bet · GC01LU17 · 1988-12-31 00:00:00 — Om prisinformation i allmänhet gäller enligt riktlinjerna attden skall vara tydlig och lättläst och presenteras på ett sådant sätt att detinte uppstår någon tvekan om vilken vara den avser. När det gäller frågan varprisinformation skall finnas sägs att på säljställe skall prisinformationlämnas för varor som hålls tillgängliga för självbetjäning eller exponeras påsådant sätt att konsumenterna kan förbereda köp utan hjälp av personal.Prisinformationen skall vara placerad lätt åtkomlig på varan eller i dessnärhet. Vidare bör prisinformation lämnas vid exponering i skyltfönster ellervid skyltning utanför säljstället, och det anges vara av särskild betydelsefrån konsumentsynpunkt att prisinformation lämnas för vissa närmarespecificerade varugrupper. För en vara som beskrivs särskilt i annons, ikatalog eller i annan skriftlig eller bildmässig framställning skallprisinformation lämnas. Med anledning av handelns ökade datorisering träffadesvåren 1986 en frivillig överenskommelse mellan ochdagligvaruhandeln. Denna överenskommelse innebär att den individuellaprismärkningen skall behållas till dess att en för konsumenternafillfredsställande prisinformation säkerställts. Frågan om prismärkning på varor har fidigare behandlats avriksdagen vid flera fillfällen. Senast prövades frågan (LU1985/86:34) i samband med den tidigare nämnda propositionen om inriktningen avkonsumentpolitiken och ett flertal motionsyrkanden med samma syfte som de nuaktuella motionerna. Mot bakgrund av de undersökningar som hade gjorts under år1985 ansåg utskottet då att man i varje fall tills vidare borde behållaprismärkningen på varorna. Utskottet vill vidare erinra om att statsrådet besvarade en fråga av (vpk),vari hon begärde besked om statsrådet hade för avsikt att vidta några åtgärdermed anledning av att en stor affärskedja ämnade slopa prislapparna. I sitt svarframhöll statsrådet att det är ett väsentligt intresse för konsumenterna att dehar tillgång fill god prisinformation, och hon ansåg att det brister i dettaavseende i stor utsträckning när det gäller såväl dagligvaror som andra varoroch tjänster. I sammanhanget hänvisade statsrådet till att regeringen i åretsbudgetproposition (prop. 1988/89:100 bil. 15 s. 19) har uttalat att konsumenternastillgång till rättvisande prisinformation behöver förbättras. Den utredning omkonkurrensförhållandena i den svenska ekonomin som regeringen aviserade iproposifionen kommer, framhöll statsrådet, därför även att få till uppgift attföreslå åtgärder till förbättringar och överväga om det behövs särskilda reglerför att konsumenterna skall få en fullgod och 1988/89:LU17 rättvisandeprisinformation. Enligtvad utskottet inhämtat pågår inom arbete meddirektiv för den aviserade utredningen om konkurrensförhållandena i densvenska ekonomin. Medhänsyn till att frågan om prisinformation till konsumenterna således enligt vadstatsrådet anfört kommer att bli föremål för utredning är något initiafiv isaken från sida i enlighet med motionärernas önskemål inteerforderligt. Motionerna L703 yrkande 4 och L707 avstyrks följaktligen avutskottet. Imofion L724 av m.fl. (fp) tas upp frågan om s.k. extrapriser.Motiveringen till yrkandet i mofionen återfinns i mofion N316 i vilkenmotionärerna framhåller att extraprissystemet bör finnas kvar och någotenprissystem bör inte införas. Motionärerna begär tillkännagivande därom(yrkande 1). Utskotteterinrar om att extrapriserna var föremål fördebatt, vilket bl.a. resulterade i att fillsammans med handelnutfärdade rikflinjer (KOVFS 1977:1) för information till konsumenter vidfillfälliga prisakfiviteter för dagligvaror (extrapriser). Reglerna börjadetillämpas och innebär i korthet att termen "extrapris"och/eller röd prismärkningslapp endast får användas om varan i fråga ingår ikedjans ordinarie sortiment, om varan har ett ordinarie tillämpat pris, omnedsättningen är (utom för varor med låg marginal) samt omnedsättningen varar . Enligt ett beslut av