bet · GC01JuU23 · 1988-12-31 00:00:00 — En ordinarie domare är skyldig att utöva en annantjänst än sin egen bara om det gäller en jämställd eller högre domartjänst vidden domstol som han tillhör. Dock föreligger dessutom skyldighet att tillfälligttjänstgöra i en annan domstol 1. för en rådman i tingsrätt: som ledamot i en annantingsrätt inom samma hovrättsomräde vid sådan handläggning som kräver flera lagfarnadomare än en, 2. för en rådman i länsrätt: som särskild ledamot i en tingsrätt eller enhovrätt, 3. för ett kammarrättsråd: som särskild ledamot i en hovrätt. Enordinarie domare är skyldig att utöva en annan tjänst än sin egen bara om detgäller en jämställd eller högre domartjänsl vid den domstol som han tillhör.Dock föreligger dessutom skyldighet att tillfälligt tjänstgöra i en annan domstolvid sådan handläggning där flera lagfarna domare deltar 1.för en rådman i tingsrätt: som ledamot i en annan tingsrätt inom sammahovrättsområde. 2. för en rådman i länsrätt: som ledamot i entingsrätt eller en hovrätt, 3. för ett kammarrättsråd: som ledamot i en hovrätt. Denna lag träder i kraft den1 . Lagen omtryckt 1986:430. 11 Förslag till 1988/89:JuU23 Lagom ändring i vattenlagen (1983:291) Härigenom föreskrivs att 13 kap. 4§ vattenlagen(1983:291) skall ha följande lydelse. 4§ är vid hand- är, om inte an- läggningen av mål domför med en- nat följer av denna lag, domför med dast ordföranden /' samma utsträck- endast ordföranden vid handlägg ning som en tingsrätt är domför ning som inte sker vid huvudför- med en lagfaren domare, om inte handling och vid huvudförhandling i annat följer av denna lag. fad som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckenarättegångsbaf ken. Innan ordföranden fattar beslut bör han rådgöra meden teknisk ledamot, om frågans beskaffenhet påkallar det. Dennalag träder i ktaft . Motionerna l988/89:JuU23 I samband med propositionen behandlar utskottet motionerna 1988/89 :Ju26 av () vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om antalet lagfarna ledamöter i hovrätt, 3. att - med avslag på propositionen imotsvarande hänseende -beslutar att återinföra de regler som tidigare gällt försåväl antalet nämndemän som mandatperiodens längd. 1988/89:Ju27 av m.fl. (mp) vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar att föreskrifter om antal lagfarna domare bibehålls, 2. att riksdagenbeslutar att antalet nämndemän i tingsrättens huvudförhandlingar generelltändras till fem. 1988/89: Ju28 av och (båda s) vari yrkas 1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om utökade möjligheter attframställa nya yrkanden i tvistemål, 2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att part i princip bör hafillgång till sakprövning i två instanser, 3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om parts möjligheter att fåskuldfrågan prövad under hovrättsprocessen, 4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om betydelsen av starktlekmannainflytande i brottmål, 5. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om jäv som domvillogrund. 1988/89;Ju29 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen avslår regeringens förslag att avskaffa regeln om att tingsrätt skallvara domför med en lagfaren domare och fem nämndemän i brottmål med minst tvåårs fängelse som minimistraff. 1988/89:Ju30 av (vpk) vari yrkas 1. att beslutar atttingsrätten vid huvudförhandling i brottmål skall bestå av en lagfaren domareoch fyra nämndemän, 2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om när och vid vilka mål utökningav expertis skall förekomma. 1988/89:Ju31 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att - med avslag på propositionen imotsvarande del - beslutar att återinföra de regler som tidigare gällt för antalet nämndemän i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att - med avslag på propositionen imotsvarande del - beslutar att återinföra de före gällande omröstningsreglerna i tingsrätt. 