bet · GC01SoU21 · 1988-12-31 00:00:00 — Inga ungdomar under 22år får ingå. Man måste ha väl definierade intagningskriterier. En striktvetenskaplig studie måste garanteras. skall fortlöpande underrättasom de rön som nås. Imotion 1988/89:Sol3 av m.Jl. (c) begärs ett tillkännagivandetill regeringen om vad som anförs i motionen om nödvändigheten av envetenskaplig gmnd för utdelning av rena spmtor och kanyler till narkomaner samtbehovet att begränsa försöksverksamheten till tre orter. Motionärerna anser attsyftet med försöksverksamheten måste vara att såväl förhindra HIV-smitta somatt bekämpa narkotikamissbmk genom att motivera den enskilde för vård och attförsöksverksamheten måste ske på en strikt vetenskaplig grund. Syftet måstevara att utröna om man på detta sätt kan motivera för vård och rehabiliteringsamtidigt som man kan förhindra ytterligare spridning av HIV-smitta. Liknandesynpunkter framförs i motion 1988/89:So514 av m.Jl. (c). Där begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om starktrestriktiva villkor för att genom samhället göra sprutor tillgängliga förHIV-smittade narkomaner (yrkande 9). Motionen väcktes innan regeringens skrivelse förelåg. Någramotioner har väckts med utgångspunkten att regeringens förslag är alltförbegränsat. Imotion 1988/89:SoI8 av och (båda mp)hemställs att som sin mening skall ge regeringen till känna att påtvå platser, och , skall försöksverksamheten med utdelning av sprutoroch kanyler få fortsätta som hittintills (yrkande 1).Vidare begärs ett tillkännagivande till regeringen om att på de övriga av defyra platserna i försiiksverksamheten skall verksamheten utformas enligtregeringens förslag (yrkande 2). försöksverksamheten iMalmö eller inte bör avbrytas eller förändras 1988/89:SoU21 förrän enutvärdering har kunnat ske. Imotion I988/89:Sol4 av RolfL (vpk) begärs ett tillkännagivande tillregeringen att försöksverksamhet skall ske enligt det av socialstyrelsenutarbetade förslaget. Motionären anser att de av regeringen föreslagnaförsiktighetsåtgärdema är alltför rigorösa och skulle göra det nästan omöjligtatt genomföra en försöksverksamhet. Imotion 1988/89:SoI6 av m. fl. (fp) begärs dels ett tillkännagivandetill regeringen om att det av föreslagna programmetbör genomföras (yrkande I), dels ett tillkännagivande om vad som i övrigtanförs i motionen med anledning av regeringens skrivelse (yrkande 2).Motionärema anser att det är angeläget att spmtutbytesprogram utnyttjas som enmetod bland många andra för att hindra spridningen av HIV, inte minst inför denrisk för en "andra våg" i smittspridningen som har påtalats.Motionärema riktar kritik mot vissa uttalanden i skrivelsen. Motionärerna anseratt man missar en viktig poäng i den "lågtröskelverksarhhet" sombedrivits i bl.a. och som lett till att kontakter kunnat etablerasefter hand. Man anser att samtyckeskraven försvårar de åsyftade insatserna.Socialstyrelsens förslag om hur samverkan bör ske är tillräckligt. Enligtmotionen råder det inte något förbud mot att läkare i smittbekämpande syftedelar ut spmtor och kanyler. Därför kan inte regeringen ålägga socialstyrelsenatt tillse att ett sådant förbud efterlevs. När det gäller tolkningen avbegreppet "vetenskap och beprövad erfarenhet" anförs det i motionenatt föredragandens kommentarer inte har någon rättsligt bindande verkan. Imotion 1988/89:So478 av m.fl. (fp) hemställs att hosregeringen anhåller om att det av föreslagnaspmtutbytesprogrammet genomförs (yrkande 4). Motionen väcktes under denallmänna motionstiden innan regeringens skrivelse förelåg. Ännusaknas botemedel mot infektion av HIV och sjukdomen aids. Utskottet har i allasammanhang då HIV och aids behandlats framhållit att information om hurspridning av sjukdomen kan hindras är det absolut främsta medlet i kampen motsmittan och sjukdomen. Utskottet finner anledning att på nytt framhålla detta.Informationen behöver emellertid när det gäller smittspridningen inom vissa,mycket speciella riskgmpper kompletteras med andra åtgärder. I debatten