bet · GC01KU30 · 1988-12-31 00:00:00 — Dessa informella kontakter bör enligt vad utskottet uttalat isärskilt hög grad avse informationsutbyte. Det kan hävdas att det skulle ha varit svårt förjustitieministern att informera åklagarna om verksamhet utan attöverskrida de gränser för ingripande i myndighetsutövning som är uppställda i11 kap. 7 § regeringsformen. Enligt utskottets bedömning skulle hon dock utanatt överskrida dessa gränser ha kunnat upplysa förundersökningsledningen om attrikspolischefen hade information att ge. Emellertid har vid flera tillfällenerinrat rikspolischefen om vikten av att hålla åklagarna underrättade. Hon harhaft anledning att anta att hennes erinringar gett resultat. Utskottet ansersåledes att vidtagit tillräckliga åtgärder för att tillse attåklagarna hölls underrättade. Vad härefter gäller vad som förevarit vid mötet påjustitiedepartementet rörande frågan om eventueUttystnadsptiktsbrott har granskningen gett vid handen bl.a. följande. Vid mötet förklarade och förAnna-Greta och att det fanns anledning att misstänka attbrott mot tystnadsplikt förekommit i samband med verksamhet.Magnus har uppgett att och reaktionpå denna punkt var att det först och främst var viktigt att utreda Palmemordetoch att den utredningen inte fick störas av att man gjorde ingripanden medanledning av misstanke om brott mot tystnadsplikt. Enligt framhöllAnna-Greta och att mordutredningen hade högsta prioritet.Magnus har uttalat att om myndigheterna skulle tvingas in i ensituation där man skulle bli tvungen att göra en prioriteringhandläggningsmässigt av mordutredningen och en utredning av eventuellttystnadspliktsbrott skulle man inte låta utredningen av sistnämnda brottförsvåra mordutredningen. Enligt innebär inte detta att manskulle negligera frågan om eventuellt tystnadspliktsbrott, något som han inteheller tror föresvävade eller . har bl.a. uppgett att hon endast gjortdet enligt henne självklara konstaterandet att den utredning av eventuellttystnadspliktsbrott som på vanligt sätt fick ske måste göras på ett sätt sominte försvårade mordutredningen, eftersom det gällde ett allvarligare brott. Utskottetgör följande bedömning. Utskottet anser inte att uttalanden kanuppfattas som ett försök att påverka den utredning av ev. tystnadspliktsbrottsom det ankom på myndigheterna att företa. Kontrollenav påstådda missförhållanden inom KU 1988/89:30 Dåvarande rikspolischefen och dåvarandechefen för säkerhetsavdelningen uppgav för denparlamentariska kommissionen att enligt bedömning förelågvid tiden för mordet på inte några särskilda konkreta hot utöver dengenerella hotbilden. Kommissionen (SOU 1988:18 s. 206) fann för sin del inteatt det under utredningen framkommit något som gav grund för att påstå attsäkerhetsavdelningens bedömning av hotbilden var felaktig.Kommissionen ansåg inte heller att det fanns något stöd för påståendet attsäkerhetsavdelningen vid tiden för mordet hade bort bedöma att det fanns ettakut hot från PKK. Vid mötet mellan , och nämnde att det framkommit uppgifter om attsäkerhetspolisen före mordet haft kännedom om att PKK planerade ett attentat.Uppgifterna kom från telefonavlyssning. tillkallades föratt bekräfta att han före mordet personligen förvissat sig om att Per-GöranNäss hade informerats om dessa uppgifter. fick senare, liksom , och , information från om att det avdet material som och sammanställt framgick attsäkerhetsavdelningen hade insamlat men ej bearbetat eller sammanställtuppgifter som visade att det vid tiden för mordet förelåg ett hot mot OlofPalme. Det gällde dels uppgifter från telefonavlyssning, dels spaningsrapporterrörande en PKK-ledares besök i . Enligt JK:s utredning påtalade redan vidovannämnda möte för att det inom säkerhetsavdelningenhade undanhållits information för att undertrycka utredningen av PKK-spåret.Carl vidarebefordrade dessa uppgifter om påstådda missförhållanden inomsäkerhetsavdelningen till . ville enligt JK:sutredning med anledning av sitt utredningsuppdrag förvissa sig