1988/89:Ju32 av m.fi. (c) vari yrkas attriksdagen beslutar att antalet nämndemän i tingsrätt vid avgörande av mål om brott skall vara fyra vid samtliga brottmål. 1988/89:Ju402av () vari yrkas att beslutar att 1988/89:JuU23snarast möjligt återinföra de regler som tidigare gällt för såväl antaletnämndemän som mandatperiodens längd. 1988/89:Ju404 av () vari yrkas att riksdagenbeslutar att de före gällande reglerna beträffande antaletnämndemän i tingsrätt och länsrätt skall återinföras. 1988/89:Ju407 av och (båda c) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts angående obligatorisk ekologisk kompetens i samhällsorgan,som avgör vattenmål. 1988/89:Ju421 av m.fl. (mp) vari yrkas attvattendomstolens sammansättning ändras så att en person med ekologisk/biologiskkompetens alltid ingår. Motiveringen återfinns i motion 1988/89:Jo860. I propositionen behandlas frågor om rättegången i hovrättoch om domstolarnas sammansättning i vissa fall. Till grund för större delenav ställningstagandena i propositionen ligger rättegångsutredningensslutbetänkande (SOU 1987:46) Hovrättsfrågor, sammansättningsfrågor m.m. ochremissbehandlingen av betänkandet. Underlaget utgörs i övrigt av enframställning från bostadsdomstolen till regeringen och remissbehandlingen avdenna framställning. I propositionen föreslås ändringar i rättegångsbalkensregler för rättegången i hovrätterna. Syftet är framför allt att förenkla ocheffektivisera hovrättsarbetet så att det kan koncentreras till de viktigafrågorna. Klargörande regler föreslås för hur pass ingående hovrätten behöverpröva själva skuldfrågan i brottmål, när endast påföljdsfrågan överklagats.Vidare föreslås vissa justeringar när det gäller omhörande av vittnen och andrasom hörts redan i tingsrätten och när det gäller möjligheterna att åberopa nyttprocessmaterial i hovrätten. Vikten av att hovrätten tar ansvar för förberedandetav målen betonas genom nya regler. Nya regler föreslås också om högre rätts möjligheter attundanröja ett avgörande från en lägre domstol och återförvisa målet till den domstolen. Syftet med de nya reglerna är att minska antalet undanröjanden och återförvisningar. Mindre ändringar föreslås i reglerna om tingsrätts och hovrätts sammansättning för att förbättra möjligheterna att anpassa rättens sammansättning till vad det enskilda målet kräver. När det gäller antalet nämndemän vid huvudförhandling i tingsrätt föreslås att nuvarande särreg ler, som föreskriver att fem nämndemän skall delta i mål om mycket grova 2q brott, upphävs. I Slutligen föreslåsvissa ändringar i sammansättningsreglerna för bostads- 1988/89:JuU23domstolen och hyresnämnderna. Enlagteknisk översyn av domförhetsreglerna för tingsrätt har gjorts ilagstiftningsärendet, och propositionen innehåller som en följd härav ettförslag till ny - omdisponerad - lydelse av 1 kap. (RB). Lagändringarna föreslåsträda i kraft . Undersenare år har de allmänna domstolarnas processordning varit föremål för enomfattande översyn i rättegångsutredningen (RU). Arbetet har bl.a. lett till enny processordning för fingsrätterna (prop. 1986/87:89, JuU 31, rskr. 278), ochRU:s arbete ligger också fill grund för en proposifion om högsta domstolen ochrättsbildningen som behandlats i utskottet (prop. 1988/89:78, JuU20). Ävenden nu aktuella propositionen gmndar sig som framgått ovan huvudsakligen påRU:s arbete. Enutgångspunkt för det reformarbete som har bedrivits i fråga omförfarandet vid de allmänna domstolarna har varit att systemet med tredomstolsinstanser - tingsrätterna, hovrätterna och högsta domstolen -skallbehållas. De ohka instanserna harohka funktioner. Sedanlänge är principen att tyngdpunkten i rättskipningen skall ligga itingsrätterna. Redan där erbjuds parterna en fullständig och kvalificeradprövning. Hovrätternas uppgift är att rätta till sådana avgöranden som ändå avnågon anledning blivit felaktiga. För högsta domstolens del står prejudikatbildningeni centrum och huvuduppgiften är att meddela avgöranden som kan tjäna tillledning för rättstillämpningen. Medden angivna arbetsfördelningen