harframhållits att en lämplig sådan åtgärd för att förhindra smittspridning blandnarkomaner är verksamhet med utbyte av spmtor och kanyler för spmtnarkomaner.Enligt utskottet måste en sådan åtgärd under alla omständigheter ses som ettmycket begränsat instmment i kampen mot aids. I stället är det ett antalkulturella och sociala faktorer som måste analyseras och åtgärdas. Närdet gäller risken för spridning av HIV och aids bland narkotika missbmkare har utskottet framhållit att kampen mot narkotikamissbmket måste föras med samma kraft och envishet som kampen mot aids. Samhället får inte vare sig i ord eller handling agera så 11 att den ena kampenuppfattas som mindre viktig än den andra. Även detta 1988/89:SoU2I finnerutskottet skäl att betona. Utskottetkan konstatera att det stora engagemanget för att komma till rätta med bådadessa problem har med en viss generalisering lett till en motsättning mellan, åena sidan, dem som med alla medel vill komma till rätta med narkotikamissbmketoch därmed även med smittspridningen men är negativa till utdelning av renaspmtor och, å den andra sidan, dem som räknar med att man genom ansträngningarför att eliminera risken för smittspridning och genom någon form av utdelningav rena spmtor också når missbmkama på ett sådant sätt att derasmissbmksbeteende upphör. Utskottet har bl. a. genom uppvaktningar frånrepresentanter för de olika uppfattningama inför behandlingen av det nuaktuella ärendet fått båda sidornas syn väl presenterad för sig. Något enkeltsvar på frågan vilken effekt utdelning av rena spmtor har på smittspridningenoch narkotikamissbmket står inte att få. Isyfte att komma till rätta med risken för spridning av HIV-smitta viaintravenösa missbmkare har på flera håll i landet inletts verksamheter vissamer omfattande, andra endast avseende några enskilda fall med utbyte avbegagnade injektionsverktyg mot nya. Den önskan som funnits att en sådanverksamhet skulle kunna bevisas vara ett väl fungerande redskap i kampen motHIV aids har inte kunnat vetenskapligt bevisas. Utskottet har efter ingåendeöverväganden godtagit den bedömning som har gjorts av regeringen,och andra, nämligen att man genom en fortsatt, nogakontrollerad försöksverksamhet med utbyte av spmtor och kanyler bör sökavetenskapligt stöd för metodens värde i kampen mot aids. Utskottet kommer i detföljande att närmare ange skälen för detta ställningstagande och de villkor somutskottet anser bör gälla för en fortsatt försöksverksamhet. Utskottetdelar således inte den bedömning som görs i motionema So 12 (m) och Sol 5 (c)att all försöksverksamhet skall upphöra. Därför avstyrker utskottet dessamotioner. Utskottetövergår till frågan om vilken omfattning den fortsatta försöksverksamheten medutbyte av spmtor och kanyler bör ha. Regeringenhar i skrivelsen uttalat att omfattningen av verksamheten, med hänsyn till attdet rör sig om en synnerligen omstridd och känslig verksamhet, inte får görasmer omfattande än vad som oundgängligen behövs för att man skall få etttillräckligt underlag för utvärderingen. Som en yttersta gräns har regeringensagt att under inga förhållanden bör försöksverksamheten få bedrivas på fler änfyra platser. Motionsyrkandena sträcker sig från krav på skärf)ningar iförhållande till regeringens skrivelse ingen försöksverksamheten alls, vilkenfråga utskottet redan behandlat, tre platser (motion So 13), dämtöver ingastorstadsområden utanför Malmö-Lund-området (motion So 17) - till"utvidgning till ytterligare platser" som det uttrycks isocialstyrelsens förslag . Den sistnämnda omfattningenförespråkas i motionema So 16 och So 14. mening är det nödvändigt att försöksverksamheten inte 1988/89:SoU21görs mer omfattande än vad som är absolut nödvändigt för att tillgodose kravenpå vetenskaplighet. Utskottet anser övervägande skäl tala för en begränsningtill högst tre platser i landet. Utskottet tar inte ställning till vilka dessatre platser bör vara. Däremot bör undantas utan attkraven på vetenskaplighet kan anses eftersättas. Verksamheten