om att han kändetill alla omständigheter av betydelse för utredningen av säkerhetspolisensorganisation. Det framgår också av JK:s utredning att underhösten 1987 av upplysts om att det förelåg en konflikt inomsäkerhetsavdelningen med avseende på avdelningens deltagande i Palmeutredningen.Sålunda skulle ledningen inom säkerhetsavdelningen "blockera"utredningen. Enligt diskuterades vid mötet den 13 januari1988 mellan , , och förhållandet att , som han till och skulle ha uppgett att enda sättet att komma vidare i utredningen av PKK-spåret var att finna en avhoppare, hade vägrat Kegö och Barrling att rekrytera källa A. Enligt mening var det först vid mötet mellan honom, , Kegö och Barrling som det framfördes påståenden om att de båda senare av Näss skulle ha blivit stoppade i utredningen av PKK-spåret. De åtgärder först vidtog för attbringa klarhet i KU 1988/89:30 frågan om eventuella missförhållanden inomsäkerhetsavdelningen var av Bilagedel C organisatorisk art och bestodväsentligen i att utredningsgruppen förstärktes med några personer. Justitieministern fick information om först av och därefter av EbbeCarisson själv. Hon informerade i sin tur statsministern bl.a. omkritiken mot säkerhetsavdelningen. Enligt vitboken var de båda överens om attdet var rikspolischefens sak att ansvara för den fortsatta handläggningen ochatt vidta åtgärder för att skapa klarhet vad gällde såväl denna kritik som deövriga uppgifter redovisat. Denneförklarade då att partiledarna måste informeras för den händelse de uppgifterEbbe lämnat efter kontroll tedde sig trovärdiga. träffades och påden senares begäran återigen. var enligt vitboken irriterad över att detinte fanns underlag som gjorde det möjligt att bekräfta eller avfärda EbbeCarlssons teorier. Vid mötet diskuterades tidsschemat för säpoutredningen motbakgrund av att det var nödvändigt att först informera partiledarna. Eftersamtalet kontaktade och underströk vikten avatt arbetet med att kontrollera de aktuella uppgifterna bedrevs så skyndsamtsom möjligt. påpekade för vikten av att man med tanke på säpokommitténs arbete snabbtundersökte om det fanns fog för uppgifter såvitt avsågsäkerhetsavdelningen vid . tillsatte en arbetsgrupp, ledd avbyråchefen vid säkerhetsavdelningen , med uppgift att undersökaom någon vid säkerhetsavdelningen gjort sig skyldig till underlåtenhet ellerandra fel på det sätt , Kegö och Barrling gjort gällande. Utredningens resultat har av presenterats försåväl säpokommittén som partiledarna. har också lämnat en redovisningav utredningen inför utskottet. uttalar att det material somfanns hos säkerhetspolisen före mordet visserligen visade att det förekommithotfulla och aggressiva uttalanden bl.a. mot i ett antal telefonavlyssnadesamtal och att det i och för sig förefaller egendomligt att säkerhetspoliseninte med anledning av detta material försökt ordna med ständig, noggrannbevakning av . I betänkandet framhålls emellertid att det kan finnasnaturliga förklaringar till detta. Kommittén tillägger att utredningen inte gernågot som helst stöd för påståendena om att personer inom säkerhetspolisenskulle ha aktivt motarbetat mordutredningen. Statssekreterare har i en promemoria tillutskottet redovisat vissa uppgifter om hot som uttalats mot före mordet. Uppgifterna kommer från det material från telefonavlyssning som fanns hos säkerhetspolisen men som inte till alla delar var översatt eller analyserat. har också lämnat en föredragning inför utskottet i frågan. Utskottetgör följande bedömning. KU 1988/89:30 är ett centralt ämbetsverk som enligt11 kap. 6 § Bilagedel C regeringformen lyder under regeringen. Ansvaret förrikspolisstyrelsens, inkl. dess säkerhetsavdelning, organisation vilar påregeringen. Regeringen har därutöver ett särskilt ansvar för frågor röranderikets säkerhet. De frågor som rests om säkerhetspolisens organisation och sättatt fungera rör inte myndighetens handläggning av ärenden som gäller tillämpningav lag eller myndighetsutövning mot enskild. Det föreligger