mellan domstolarna är det som justitieministernframhåller (s. 32) viktigt att hovrätterna kan ägna huvuddelen av sinverksamhet åt ätt granska och överpröva mål som kan vara felaktigt avgjorda itingsrätterna, framstår som svårbedömda eller som i andra hänseenden ärkvalificerade. Det är således angeläget att skapa ytterligare förutsättningarför en ändamålsenlig handläggning av tvistemål och brottmål i hovrätten. Dettaär också utgångspunkten för regeringens förslag. Även i andra hänseenden ärfrågan om hur arbetsfördelningen anordnas mellan och inom domstolarna avbetydelse för en ändamålsenlig hushållning med domstolsväsendets resurser. Detär mot den bakgrunden som regeringens förslag om undanröjande ochåterförvisning och om sammansättningsreglerna bör ses. Utskottetvill redan här mer allmänt uttala sitt stöd för förändringar som -med behållenrättssäkerhet - syftar till att förenkla och effektivisera domstolsarbetet.Utskottet återkommer i det följande till enskildheter i regeringsförslaget. Hovrättsprocessen 1988/89:JuU23 Hovrättsprocessen bygger i fråga om tvistemål och brottmålpå principerna i RB om omedelbarhet, muntlighet och koncentration. I dessa målgäller sålunda som huvudregel att hovrätten skal) grunda sitt avgörande på vadsom framkommit vid en muntlig förhandling och göra en fullständig överprövningav tingsrättens avgörande i den mån det föranleds av överklagandet. Gränserna för hovrättens prövning läggs i RB fast på olikasätt i fråga om tvistemål resp. brottmål. I tvistemål är huvudregeln att väckt talan inte fårändras. Som en följd härav gäller i princip att nya yrkanden inte fårframställas och att nya omständigheter och bevis inte får åberopas i hovrätten.Detta gäller dock inte utan undantag. Vissa möjligheter finns alltså attframställa nya yrkanden och att åberopa nytt material. Möjhgheterna härfill ärstörre i sådana mål där förlikning om saken inte är fillåten (indisposifivatvistemål) än i andra -dispositiva - tvistemål. För brottmålens del gäller att domstolens prövning intefår avse annan gärning än den för vilken det förts ansvarstalan i målet. Vidaregäller att parterna har rätt att åberopa nya omständigheter i hovrätten, sålänge de håller sig inom ramen för den åtalade gärningen. Det är också fillåtetatt åberopa ny bevisning. Reglerna om gränserna för hovrättens prövning ibrottmål innebär att det oavsett parts yrkande eller medgivande alltid skallske en överprövning beträffande såväl skuldfrågan som påföljdsfrågan. Som framgått i det föregående innebär regeringsförslagetbl.a. vissa justeringar när det gäller möjligheten att åberopa nytt material ihovrätten och klargörande regler införs för hur ingående prövningen avskuldfrågan i brottmål behöver vara när endast påföljdsfrågan överklagats. Sålunda föreslås att parternas möjligheter att i tvistemålinföra nytt processmaterial i hovrätten inskränks fill de fall där parten görsannolikt att han haft giltig ursäkt att inte åberopa materialet redan itingsrätten. Det kommer vidare direkt till uttryck i lagtexten attinskränkningarna i rätten att åberopa nytt material endast gäller dispositivamål. I sammanhanget bör nämnas RU:s förslag att nytt yrkandeskall få framställas i hovrätten om det vilar på väsentligen samma grund som imålet redan framställt yrkande och om det utan olägenhet kan prövas i målet.Förslaget har inte förts vidare i propositionen. Regeringen föreslår vidare nya regler för att uppmuntraett flifigare utnyttjande av möjhgheten till muntlig förberedelse i brottmåloch tvistemål. markeras tydligare än nu att hovrätten har att tasjälvständig ställning till frågan om huruvida muntlig bevisning, som tagitsupp i tingsrätten, skall tas upp på nytt i hovrätten. En regel om hovrättensskyldigheter att utöva materiell processledning under förberedelseskedet itvistemål införs. Regeringen föreslår vidare att hovrätten i princip inteskall behöva pröva skuldfrågan om tingsrätten funnit att den tilltalade skall dömas för den åtalade gärningen och om domen