i Malmömotsvarar inte de krav på kontrollerbarhet ur olika hänseenden som enligtbåde regeringens förslag och utskottets uppfattning bör ställas på en fortsattförsöksverksamhet. Inte heller verksamheten i är helt invändningsfri. Omdessa verksamheter skall ingå i kommande projekt måste således en ändring avverksamheternas inriktning ske. Mycketunga missbmkare bör inte ingå i försöksverksamheten. Ofta har dessa missbmkareinte nått så långt i sitt missbmk att de inte kan nås på annat sätt än genommedverkan i försöksverksamhet med utdelning av rena spmtor och kanyler.Utskottet anser det svårt att sätta en åldersgräns men har valt att ansluta sigtill en absolut lägsta ålder på som regeringen och socialstyrelsenföreslagit för deltagande i försöksverksamhet. Närdet gäller kraven på samverkan delar utskottet regeringens uppfattning att detkrävs en samverkan mellan de olika berörda verksamheterna, t.ex.narkomanvården, , olika sidor av sjukvården och kriminalvården.Dessutom måste krävas att bl. a. narkomanvården och avsätter deresurser som behövs för ett aktivt deltagande i , verksamheten. Socialtjänstensmedverkan är enligt utskottets mening en absolut fömtsättning förförsöksverksamheten, utan vilken försöksverksamhet inte bör få komma tillstånd. Utskottet delar bedömningen i skrivelsen att de projekt som skall ingå ien fortsatt försöksverksamhet bör granskas i vetenskapligt hänseende för attsäkerställa att en riktig utvärdering. En medverkan från MFR bedömer utskottetsom värdefull. Utskottet delar alltså uppfattningen i motion Sol3 (c), i vilkensärskilt framhålls att den försökverksamhet som kommer till stånd måste ske påen strikt vetenskaplig gmnd. Enväsentlig fömtsättning för utskottets inställning till försöksverksamheten äratt utbyte av spmtor och kanyler inte sker utanför försöksverksamheten. Kravetpå att begränsa utbytesverksamhet ifrågasätts bl. a. i motion Sol 6 (fp) medhänsyn till läkarinstmktionens krav på alla läkare att handla efter vetenskapoch beprövad erfarenhet. Utskottet lämnar här en kort bakgmnd. Isamband med att startade informerades omprojektet och om formema för och inriktningen av detta. Styrelsen redovisadesin syn i en skrivelse i febmari 1987 och anförde bl. a. följande. Engenerell utdelning av spmtor och kanyler till injektionsmissbmkare strider mot rådande riktlinjer för narkotikapolitiken. Det är välkänt att behandlingen av missbmkare är svår. Det tar ofta att motivera missbmkaren att helt upphöra med sitt missbmk. Återfall är dessutom vanliga. Enligt bedömning är det rimligt att efter individu- ., ell prövning takonsekvensema av denna kunskap i samband med bekämp- 1988/89:SoU21 ningen avHIV-smitta bland injektionsmissbmkare. Underfömtsättning att spmtor och spetsar endast överlämnas i samband med ettpersonligt besök ho:3 läkaren, där läkaren utifrån säkra kriterier kan dra denslutsatsen att patienten skulle hamna i en än mer riskabel situation, om denneinte får en ren spmta med kanyl, har svårt att hävda attöverläranandet inte står i överensstämmelse med vetenskap och beprövaderfarenhet. Eftersom åtgärden strider mot rådande praxis måste verksamhetenbegränsas till ett minimum. Styrelsen utgår ifrån att verksamheten utvärderasoch att information därom lämnas till . ,t , . Socialdepartementetanordnade en hearing om utdelning av rena spmtor ochkanyler till narkotikamissbmkare. En redovisning av vad som förekom vidhearingen finns i regeringens skrivelse (s. 16 20). Utöver syftet att belysahur en verksamhet med utdelning av rena spmtor och kanyler förhåller sig tilllagstiftningen avsåg hearingen att belysa hur en sådan utbytesverksamhet kanförenas med läkarinstmktionens krav på att läkare skall handla efter vetenskapoch beprövad erfarenhet. I hearingen deltog representanter för myndigheter medanknytning till hälso- och sjukvården och till rättsväsendet men också frånAIDS-delega-tionen, . Socialstyrelsensrepresentant framhöll på frågan om utdelning av rena spmtor och kanyler frånhälso- och sjukvården