därför ingakonstitutionella hinder enligt 11 kap. 7 § regeringsformen för regeringen attföranstalta om utredning eller på annat sätt ge sin mening till känna på dettaområde. En utredning av påstådda missförhållanden inomsäkerhetsavdelningen kan göras inom eller genom särskilttillsatt kommitté eller utredare. Utredningsuppgiften kan också överlämnas tilljustitiekanslern eller till en förvaltningsmyndighet. Ett formellt uppdrag avdetta slag kräver regeringsbeslut. Rikspolischefen har självfallet befogenhet att på egetinitiativ låta utreda påstådda missförhållanden inom den egna myndigheten. Såväl som har gettuttryck för åsikten att det ankom på rikspolischefen att utreda anklagelsernamot säkerhetsavdelningen. har därutöver vid mötet med NilsErik påpekat vikten av att uppgifterna om missförhållandenakontrollerades . Det kan enligt utskottet möjligen ifrågasättas om inteAnna-Greta därmed har gett rikspolischefen ett utredningsuppdrag och attdetta borde ha sin grund i ett regeringsbeslut. Enligt utskottets mening fallerdock påpekanden om vikten av en utredning av de påståddamissförhållandena inom ramen för normala kontakter mellan en departementschefoch chefen för en departementet underställd myndighet. Det kan i sammanhanget erinras om att regeringen tidigareuppdragit åt säpokommittén att göra en översyn av säkerhetspolisen. Kommitténsdirektiv medgav att man också tog upp frågan om eventuella missförhållandeninom säkerhetsavdelningen till granskning. Kommitténs ordförande, ,hade genom särskilt regeringsbeslut fått rätt att ta del av alla handlingar hossäkerhetsavdelningen, oavsett vilka sekretessregler som i övrigt gällde fördessa. hade av regeringen förordnats till expert i kommittén. Redan idetta får enligt utskottet anses ligga en skyldighet för att biståmed de utredningar om säkerhetsavdelningen som kommittén önskat få utförda. Med det anförda har utskottet inte tagit ställning tillfrågan om den valda formen för att undersöka påstådda missförhållanden inomsäkerhetsavdelningen var den mest ändamålsenliga. Till denna fråga avserutskottet återkomma liksom till frågan allmänt om regeringens kontroll avsäkerhetspolisen. Det kan i detta sammanhang påpekas att regeringen eftersamråd med partiledarna beslutat tillkalla en särskild utredningsman meduppgift att utreda vissa frågor om säkerhetsskydd som rör den säkerhetsbedömningsom gjorts före mordet på . Enligt utskottet är dettillfredsställande att denna utredning görs. Utskottetsanmälan KU 1988/89:30 Bilagedel C Resultatet av den i det föregående redovisadefortsatta granskningen av regeringensåtgärder med anledning av mordet på statsminister Närvarande: (), (),(), (), (), BertilFiskesjö (c), (), Hans Nyhage (m), (), BörjeStensson (fp), EHsabeth (), (), (),(vpk) och (). (), (), (), Hans Nyhage (m), (), () och BengtKindbom (c) anser att den del av utskottets yttrande som på s. 38 börjar med"Ett statsråd" och på s. 39 slutar med "mot statsministern"bort ha följande lydelse: Utskottet vill först framhålla att ett statsrådsjälvfallet har rätt att motta upplysningar från en privatperson, även i ettärende som är föremål för myndigheternas handläggning. Det anmärkningsvärda medjustitieminister kontakter med är emellertidenligt utskottets uppfattning deras omfattning och intensitet. Under entidsrymd av knappt hade hon enligt vad som framkommit i utredningenkontakt med inte mindre än åtta gånger. , den 27mars, ägnade hon omkring åt att lyssna på hans information. Det är enligt utskottets uppfattning rimligt attjustitieministern efter hänvändelse från en tidigare regeringsledamot och nuvarande svensk ambassadör tog emot en person som ansåg sig ha viktiga uppgifter att lämna rörande mordet på landets statsminister. Efter att ha lyssnat på denna information hade det riktiga i denna situation varit att hänvisa till pågående säpoutredning och behöriga myndigheter, i första hand då till förundersök ningsledningen. 