överklagas beträffande annat än denna fråga. Undantag görs för de fall då det föreligger ett sådant förhållande som skulle kunna ligga till grund för resning eller undanröjande av domen på 3j grund avdomvilla eller om målets utgång i skuldfrågan uppenbarligen beror 1988/89:JuU23 på förbiseende eller misstag. Mot vissa av regeringens nu redovisade ställningstagandenframförs invändningar i motion Ju28. Motionärerna vill behålla den nuvarandeordningen när det gäller dels möjligheten att åberopa nytt material ihovrätten, dels hovrättens prövningsskyldighet av skuldfrågan i brottmål.Motionärerna vill också att möjligheten att framställa nya yrkanden i tvistemåli hovrätten skall utvidgas i enlighet med RU:s förslag. En grundläggande tanke bakom instansordningssystemet äratt varje fråga som skall prövas i andra instans först skall ha prövats iförsta instans. Undantag härifrån innebär, som justitieministern framhåller (s.34), att parterna förlorar sin rätt att få frågorna bedömda av två instanser.Dessutom blir följden att den andra instansen får ta ställning till frågor sominte är så väl förberedda som annars skulle vara fallet. Utskottet kan alltsåinstämma i justitieministerns bedömning att en sådan rätt att framställa nyayrkanden, som RU föreslagit, skulle innebära ett betydelsefullt avsteg fråninstansord-ningsprincipen. Den kan vidare innebära att hovrättsprocessenkompliceras på ett olyckligt sätt, inte minst när det gäller den förberedandehandläggningen. Som regeringen funnit bör RU:s förslag i denna del integenomföras. Enligt utskottets uppfattning bör instansordningsprincipenockså ligga till grund för ställningstagandet i fråga om rätten att åberopa nyaomständigheter och bevis i dispositiva tvistemål i hovrätten. Härvidlag är,som justifieministern anför (s. 44), att märka att generösa möjligheter attkomma med nya åberopanden i andra instans gör att tyngdpunkten i förfarandet påett inte önskvärt sätt kan förskjutas uppåt i domstolshierarkin. En sådanförskjutning är till nackdel från kostnads- och effektivitetssynpunkt inteminst för parterna i det enskilda målet. Utskottet vill också, med anledning avvad motionärerna anför om tillgång till sakprövning i två instanser, peka påatt konsekvensen av att en part tillåts åberopa nytt material i hovrätten bliratt hans motpart berövas möjligheten att få målet prövat i hela dess vidd i tvåinstanser. Utskottet kan i likhet med justitieministern inte se någotannat verksamt sätt att komma till rätta med här angivna problem än att iprincip förbjuda nya åberopanden i hovrätten om parten inte haft giltig ursäktför sin underlåtenhet. Motionärerna anför att regeringsförslaget innebär risk förrättsförluster i de fall en part visserligen inte kan åberopa giltig ursäkt förunderlåtenheten men likväl tycks ha rätten på sin sida. I denna del anför justitieministern att regleringen ifråga om tingsrätternas materiella processledning och möjligheterna till biträdeshjälp genom allmän rättshjälp eller rättsskyddsförsäkring generellt sett ger goda garantier föratt parterna redan i tingsrätten åberopar allt väsentligt material. Hon anser därför att risken för felaktiga avgöranden är obetydlig. Utskottet instämmer i den bedömningen och vill också hänvisa till justitieministerns uttalanden i propositionen (s. 45) om tolkningen av begreppet "giltig ursäkt" ochhennes betonande av att frågan bör bedömas mot bakgrund av partens egna förutsättningar att avgöra hur processen skall föras. Enligt utskottets mening bör regeringsförslaget i denna del genomföras. Också när det gäller hovrättens skyldighet att prövaskuldfrågan i brottmål 1988/89: JuU23 när den frågan inte överklagats yppasi motion Ju28 betänkligheter som grundar sig på risken för oriktigastraffdomar. Som framgår av vad justitieministern anför i propositionen(s. 36) är rättsläget oklart när det gäller omfattningen av den prövning avskuldfrågan som hovrätten måste göra i förevarande fall. Den nuvarandeosäkerheten om rättsläget på denna punkt är