till narkotikamissbmkare är en åtgärd som står i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhet att frågan ännu inte kunde besvaras,eftersom syftet med försöksverksamheten är att få ett underlag för att kunnabedöma detta. Den uppfattningen delades av övriga som uttalade sig i saken. Mandiskuterade också syn på frågan som den kommit till uttryck iden ovan citerade skrivelsen från febmari 1977 och det synsätt som kommit frami samband med framställning till regeringen i november 1988.1den sistnämnda skrivelsen anför att utlämnande av spmtor ochkanyler bör få ske endast inom ramen för en sådan strängt regleradförsöksverksamhet som har godkänt. Vidhearingen upplystes från att man valt att inte ingripa motenskilda läkare som delar ut spmtor utanför försöksverksamheten i avvaktan påhearingen och på resultatet av styrelsens framställning till regeringen inovember 1988. Av diskussionen vid hearingen syntes dock, enligt vad somredovisas i regeringens skrivelse, framgå att den läkare som delar ut renaspmtor och kanyler till narkotikamissbmkare utanför en av socialstyrelsengodkänd försöksverkiiamhet riskerar att anmälas till hälso-och inte handla i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet.Det upplystes att dittills inte prövat något ärende där läkaredelat ut rena spmtor och kanyler till narkotikamissbrukare. kaninte pröva principer eller generella förehavanden inom hälso- och sjukvårdenutan endast fall av individinriktad vård. Enligt representanten för nämndentorde ett utlämnande av spmtor och kanyler inte kunna betraktas som enindividinriktad vård, såvitt intesamtidigt också andra vård- och behandlingsåtgärder /89:SoU21 vidtas. Socialstyrelsenhar i sin skrivelse till regeringen ytterligare anfört följande. Närdet gäller utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare isyfte att hindra spridning av HIV-smitta gäller att sådan verksamhet enligtsocialstyrelsens mening inte är så prövad och utvärderad att den kan ansesutgöra en etablerad medicinsk behandlingsmetod och därmed förenlig med kravenpå vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är dock angeläget att somstyrelsen redan förslagit i skrivelsen en fortsatt ochutvidgad försöksverksamhet kommer till stånd för att skapa ett säkrarebedömningsunderlag. Regeringenanför i skrivelsen (s. 22) att utdelning av sprutor och kanyler inte fårförekomma utanför försöksverksamheten och att det är en uppgift försocialstyrelsen att se till att så sker. Imotion Sol6 (fp) anför motionärerna mot bakgrund av vissa uttalanden iskrivelsen att det inte kan föreligga något förbud mot att läkare ismittbekämpande syfte delar ut spmtor och kanyler, att ett förbud inte kaninföras genom en skrivelse från regeringen till samt att regeringeninte kan ålägga att se till att ett sådant förbud efterlevs.När det gäller frågan om vetenskap och beprövad erfarenhet anser motionärernamed hänvisning till de ställningstaganden som gjorts av WHO, , , Läkare mot aids m. fl. att fråganär enkel att besvara i sak. Vad gäller den mera formella frågan anförmotionärerna att det inte ankommer på vare sig riksdag eller regering attavgöra frågan om vad som står i överensstämmelse med vetenskap och beprövaderfarenhet. Detta gör enligt motionärerna att föredragandens överväganden iskrivelsen saknar rättsligt bindande verkan. Utskottetdelar uppfattningen att det inte ankommer på vare sig riksdag eller regeringatt avgöra frågan om vad som uppfyller eller inte uppfyller läkarinstmktionenskrav på läkare att handla efter vetenskap och beprövad erfarenhet. Däremot kannaturligtvis en viss yerksamhet förbjudas genom lagstiftning. Utskottet villbestämt framhålla att en avgörande förutsättning för utskottetsställningstagande beträffande försöksverksamheten är att utbyte av sprutor ochkanyler begränsas till den verksamheten. För att en fortsatt försökverksamhetskall kunna utvärderas måste utbytesverksamheten vara begränsad. Om det visarsig att detta krav inte uppfylls förutsätter att regeringen