marknadsdomstolenskall dessutom även jämförpriset anges tillsammans med extrapriset vidcentrala samaktiviteter. Handelnsintresse för kampanjrabatter (extrapriser) behandlades av livsmedelsutredningeni det avgivna betänkandet (SOU 1987:44) Livsmedelspriser och livsmedelskvalitet.I syfte att försöka komma till rätta med extraprissystemets negativakonsekvenser föreslog utredningen att nuvarande system med dubbel prismärkning(ordinarie pris och extrapris) skulle ersättas med ett enprissystem där endastett pris, det fakfiskt tillämpade, skulle anges vid annonsering ochprismärkning. Detta pris skulle enligt utredningen kunna vara ett nedsatt prisi förhållande till fidigare tillämpat pris. Fråganom extraprissystemet aktualiserades i med anledning avbl.a. en motion med samma syfte som den nu aktuella. I sitt av riksdagengodkända betänkande LU 1987/88:31 framhöll utskottet att inte bordegenom något uttalande i den ena eller andra riktningen föregripa bl.a.regeringens överväganden i fråga om livsmedelsutredningens betänkande. Somframgår av redogörelsen i föregående avsnitt pågår inom regeringskanshet arbete med direktiv för en utredning om konkurrens förhållandena i svensk ekonomi. Med hänsyn till de redovisade uttalandena av statsrådet utgår utskottet från att också extraprisproblemafi- ken kommer att behandlas av utredningen. bör därför inte heller med anledning av den nu aktuella motionen göra något uttalande i saken. Utskottet avstyrker således bifall till motion L724 yrkande 1. 1**1988/89.8sami Nr 17 I motion L703 av m.fl. (fp) tas även uppfrågor om varuprovningsverksamhet. Motionärerna anser att bådekonsumentverkets på eget initiativ och i egen regi utförda jämförandevamprovningar och verkets uppdragsfinansierade provningsverksamhet börutvidgas, dels på grund av att konsumenterna efterfrågar mer faktabaseradkonsumentinformation, dels med hänsyn till att provningsverksamheten ofta ledertill bättre produkter. Motionärerna begär ett tillkännagivande härom (yrkande1). Frågan om varuprovningsverksamhetbehandlades av med anledning av ett motionsyrkandesom främst syftade till att verkets jämförande varuprovningsverksamhet bordeutvidgas. I sitt av godkända betänkande LU 1986/87:22 ansåg utskottetatt varuprovningsverksamheten ger ett betydelsefullt underlag för den allmännakonsumentinformationen, och enligt vad utskottet hade inhämtat pågick inomkonsumentverket arbete med att utveckla och utöka varuprovningsverksamheten.Utskottet framhöll att resultatet av en provning av varor inom en varugruppblir av större värde för konsumenterna om undersökningen omfattar merparten avde märkesvaror som finns. Det var därför enhgt utskottet viktigt att maninriktar sig på att få med så många märkesvaror som möjligt i testerna.Utskottet framhöll dock att förutsättningen för den uppdragsfinansieradeprovningsverksamheten är att företagen frivilligt vänder sig tillkonsumentverket för att få sina produkter testade. Mot denna bakgrund var detangeläget att verket också hade resurser för egna kompletterandeundersökningar. Utskottet såg därför posifivt på vad som anförts i proposifion1985/86:121 om inriktningen av konsumentpolitiken, nämligen att man, när detgäller varuprovningsverksamheten, borde pröva en ordning som innebar attmarknadsmässiga hänsyn tas vid taxesättningen och att verket tillåts få ettekonomiskt överskott av provningarna. påpekades emellertid att avkonkurrensskäl möjligheterna torde vara begränsade att få några mer betydandeöverskott. Utskottet ställde sig också bakom vad motionärerna anfört ombetydelsen av ett utvidgat internationellt samarbete på området. Genom detanförda fick motionärernas synpunkter enligt utskottets mening ansestillgodosedda, och motionsyrkandet borde därför inte föranleda någonriksdagens särskilda åtgärd. Av anslagsframställning för budgetåret1989/90 fram går att varuprovningsverksamheten haft en gynnsam utveckling . /87 ökade sålunda verksamheten och /88 . Enligt framställningen kommer varuprovnings verksamheten att utvecklas ytterligare. Utskottet har vidare inhämtat att ungefär hälften av provningsverksamhet utgörs av prov på begäran av externa uppdragsgivare. Genom uppdragsverksamheten anser verket sig ha möjlighet att påverka produkterna innan de kommer ut på marknaden och ge brukaraspekterna större tyngd i utvecklingen. Verket beställer också provningar på andra laboratorier, t.ex. statens provningsan stalt. Vidare deltar verket i ett europeiskt samarbete på provningsområdet genom sitt medlemskap i (). ger verket möjlighet attansluta sig till olika tester i vilka flera länder deltar. 