1 stället fortsatte emellertid att samman träffa med . Kulmen i denna utveckling nåddes då hon utan att samråda med regeringskolleger eller myndigheter utfärdade ett olagligt rekommendationsbrev åt . Till denna fråga återkom mer utskottet i det följande: 52 Några omständigheter i kontakter medEbbe Carls- KU 1988/89:30 son bör enligt utskottet särskilt uppmärksammas. Fördet första insåg hon - Bilagedel C och det har hon själv medgett vidutfrågningarna - att hemliga uppgifter lämnats ut till . Hon bordeha reagerat genom att ta upp denna sak med rikspolischefen. För det andra bordehon, när hon fick reda på att verksamhet och delar av polisensverksamhet i sammanhanget finansierades med privata pengar, ha förklarat förhonom och för rikspolischefen att privatfinansierad polisverksamhet inte fårförekomma. Det kan inte uteslutas att förekomsten av privata pengar kan ha haftbetydelse vid t.ex. anskaffningen av avlyssningsutrustning. handlande i förhållande till EbbeCarlsson blir enligt utskottets uppfattning svårt att förstå om man inte kännertill hans bakgrund. var informationssekreterare åtjustitieminister . I denna egenskapsamverkade han med som då var invandrarminister. Han ärvidare personligen en nära bekant till inte bara utan ocksåtill och . Det kan inte uteslutas att den omständighetenatt varit nära vän med påverkat hennes handlandei ärendet. Sammanfattningsvis anser utskottet att det allvarliga meddet stöd gav är att hans teorier och verksamhetbland berörda myndigheter uppfattades som sanktionerade av justitieministern.Härigenom kom hon att på ett obehörigt sätt påverka myndigheternas handlande.För detta förtjänar hon enligt utskottets uppfattning kritik. Utskottet vill slutligen något beröra statsministerns rolli sammanhanget. sammanträffade aldrig själv med idetta ärende men fick redan dagen efter långa möte med EbbeCarlsson en kortfattad information. Enligt vitbokens uppgifter var de överensom att det var myndigheternas sak att ansvara för den fortsatta handläggningen.Trots detta uppmanade statsministern justitieministern att bedriva arbetet medatt kontrollera de aktuella uppgifterna så skyndsamt som möjligt.Statsministern har således bidragit till att justitieministerns kontakter medEbbe fortsatte. nu anfört ges till känna. (vpk) anser att den del av utskottets yttrandesom på s. 38 börjar med "Ett statsråd" och på s. 39 slutar med"mot statsministern" bort ha följande lydelse: Vad beträffar frågan om privatfinansiering av polisiärverksamhet bör enligt utskottets mening granskningen fortsättas. Åtgärder av förundersökningskaraktär- rekommendationsbrevet åt (), (), (), Hans Nyhage (m), (), () och BengtKindbom (c) anser attden del av utskottets yttrande som på s. 43 börjar med "I den"och KU 1988/89:30 på s. 44 slutar med "utan dröjsmål" bort ha följande lydelse: Bilagedel C I vitboken framhålls att brevet med hänsyn tillomständigheterna vid dess tillkomst inte bör betraktas som annat än ettrekommendationsbrev. I brevet sägs emellertid att påjustitieministerns uppdrag ("on my authority") har kontaktat dentänkta mottagaren av brevet. har förnekat att syftet var attge något uppdrag. har å sin sida förklarat att han inte uppfattatatt han erhållit något uppdrag. Brevets formulering är emellertid sådan att dentänkta mottagaren - och varje annan i god tro varande läsare av brevet - måstefå uppfattningen att justitieministern gett ett uppdrag. Oavsettjustitieministerns avsikt med brevet måste brevet därför enligt utskottetsuppfattning anses innefatta ett uppdrag till . Utskottet övergår då till att pröva om justitieministernhar rätt att ge ett sådant uppdrag. Av brevet framgår att uppdraget avser inhämtande avinformation som avser bakgrunden till mordet. Uppdraget är därför ett led i enutredning av detta mord. Det framgår av 23 kap. 3 § attförundersökning skall ledas av polismyndighet eller åklagare. Som framgåtttidigare beslöt regeringen att uppdra åt riksåklagaren attleda förundersökningen rörande mordet på statsministern och åt rikspolischefenatt leda den polisverksamhet som erfordras för spaning