ellersocialstyrelsen skyndsamt vidtar åtgärder eller att regeringen återkommer tillriksdagen med förslag till åtgärder som kan stoppa utbytesverksamheten. Motbakgrund av de ställningstaganden som utskottet har gjort i detta ärende konstaterar utskottet att det i huvudsak föreligger en samstämmig het mellan uttalandena i regeringens skrivelse, utskottets uppfattning och de synpunkter som framförs i motionerna So 13 (c), So 17 (m) och SoS 14 (c) yrkande 9. Detsamma gäller också yrkande 2 i motion So 18 (mp). Vad utskottet anfört i fråga om villkoren för försöksverksamheten med utbyte 15 av sprutor och kanyler börriksdagen som sin mening bör ge regeringen till 1988/89:SoU21 känna medanledning av dessa motioner. Medden inställning som utskottet har när det gäller försöksverksamhet i ochMalmö kan utskottet inte stödja förslaget i motion So 18 (mp) yrkande 1. Utskottetkan inte kan ställa sig bakom de krav på en utvidgad försöksverksamhet somfinns i motionerna So 14 (vpk). So 16 (fp) och So478 (fp) yrkande 4. Utskottetanser inte att regeringens skrivelse i övrigt påkallar något uttalande frånriksdagens sida. Budgetpropositionens förslag till medelsanvisning ochövriga motioner om HIV/aids från allmänna motionstiden Informationenom HIV/aids Imotion 1988/89:So514 av m. Jl. (c) hemställs att gerregeringen till känna vad som anfiirts om inriktningen av arbetet om HIV/aids(yrkande I). I motionen l)egärs också ett tillkännagivande till regeringen omfrivilligorganisationernas roll i informationsarbetet kring HIV/aids (yrkande2). Motionärerna anför att en saklig och målgruppsan-passad information är detbästa och säkraste sättet att hejda smittspridningen och attinformationsinsatser inte bara skall inriktas på att sprida faktakunskap utanockså att åstadkomma förändrade attityder och förändrat sexuellt beteende.Motionärerna anser det angeläget att olika intresseorganisationer engageras iinformationsarbetet. Enligt motionärerna bör en större del avinformationsmedlen komma frivilligorganisationer till del för att användas ideras upplysnings- och utbildningsarbete. Fråganom organisationernas medverkan i informationsarbetet behandlades bl.a. iutskottets betänkande SoU 1987/88:10 (s. 8-9). Därvid framhöll utskottet denbetydelsefulla roll som organisationerna har i informationsverksamheten.Utskottet konstaterade att statliga bidrag i avsevärt omfattning utgått förorganisationernas informationsarbete. Utskottet fann det viktigt attorganisationerna engageras även i det fortsatta arbetet, eftersomorganisationerna genom sin struktur och genom sina speciellainformationskanaler både effektivt och snabbt når ut med information till storadelar av folket. Utskottet hänvisade till att en fortlöpande utvärdering görsav informationsarbetet. Utskottet ansåg det viktigt att erfarenhetema fråninformationsarbetet tas till vara och att de fortsatta insatserna sätts in därbehoven visar sig vara störst. Utskotteterinrar om de uttalanden som utskottet tidigare gjort om organi sationernas viktiga roll i arbetet med att sprida information om HIV och aids. Detta värdefulla arbete har också stötts med omfattande bidrag från såväl staten som landstingskommuner och kommuner. Utskottet förutsät ter att organisationerna som kommer att medverka i informations arbetet och att bidrag också fortsättningsvis kommer att lämnas till detta arbete. Därför ser utskottet inte någon motsättning mellan motionärernas 16 uppfattning och den fördapolitiken. Detsamma gäller även det som anförs 1988/89:SoU21 i motionen ominriktningen av arbetet mot HIV och aids. Därmed föreligger inte heller någotbehov av ett uttalande från med anledning av motion SoS 14 (c) idessa delar. Yrkandena 1 och 2 i motionen avstyrks således, Itnotion 1988/89:So5I4 (c) hemställs att ger regeringen i uppdrag atti sin information rörande smittspridningen av HIV-vimset beakta sambandet medalkoholkomsumtion och smittspridningsmönstret (yrkande 7). Vidsin behandling av ett liknande motionsyrkande konstateradeutskottet att