1988/89:LU17Oftast rör det sig om tester av t.ex. kameror, T'V-apparater, elverktyg ochsymaskiner. I enstaka fall har verket utfört provningar åt ETG. Motbakgrund av det anförda anser utskottet inte att någon vidare åtgärdmed anledning av motionen är påkallad. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L703 yrkande 1. Fråganom standardiserad vaminformafion tas upp i motion L703 av . (fp). Enligt motionärerna ökar behovet av ett utvecklatvarudeklarationssystem allteftersom antalet produkter på marknaden blir alltfler och alltmer komplicerade. Det gamla VDN-systemet innebar enligtmotionärerna att tillverkarna blev mer medvetna om de krav som ställdes påderas produkter och konsumenterna fick en god vägledning inför sina köp.Möbelbranschen har fortsatt att tillämpa det tidigare använda VDN-systemet somnumera utvecklats till Möbelfakta. För att en möbel skall förses medMöbelfaktadeklaration krävs vissa minimikrav på hållbarhet, välgjordhet ochanvändbarhet. Enligt motionärerna förs nu i den allmänna debatten fram krav ommärkning av andra produkter inte minst från hälso- och miljösynpunkt. Motionärernaanser att bör få i uppgift av regeringen att inifiera ettsamarbete med branschorganisationerna för att åstadkomma en frivillig,standardiserad varuinformation inom andra varugrupper än livsmedel. Enligtmofionärerna finns de bästa kunskaperna om de enskilda produkterna hostillverkarna. Ansvaret för att lämna den erforderliga informationen måsteenligt motionärerna huvudsakligen falla på företagen. uppgiftbör vara att överlägga med branschorganisationerna för att söka utveckla ettvarudeklarationssystem. Motionärerna begär ett tillkännagivande om vad somanförts om behovet av varudeklarationer (yrkande 2). Utskotteterinrar om att motionsyrkanden med liknande syfte som det nu aktuella har prövats och avslagits av på hemställan av utskottet. Då frågan senast behandlades (se LU 1987/88:31) delade utskottet mofionärernas uppfattning om önskvärdheten av att produktinformafionen förbättras men ansåg det inte meningsfullt att söka få fram ett omfattande varudeklarationssystem av VDN-karaktär. Enligt utskottets mening borde man i stället ta fram standardiserad varuinformation för vissa varugrupper, såsom exempelvis de av motionärerna åberopade "Möbelfakta". Utskottet förutsatte att produktinformation i ökad utsträckning skulle tas fram genom näringslivets försorg och ansåg att framtagandet av standardiserad varuin formation var ett område väl lämpat för näringslivets egenåtgärder. Arbetet med framtagande av varufakta borde ske i frivillig samverkan med konsu mentverket. Utskottet utgick från att verket skulle ta erforderiiga initiativför att få till stånd branschöverenskommelser på sådana områden där det bedömdes nödvändigt. Utskottet ansåg att det anförda i huvudsak fick anses 13 ha fillgodosettmotionärernas önskemål och att något särskilt tillkännagivan- 1988/89:LU17de därför inte var påkallat. mening äger det anförda fortfarande giltighet. Med anledning av vadmotionärerna anfört om märkning från miljösynpunkt vill utskottet även hänvisatill att - som senare kommer att närmare redovisas -förslag om sådan märkningnyligen framlagts i betänkandet (SOU 1988:61) Miljömärkning av produkter.Utskottet avstyrker således bifall till motion L703 yrkande 2. Frågorom användandet av datakommunikation i konsumentinformationen tas upp i motionL703 av