och utredning medanledning av mordet. Inga andra myndigheter, inte heller regeringen, har rättatt ge uppdrag i syfte att utreda mordet vid sidan av den pågåendeförundersökningen. Mot bakgrund av bestämmelsen i 7 kap. 3 § regeringsformenom den kollektiva beslutsprincipen för regeringsbesluten är det särskiltanmärkningsvärt att ett enskilt statsråd ger detta uppdrag. Brevet är i tryckfrihetsförordningens mening (2 kap. 7 §)att anse som upprättat genom att det överlämnats till . Det saknardärför betydelse från formell synpunkt om brevet företetts eller inte. har emellertid uppgett att han inte etablerat kontakt med denbrittiska underrättelsetjänst som brevet var avsett att presenteras för.Däremot har han hänvisat till brevet i samtal med och eventuelltandra personer. Om kontakt hade upprättats med den brittiska underrättelsetjänstenoch den begärda uppgiften lämnats ut, hade detta skett till en person somsaknade behörighet enligt svensk rättsordning att företräda svenska staten. Utskottet vill också framhålla att, såvitt framgått avutredningen, ingen annan i - statsråd eller tjänsteman - harhaft kännedom om brevets innehåll förrän det blev känt genom pressuppgifter den1 juni. Vad sedan beträffar frågan om diarieföring av brevet villutskottet först erinra om att en handling enligt 2 kap.tryckfrihetsförordningen är allmän bl.a. i det fallet att handlingen förvarashos en myndighet och är att anse som upprättad hos myndigheten (3 §). Enhandling anses upprättad hos myndigheten när den har expedierats (7 §). Vidare gäller enligt 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)att en allmän handling som upprättats hos en myndighet skall registreras, dvs. diarieföras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för 54 I fråga om allmänna handlingar, för vilka KU 1988/89:30 sekretess integäller, får dock registrering underiåtas om handlingarna hålls Bilagedel Cså ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit ineller upprättats. Utskottet gör följandebedömning. Myndigheti det aktuella fallet är . Brevet förvarades hos detta departementoch är, som ovan framhölls, upprättat genom att det överlämnats till EbbeCarlsson. Brevet är följaktligen allmän handling. Ingenav de undantagsregler som finns i sekretesslagen och som närmare specificeratsi de riktlinjer som utfärdats för registrering av allmänna handlingar hosjustitiedepartementet är tillämplig på det aktuella brevet. Brevet bordesåledes i enlighet med 15 kap. 1 § sekretesslagen ha registrerats utandröjsmål. Sammanfattningsviskonstaterar utskottet att det uppdrag som har gett EbbeCarlsson saknar laglig grund. Det strider mot regler omledning av förundersökning i brottmål. Genom att besluta i ett ärende som detenligt lag tillkommer en myndighet att bestämma om har hon också handlat i stridmed 11 kap. 7 § regeringsformen. Förutfärdandet av detta brev och för underlåtenheten att diarieföra det förtjänarf.d. justitieminister allvarlig kritik. Enligt utskottetsuppfattning talar dessutom omständigheterna för att hon var medveten om detfelaktiga i sitt handlande. Detta gör hennes handlande än mer klandervärt. Vad utskottet nu anförtges till känna. Åtgärder av förundersökningskaraktär-rekommendationsbrevet åt BoHammar (vpk) anser att den del av utskottets yttrande som på s. 43 börjar med"1 den" och på s. 44 slutar med "utan dröjsmål" bort haföljande lydelse: framhålls att brevet med hänsyn till omständigheterna vid desstillkomst inte bör betraktas som annat än ett rekommendationsbrev. I brevetsägs emellertid att på justitieministerns uppdrag ("on myauthority") har kontaktat den tänkta mottagaren av brevet. Anna-GretaLeijon har förnekat att syftet var att ge något uppdrag. har åsin sida förklarat att han inte uppfattat att han erhållit något uppdrag.Brevets formulering är emellertid sådan att den tänkta mottagaren - och varjeannan i god tro varande läsare av brevet - måste få uppfattningen attjustitieministern gett ett uppdrag. Det förhållandet att honuppgett sig