AIDS-delegationen hade för avsikt att ta upp frågan i sitt arbete(SoU 1987/88:10 s. 9). Frågan behandlades tillsammans med ett stort antal andramotionsyrkanden om informationen om HIV/aids. Utskottet ansåg motionärernassynpunkter tillgodosedda genom vad utskottet anfört och fann inte något behovav åtgärd från sida. Utskottetdelar motionärernas bedömning att det är angeläget att man iinformationsarbetet om HIV och aids uppmärksammar sambandet mellanalkoholkonsumtion och smittspridning. Så har också skett, bl.a. inom ramen förAIDS-delegationens informationskampanj . En särskild aktion planerasför övrigt mot droger, där även HIV/aids-frågan har sin givnaplats. Utskottet anser det nödvändigt att alkoholfrågorna på detta sättbehandlas i informationsarbetet om HIV/ aids och, omvänt, att HIV/aidsbehandlas i arbetet med drogfrågorna. Utskottetanser sig mot denna bakgmnd kunna förutsätta att alkoholfrågornas samband medHIV/aids kommer att få den uppmärksamhet som efteriyses i motion SoS 14 (c).Något särskilt uppdrag till regeringen behövs därför inte. Utskottet avstyrkermed det anförda yrkande 7 i motionen. 1 motion1988/89:So528 av m.Jl. (m) begärs ett tillkännagi vande till regeringen om vad som anförs i motionen om information och skolans betydelse i det sammanhanget (yrkande 3). I motionen begärs vidare ett tillkännagivande om vad som anförs i motionen om organisatio nen av och innehållet i skolans samlevnadsundervisning (yrkande 4). I yrkande 5 begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om behovet av att erforderliga resurser inom ramen för aids- anslaget ställs till förfogande. Motionärerna framhåller att ungdomarna är den viktigaste målgmppen för information och att skolan har en angelägen uppgift genom sina unika möjligheter att ge ungdomarna en fördjupad information om HIV/aids. Enligt motionärerna får samlevnadsundervisningen i skolan sällan det utrymme och den ut formning som är föreskrivet. Motionärerna framhåller att undervisningen i fortsättningen måste organiseras enligt föreskrifterna. Information om HIV/aids och andra sexuellt överförda sjukdomar och om homosexualitet måste ingå i all samlevnadsundervisning. I motionen påtalas behovet av fortbildning för lärarnaoch att erforderliga resurser inom ramen för aids- 17 2 Riksdagen1988/89. anslaget måste ställastill förfogande så att det planera- 1988/89:SoU21 defortbildningsprogrammet kan genomföras. Imotion I988/89:So478 av m.Jl. (fp) hemställs att hosregeringen begär ökade insatser för vidareutbildning av lärare och informationtill elever orn HIV och andra sexuellt överförbara sjukdomar (yrkande 1).Motionärerna hänvisar bl. a. till tidigare uttalanden av . Vidareanförs att () endast beviljats en bråkdel av de resursersom man bedömt nödvändiga för en effektiv lärarfortbildning. Motionärema anserockså att det finns stora brister i skolans sex- och samlevnadsundervisning.Riksdagen bör enligt motionen föreskriva att vidgade insater för undervisningom HIV i skolan bör ges hög prioritet. Imotion 1988/89:So5I4 (c) begärs ett tillkännagivande om vad som anförs imotionen beträffande resurser för skolinformation om HIV/aids (yrkande 3).Motionärema framhåller skolans centrala funktion i informationsarbetet. Enfördjupad informauon om HIV/aids bör enligt motionärerna inte vara en isoleradföreteelse utan ingå som en naturlig del i skolans sex- ochsamlevnadsundervisning. Upplysningen om andra sexuellt överförbara sjukdomarfår inte försummas. En fömtsättning för att skolan skall kunna fullfölja sinuppgift är att sex- och samlevnadsundervisningen fungerar tillfredsställandepå alla stadier och på alla linjer. En ytterligare fömtsättning är att SÖtillförs erforderliga resurser för fortbildning. Fortbildningen måste skekontinuerligt för att få effekt, framhålls det också. Vidsin behandling av motioner om skolans sex- och samlevnadsundervisning förraåret (SoU 1987/88:10 s. 912) hänvisades till vissa uttalanden i den dåaktuella budgetpropositionen. Olika planerade insatser redovisades.