m.fl. (fp). Motionärerna framhåller att avsikten medde jämförande tester och provtagningar som görs är att de skall finnastillgängliga för konsumenterna. På en marknad där allt fler leverantörerpresenterar sina produkter kan den enskilde konsumenten dock ha svårigheteratt skaffa sig överblick av marknadens utbud. Med bl.a. videotex och text-TVkompletterat med s.k. teleprogramvara skulle enligt motionärerna viktigjämförande information om varor och tjänster kunna ställas till mångakonsumenters förfogande. bör därför få i uppdrag att fortsättasin fidigare inledda försöksverksamhet med varuinformation till hushåll påvissa orter och inom denna genomföra utvidgade prov med videotexdistribueradvaruinformation direkt fill konsumenten. Motionärerna begär (yrkande 3) attdet anförda ges regeringen till känna. Utskotteterinrar om att påbörjade en försöksverksamhet meddatabaserade marknadsöversikter. Projektet innebär att konsumentvägledarna itio av landets kommuner skall testa den s.k. Varubörsen, som projektet kallas.Syftet med Vambörsen är att konsumentvägledarna enkelt och snabbt skall kunnaförse undrande konsumenter med en beskrivning av det samlade utbudet av vissaangivna slag av kapitalvaror. Enligtvad utskottet inhämtat utvärderas projektet , och konsumentverketberäknar att avlämna en rapport om utvärderingen. Med hänsynhärtill anser utskottet inte att nu bör göra något uttalande i saken,och utskottet avstyrker därför bifall till mofion L703 yrkande 3. Imotion L706 av m.fl. (c) efterlyses samma tillförlitligainformation för livsmedel som redan finns för andra varor, t.ex. textilvaror.Enligt motionärerna har en allmän informationsskyldighetgentemot konsumenterna. bör därför enligt motionärerna utvidgasin verksamhet till att i samarbete med livsmedelsverket påbörja ettkonsumentinformerande arbete på livsmedelsområdet med inriktning påursprungsmärkning, innehållsdeklarafion, information om användningsområde ochom eventuella begränsningar därav. Motionärerna begär tillkännagivande därom(yrkande 1). Som motionärerna självapåpekar åvilar livsmedelskontrollen statens 14 livsmedelsverki dess egenskap av central förvaltningsmyndighet för livsme- 1988/89 :LU 17delsfrågor. Enligt förordningen (1971:808) med instrukfion för statenslivsmedelsverk skall verket bevaka konsumentintresset inom livsmedelsområdet,leda och samordna livsmedelskontrollen, undersöka livsmedlens sammansättningoch näringsvärde samt ge råd och anvisningar i hvsmedels-frågor. På uppdrag av regeringen avlämnade livsmedelsverket i mars1988 en rapport (1988:3) Bättre märkning av livsmedel, vari lades fram förslagtill ändrade regler om märkning av innehåll i färdigförpackade livsmedel föratt underlätta för konsumenterna att välja livsmedel. Förslagen innefattar nyabestämmelser i fråga om bl.a. märkning med varubeteckning, ingrediensförteckningoch deklaration av fillsatser och berikningsmedel. Även datummärkningen pålivsmedel föreslås få en annan utformning. På grundval av livsmedelskontrollutredningens i april 1986avlämnade slutbetänkande (SOU 1986:25) Kontroll av livsmedel ochlivsmedelsverkets ovan nämnda rapport har regeringen i proposition1988/89:68 om livsmedelskontroll lagt fram förslag som syftar till att skärpalivsmedelskontrollen. Förslagen innebär bl.a. att livsmedelsverkets roll somcentral tillsynsmyndighet förstärks. Beträffande märkning av livsmedelframhåller föredragande statsrådet att märkningen bör ändras så att den i ökadutsträckning genom tydlig och enkel information blir en hjälp för konsumenternaatt välja livsmedel. Enligt statsrådet innebär förslagen i rapporten ettväsenfligt steg i denna riktning. konstaterar han att förslagen frånlivsmedelsverket i huvudsak innebär ändringar i verkets egna föreskrifter ochallmänna råd. Statsrådet framhåller också att enligt hans mening börkonsumenterna ha tillgång till uppgift om en varas ursprungsland. Då det gälleroförpackade livsmedel har enligt statsrådet handelns organisationer åtagit sigatt informera konsumenterna