl.a. sjukvårdens arbete med HIV och AIDS betonas att individuellt utformadinformation måste lämnas de smittade om deras möjligheter att undvika ellerfördröja att AIDS bryter ut genom att undvika infektioner och byta livsstil.Det framhålls också att patienterna i dessa sammanhang kan behöva stöd avpsykolog och psykiater. Även i det skriftliga material som utarbetats för attlämnas direkt till patienterna understryks betydelsen av friskvård.