till nackdel för domstolsarbetetoch medför, som hon påpekar, att överprövningen av skuldfrågan ibland blir meringående än nödvändigt. Detta utgör ett slöseri med hovrättens resurser. Enklargörande regel behövs därför. Utskottet delar också justitieministerns uppfattning (s.38) att principen liksom måste vara att själva överklagandet bildarutgångspunkt för vilka frågor som skall prövas av hovrätten. Utskottet anserdet vara en lämplig utgångspunkt för en ny reglering att det måste krävas avden tilltalade att han överklagar tingsrättens dom i skuldfrågan om han inte ärnöjd med tingsrättens bedömning härvidlag. Några principiella invändningar kanenligt utskottets mening inte riktas mot regeringens förslag. Utskottet tar vidare fasta på att regeringsförslagetinnebär att hovrätten skall pröva skuldfrågan oavsett överklagande om det i detenskilda fallet finns anledning anta att det föreligger något förhållande somskulle kunna utgöra grund för resning eller medföra undanröjande av domen pågrund av domvilla. Detsamma skall gälla om utgången i skuldfrågan i fingsrättenuppenbarligen beror på förbiseende eller misstag. Enligt utskottets bedömning uppfyller regeringens förslaghögt ställda krav på säkerhet mot felaktiga domar och utskottet tillstyrkerförslaget. Nämndemän deltar i den dömande verksamheten i bl.a.tingsrätterna, hovrätterna, länsrätterna och kammarrätterna. Nämndemän itingsrätterna väljs av kommunfullmäktige medan andra nämndemän som regel väljsav landstingsförsamlingarna. Mandattiden ändrades genom en lagändring förraåret från sex fill (prop. 1987/88:138, JuU 38, rskr. Genom den s.k. nämndemannareformen ändradesreglerna om tingsrätts sammansättning i vissa avseenden (prop. 1982/83:126, JuU32, rskr. Då infördes som huvudregel att tingsrätt vid huvudförhandling ibrottmål och familjerättsliga tvistemål och i sådana ärenden som krävermedverkan av nämnd är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän istället för som tidigare fem nämndemän. I mål om brott för vilket inte ärstadgat lindrigare straff än fängelse skall dock fem nämndemän delta.Efter en lagändring krävs den större sammansättningen också i vissa målom ekonomisk brottslighet (prop. 1984/85:178, JuU 39, rskr. Nämndemannareformen innebar också att nämndemännen fickindividu ell rösträtt. Härigenom ändrades den ordning som innebar att vid menings skiljaktighet mellan nämnden och ordföranden gällde nämndens mening endast om minst fyra nämndemän (av fem) var av samma mening om både 33 3 1988/89. Rättelse:S. 39 rad 18 Står: 14 §§ RB Rättat till: 14 §§ samt 54 kap. 1 § RB S. 39 rad19 och s. 41 rad 21 Står: 1 § Rättat till: 1 § och 54 kap. 1 § domskälenoch domslutet (s.k. kollekfiv rösträtt). Regeringen föreslår nu att särregleringen om fem nämndemäni vissa brottmål skall upphöra att gälla. Tingsrätt skall alltså enligtregeringens förslag normalt vara domför med tre nämndemän i sådana mål därnämndemän skall delta. Mot förslaget vänder sig flera motionärer. I motionernaJu26, Ju27, Ju31, Ju402 och Ju404 föreslås en återgång till fem nämndemän ialla mål och i motionerna Ju30 och Ju32 förordas fyra nämndemän medan det imotionerna Ju28 och Ju29 förespråkas en oförändrad ordning. I motion Ju31 framställs också yrkande om att kollektivrösträtt skall återinföras för nämndemännen. I motion Ju26 och Ju402 begärs enåtergång fill en sexårig mandatperiod. Som skäl för en ökning av antalet nämndemän åberopas iförsta hand vikten av ett brett lekmannainflytande. Önskemålet att stärkajuristdomarens ställning ligger bakom yrkandet om ett återinförande av denkollektiva rösträtten. Till stöd för kravet på en återgång till en sexårigmandatperiod åberopas behovet av kontinuitet i domstolsarbetet. Vid sin behandling av nämndemannareformen uttaladeutskottet att den föreslagna minskningen av antalet nämndemän inte kunde antasleda till någon försämring av tingsrättens möjligheter att komma fram fill ensakligt riktig dom. Förslaget bedömdes inte heller innebära andra