om ursprungsland för frukt och grönsaker som säljsi lösvikt. Utskottet kan för sin del lika litet nu som då ettliknande mofionsyrkande prövades (se LU 1987/88:31) finna anledningatt - med frångående av nuvarande ordning - bör åläggas ettansvar för konsumentfrågorna på livsmedelsområdet. När det gäller mofionärernasönskemål i övrigt får de enligt utskottets mening anses i allt väsentligtfillgodosedda genom vad som anförts om förbättrad märkning avlivsmedels-produkter i proposition 1988/89:68. Utskottet avstyrker med detanförda bifall till motion L706 yrkande 1. I motion L708 av () hävdas att alla produkteri dagligvaruhandeln bör vara märkta med klara och entydiga produktnamn,produkfions-ställe, producent och producentland samt produktionstillfälle.Enligt motionären är också angivande av produkfionsmetoden, t.ex. "inteklorblekt", av betydelse i många fall. Beträffande produktmärkning av varor på livsmedelsområdetkonstaterar utskottet att mofionärens önskemål i allt väsentligt får ansestillgodosedda genom vad som anförs i proposition 1988/89:68. När det gällerandra varor i dagligvaruhandeln än livsmedel och kemikalier, för vilka redangäller särskilda bestämmelser om obligatorisk märkning, vill utskottet hänvisatill att utredningen om miljömärkning a-v produkter 1988 avgivna betänkande(SOU 1988:61) Miljömärkning av produkter föreslår att eU 1988/89:LU17 systemför frivillig och enhetlig miljömärkning införs i . Märkningen skall skemed ett särskilt miljömärke tillsammans med en förklarande text, t.ex. "ejklorblekt", "återvinningsbar". I betänkandet framhållerutredning en att kriterier för miljömärkning bör så långt som möjligt utformasutifrån ett helhetsperspektiv men att detta inte innebär att man bör redovisaolika miljöpåverkande faktorer i en produktcykel i form av vad som kanbetecknas som en "neutral" miljövarudeklaration. De krav på allsidigabedömningsunderlag som miljövarudeklarationer ställer på forskning och andrainsatser är enligt utredningen så omfattande att det inte kan vara realistisktatt tillgodose dem . Utredningen utesluter dock inte attett märkningssystem på kan kompletteras med ett system förmiljövarudeklarationer åtminstone för vissa varor. Betänkandet är förnärvarande föremål för remissbehandling. Med hänsyn fill det anförda påkallar önskemålet i motionL708 inte någon åtgärd från sida. Utskottet avstyrker därför bifalltill motionen. Utskottet behandlar i detta sammanhang även mofion L721 avIngbritt Irhammar och (båda c). Enligt motionärerna är detangeläget att allmänheten får tillgång till information i form av varudeklarationerom miljöskadliga ämnen i bl.a. hushålls- och rengöringsartiklar och omallergiframkallande ämnen i hygienartiklar och kosmetika. Enligt utskottets mening får motionärernas önskemål ansesi huvudsak fillgodosett genom förslaget i det ovan nämnda betänkandet (SOU1988:61) Miljömärkning av produkter. Vad särskilt gäller motionärernas krav påmärkning av hygienartiklar och kosmetika vill utskottet vidare hänvisa till attregeringen beslutat om de ändringar i förordningen (1985:835)om kemiska produkter som erfordras för genomförandet av en utvidgad kontroll avkosmetiska och hygieniska artiklar genom försorg. Med detanförda avstyrker utskottet bifall till motion L721. Produktsäkerhetslagen, som träder i kraft ,har till syfte att motverka att farliga varor och tjänster orsakar person- ochegendomsskador. Varje näringsidkare som tillhandahållit en farlig produkt skallkunna åläggas att lämna varningsinformation eller att återkalla produkten. Vidvalet av adressat för ett åläggande tas i första hand hänsyn till vem ellervilka som har de bästa förutsättningarna att uppfylla ändamålet med åtgärden,men även andra aspekter beaktas, t.ex. konkurrensskäl. I motion L724 av m.fl. (fp), motiveringenfinns i motion N316, framhålls vikten av att skadliga produkter omgående drasbort från marknaden och att konsumenterna får varningsinformation. Reglerna iproduktsäkerhetslagen om vilka som skall