inte ha för avsikt att ge ett uppdrag förtjänar inget avseende.Enligt utskottets bestämda uppfattning måste man nämligen kunna utgå ifrån atten handling som hon som statsråd utfärdar i tjänsten återger hennes verkligaavsikter. Utskottetövergår då till att pröva om justitieministern har rätt att ge ett sådantuppdrag. Av brevet framgår attuppdraget avser inhämtande av information som 55 avserbakgrunden till mordet. Uppdraget är därför ett led i en utredning av KU 1988/89:30 detta mord. Det framgår av 23 kap. 3 § attförundersökning skall ledas av polismyndighet eller åklagare. Som framgåtttidigare beslöt regeringen att uppdra åt riksåklagaren attleda förundersökningen rörande mordet på statsministern och åt rikspolischefenatt leda den polisverksamhet som erfordras för spaning och utredning medanledning av mordet. Inga andra myndigheter, inte heller regeringen, har rättatt ge uppdrag i brottsutredande syfte vid sidan av den pågåendeförundersökningen rörande mordet. Utskottet konstaterar således att det uppdrag somAnna-Greta har gett saknar laglig grund. Det strider moträttegångsbalkens regler om ledning av förundersökning i brottmål. Genom attbesluta i ett ärende som det enligt lag tillkommer en myndighet att bestämma omhar hon också handlat i strid med 11 kap. 7 § regeringsformen. Mot bakgrund avbestämmelsen i 7 kap, 3 § regeringsformen och den kollektiva beslutsprincipenför regeringsbesluten är det särskilt anmärkningsvärt att ett enskilt statsrådutan att samråda med någon annan i - statsråd ellertjänsteman - ger detta uppdrag. Vad sedan beträffar frågan om diarieföring av brevet villutskottet först erinra om att en handling enligt 2 kap.tryckfrihetsförordningen är allmän bl.a. i det fallet att handlingen förvarashos en myndighet och är att anse som upprättad hos myndigheten (3 §). Enhandling anses upprättad hos myndigheten när den har expedierats (7 §). Vidare gäller enligt 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)att en allmän handling som upprättats hos en myndighet skall registreras, dvs.diarieföras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringabetydelse för myndighetens verksamhet. I fråga om allmänna handlingar, förvilka sekretess inte gäller, får dock registrering underlåtas om handlingarnahålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling harkommit in eller upprättats. Utskottetgör följande bedömning. Myndighet i det aktuella fallet är justitiedepartementet.Brevet förvarades hos detta departement och är, som ovan framhölls, upprättatgenom att det överlämnats till . Brevet är följaktligen allmänhandling. Ingen av de undantagsregler som finns i sekretesslagen ochsom närmare specificerats i de riktlinjer som utfärdats för registrering avallmänna handlingar hos är tillämplig på det aktuellabrevet. Brevet borde således ha registrerats utan dröjsmål. (), (), (), Hans Nyhage (m), (), () och () anser att den del av utskottets yttrande på s. 46 som börjar med"Granskning en har" och slutar med "verksamhet" bort haföljande lydelse: Granskningen har enligt utskottets mening gett vid handen att justitiemi- 56 nistern påolika sätt inför rikspolischefen gett uttryck för uppfattningen att KU1988/89:30 uppgifter borde tillmätas betydelse förmordutredningen. Bilagedel C Enligt JK:s utredning framhöll den middag som ägde rum vikten av att bedrevsmed kraft. Hon har också inför riksåklagaren uppgett att hade"vårt stöd". har vidare vid upprepade tillfällenanmodat rikspolischefen att kontrollera uppgifterna i fråga. Därtill kommeratt statsministern aktivt uppmanat att kontrollerauppgifterna. I sammanhanget bör även vägas in den omständigheten attAnna-Greta får anses ha aktivt stött reseverksamhet. Detgäller såväl det i det föregående avsnittet diskuterade s.k.rekommendationsbrevet som uttalanden om finansieringen avresorna. Till detta kommer upprepade sammanträffanden medEbbe , vilka man kan utgå ifrån att hänvisat till när hani sin tur talat med . För måste detta ha framstått som ettstöd åt teorier.