negativakonsekvenser. Utskottet har därefter haft uppe frågan om antalet nämndemänvarje år och utskottet har därvid inte funnit anledning att frångå dettaställningstagande (se JuU 1983/84:23, JuU 1984/85:25, JuU 1985/86:23, JuU1986/87:25 och JuU 1987/88:29). I sammanhanget bör också nämnas att påuppdrag av regeringen har utvärderat nämndemannareform (DV Rapport1986:4). Av rapporten framgår bl.a. att varken överklagandefrekvensen tilleller ändringsfrekvensen i högre rätt förändrats efter reformens genomförande.Däremot visar undersökningen att antalet skiljaktiga meningar i domstolarnaökat något, liksom antalet fall där nämndemän överröstat den lagfarne domaren.Slutligen visar undersökningen att reformen medfört den minskning avkostnaderna som förutsattes. Utskottet vill liksom tidigare för sin del understrykavikten av ett brett lekmannainflytande inom rättsväsendet. Som utskottetanförde ärende utgör lekmannainflytandet en garanfi för attdomstolarnas avgöranden ligger i linje med allmänna rättsuppfattningar isamhället. Av särskilt värde är lekmannamedverkan när det gällerbedömningsfrågor, t.ex. beträffande påföljdsval och bevisvärdering. Lekmännensmedverkan tillgodoser härutöver medborgarnas intresse av insyn i domstolarnasverksamhet och bidrar till att medborgarnas förtroende för rättskipningenupprätthålls. Vad utskottet nu anfört innebär emellertid inte attutskottet kan ställa sig bakom förslagen om en ökning av antalet nämndemän. Härför skulle enligt utskottets mening krävas att några mer påtagliga nackdelar med nämnde mannareformen kunnat förmärkas. Härvidlag är att märka nyssnämnda utvärdering av reformen. Som justitieministern anför (s. 65) tyder utvärderingen inte på att reformen skulle ha inneburit någon försäm ring av rättskipningen. Det går inte heller, anser utskottet, att bortse frånatt 34 reformenmedfört en eftersträvansvärd kostnadsminskning. Nackdelen med den gällande ordningen synes främst vara attreglerna om tingsrätts sammansättning är något mer komplicerade och därigenommedför en risk för att tingsrätten avgör ett mål i fel sammansättning. Dettakan i sin tur medföra att hovrätten, om domen överklagas, tvingas att undanröjadomen och återförvisa målet till tingsrätten för ny handläggning. Risken föråterförvisning minskar dock om den i detta ärende av utskottet förordadeordningen godtas när det gäller återförvisning av mål vid brister idomför-heten. Den processekonomiska betydelsen av den nuvarandeordningen skall emellertid enligt utskottets mening inte överdrivas. Mot dennabakgrund och då utskottet även eljest finner den nuvarande ordningen lämpligkan utskottet inte ställa sig bakom förslaget att utmönstra särregleringen medfem nämndemän i mål om mycket grova brott. Vad utskottet i det föregående anfört innebär attutskottet såvitt avser antalet nämndemän i linje med önskemålen i motionernaJu28 och Ju29 avstyrker bifall till propositionen och till motionerna Ju26,Ju27, Ju30, Ju31, Ju32, Ju402 samt Ju404. Justitieministern tar i propositionen (s. 65f) upp fråganom nämndemännens individuella rösträtt. Hon nämner att en konsekvens, som kansägas vara principiellt felaktig, av den blir att den lagfarne domarensinflytande relativt sett minskar i mål om särskilt grova brott. Hon anser detdock uteslutet att råda bot på detta genom ändringar i den individuellarösträtten. Utskottet delar den bedömningen. Den här beskrivna konsekvensen avden individuella rösträtten bör således inte tas till intäkt för en återgångtill systemet med kollektiv rösträtt. Det systemet är, som justitieministernanför (s. 66), inte förenligt med moderna principer för lekmannamedverkan ibeslutande organ. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju31 i denna del. Beträffande mandattidens längd kan utskottet konstateraatt denna förkortades från sex till så sent som i år.Utskottet nöjer sig med att här hänvisa till utskottets ställningstagande i detlagstiftningsärendet (JuU 1987/88:38). Någon anledning till nya överväganden ifrågan finns inte.