svara för att erforderliga åtgärdervidtas bygger enligt mofionärerna mera på effektivitetskriterier än påbedömningen av vem som faktiskt bär ansvaret. Motionärerna anser att lagen idenna mening strider mot svensk rättsuppfattning och de yrkar ändring av lagen(yrkande 2). I sambandmed riksdagsbehandlingen av regeringens förslag 15 till produktsäkerhetslag(prop. 1988/89:23) prövade utskottet en motion med 1988/89:LU17 samma syfte somden nu aktuella motionen. I sitt av godkända betänkande (1988/89:LUl3) ansåg utskottet - i likhet med mofionärerna - att rättssäkerhetsskältalar för att ett åläggande om varningsinformation eller återkallelse främstbör riktas mot den som har det faktiska ansvaret för produkten. inrymde dock frågan om vem som skall vara adressat för ett åläggandeflera awägningsproblem. För att lagen skall få erforderlig effekt måste,fortsatte utskottet, ansvaret för varningsinformation och återkallelse i mångafall läggas på den eller de näringsidkare som har bäst möjlighet att nå detresultat som åsyftas. I de fall åsyftat resultat kan tillgodoses av fleranäringsidkare som fillhandahållit en produkt ville utskottet dock framhålla attåläggandet bör riktas mot den som närmast bär ansvaret för den uppkomnasituationen. Vid valet av adressat ansåg utskottet - i likhet med föredragandestatsrådet - att hänsyn även bör tas till de negafiva effekter som ettåläggande om varningsinformation eller återkallelse kan ha för dennäringsidkare mot vilken det riktas. Bl.a. kan åläggandet i sig försämra näringsidkarensgoodwill, och det kan också medföra att han får bära vissa kostnader för sittförsvar inför domstolen. Utskottet underströk därför vikten av attkonsumentombudsmannen - när han tar ställning till om ett åläggande skallbegränsas till att bara gälla en eller några av flera näringsidkare - nogaöverväger om åläggandet kan medföra sådana negativa verkningar förvederbörande, och om dessa verkningar skulle mildras påtagligt om åläggandetriktades mot ytterligare någon eller några näringsidkare. Med det anfördaansåg utskottet att syftet med motionen fick anses i huvudsak tillgodosett, ochnågot uttalande från sida med anledning av motionen var således intepåkallat. Någonanledning för att nu - ungefär efter det attproduktsäkerhetslagen antagits och innan lagen ens trätt i kraft - frångå sitttidigare ställningstagande kan utskottet inte finna, och utskottet avstyrkerbifall fill motion L724 yrkande 2. Imofionerna L710 av m.fl. (vpk), L717 av och (båda s), L728 av och (båda s) ochL729 av m.fl. (mp) yrkas att sådana lagstiftningsåtgärdervidtas att könsdiskriminerade reklam kan förbjudas. I huvudsak framhållermotionärerna att reklammarknadens försök fill självsanering inte har lett fillnågon förbättring på området. Tvärtom förekommer könsdiskriminerande reklamallt oftare, vilket motverkar strävandena mot jämställdhet mellan könen. Fråganom förbud mot könsdiskriminerande reklam har tidigare prövats av med anledning av motioner. Senast prövades spörsmålet . I sitt av godkända betänkande (LU 1987/88:31) framhöll utskottet att sådana avarter inom reklamen som tar sig uttryck i framställningar av könsdiskriminerande natur och som kan upplevas som kränkande inte bör få förekomma. Det finns också ett klart avståndsta gande från denna form av reklam hos en bred allmänhet, och även 17 näringslivet hade sedanmer än vänt sig mot den könsdiskrimi- 1988/89 :LU 17 Den typav annonser som exempelvis framställer kvinnor som enbart sexobjektförekom dock enligt utskottet fortfarande. sådan annons dyker upp påmarknaden, möts den nästan omgående av ett kraffigt avståndstagandefrån en bred opinion, vilket i regel har sådana negativa effekter förannonsören att annonsen dras fillbaka. Ettsvårare problem utgör däremot, påpekade utskottet, den schablonise-rande reklamsom kan sägas avspegla vissa värderingar och handlingssätt i samhället, som aven del människor kan upplevas som könsdiskriminerande och av andra sombetydligt mer positiva och kanske roande.