bet · GC01JuU6 · 1988-12-31 00:00:00 — Rapporten är avsedd att tjäna som en praktisk handledning fördem som i sitt arbete kommer i kontakt med offer för misshandels- och sexualbrott.I rapporten beskrivs bl.a. hur gällande ordning för förhör m.m. fungerar iolika hänseenden. Vid brottsförebyggande rådet pågår ett projekt om sexuellaövergrepp mot barn (direktiv , E 17 94/85). 1 projektet, sombedrivs i en forskningST och en utredningsdel, medverkar representanter frånriksåklagaren, , , ochKommunförbundet. I arbetet ingår att följa de insatser som görsför att komma till rätta med sexuella övergrepp mot barn i familje- ellerfamiljeliknande situationer och utarbeta förslag om hur personal inom främstsocialtjänst, sjukvård och rättsväsende skall kunna förbättra och effektiviserasina insatser. Vidare skall inom ramen för arbetet närmare övervägas hur sådaninformation till olika yrkesgrupper, som kan komma i kontakt med barn som farilla, bör utformas och spridas. I arbetet skall också övervägas i vad månalternativa behandlingsmodeller t.ex. sådana som finns i har någonrelevans för svenska förhållanden och om de i någon form bör prövas här.Projektarbetet har redovisats i en rapport (delrapport 1, 1986) Kartläggningutifrån kriminalstatistiken av sexualbrott mot bam. Samarbete mellan olika myndigheter vid utredningen avsexuella övergrepp mot barn har prövats på försök pä vissa häll i landet. IEskilstuna innebär denna samordning att den som fär en anmälan om ett sexuelltövergrepp ser till att insatserna samordnas så att barnet fär effektiv hjälp.Kärnan i detta samarbete utgörs av representanter för barn- och ungdomspsykiatri,polis och socialtjänst. 1 bildades en länsgrupp förbarnmisshandelsfrägorår som också har ägnat sig åt frågor om sexuellaövergrepp mot bam. Gruppen samarbetar med socalförvaltning, barn- ochungdomspsykiatrisk klinik, åklagare och polis. Dessutom är till grup- 1988/89:JuU6 pen knuten en referensgrupp bestående av representanter frän bl.a.omsorgsstyrelse, kvinnoklinik, skolhälsovärd, länspolischef, kommunförbundslänsavdelning, vuxenpsykiatrisk expertis och länsrätt. Som nämnts ovan har utgivit tvårapporter (RPS/Rapport 1987:5 och 6) Familjevåld del I och II, i vilka bl.a. uttalas att berördamyndigheter bör samarbeta i ärenden om misshandel och sexuella övergrepp. I har inom kriminalvården under tvä årgenomförts ett behandlingsförsök med män dömda för bl.a. kvinnomisshandel (dets.k. Försöket har redovisats i en slutrapport () Behandlinginom kriminalvården av män dömda för övergrepp mot kvinnor. Enligt rapportenhar projektet bl.a. visat att de dömda männen är motiverade tillpsykoterapeutisk behandling och att de fullföljer behandlingen även efterfrigivning. En liknande försöksverksamhet har bedrivits också vidFäringsöanstalten. Den verksamheten har redovisats i slutrapporten sommisshandlar. Som en direkt följd av dessa.behandlingsförsök har fr.o.m.den 1 juli inrättats tre tjänster för psykologer vid kriminalvårdensregionkansli i . Psykologerna skall bedriva psykoterapi med klienternasamt handleda och förmedla kunskaper till kriminalvårdens personal. Liknandeverksamheter är under utveckling också pä andra håll i landet,bl.a. i , , , , , och ! Iframtiden avser att en samordning av dessa verksamheterskall komma till stånd. har behandlat frågor medanknytning till sexuella övergrepp mot barn. Ovan (s. 8 f) har redogjorts förriksdagens behandling av ett par frågor på socialtjänstlagstiftningens område. Med anledning av motioner behandlade vid 1984/85års ohka frågor om incest och andra sexuella övergrepp mot barn.Socialutskottet konstaterade i sitt av godkända betänkande (SoU1984/ 85:14 s. 25) att det pågick ett intensivt arbete på olika häll för attförsöka komma till rätta med problemen med sexuella övergrepp inom familjen.Enligt socialutskottet var det angeläget att detta arbete fortsatte och att merledning kunde ges de myndigheter som har ansvar för att barnen får det skyddoch den omsorg som de behöver. Med hänsyn till den uppmärksamhet som dessafrågor redan fått ansåg socialutskottet dock att någon åtgärd intevar erforderlig. Vid 1985/behandlade en motion ivilken före slogs debatt det processuella förfarandet i mål om sexuella övergrepp mot barn borde ses över' i syfte att bereda barnen bättre skydd och mindre på frestningar över huvud taget under rättegången, dels att den som döms för övergrepp mot barn borde få en påföljd som inte bara tillgodoser allmän- 10 preventivautan också individualpreventiva krav syftande till en rehabilite- 1988/89:JuU6 ring av den dömde. I sitt av godkända betänkande (JuU 1985/86:3)avstyrkte utskottet bifall till motionen. Beträffande förslaget om ett bättreskydd m.m. för barn i mål om sexuella övergrepp hänvisade utskottet (s. 24 f)bl.a. till att det såvitt utskottet kunde bedöma rådde en medvetenhet i dessafrågor hos polis, åklagare och domstolar och att det också fanns en strävan attsöka goda lösningar i det enskilda fallet. Vidare åberopade utskottet att detinom ramen för gällande regler pågick en utveckling i linje med motionsönskemålet,vilket framgick i den nämnda rapporten . Utskottet nämnde också attRB:s regelsystem var föremål för översyn samt underströk avslutningsvis viktenav att särskilt i mål om sexuella övergrepp mot barn viunespsykologer och annanexpertis anlitas vid behov. 1 fråga om påföljd för personer som döms för övergrepp motbarn ansåg utskottet (s. 23) att det var angeläget att man i rehabiliterandesyfte sökte utveckla metoder för särskilda insatser för dessa grupper avfängelsedöm-da. Utskottet sade sig därför se positivt på att vissförsöksverksamhet bedrevs inom kriminalvården i syfte att finna lämpligabehandlingsmetoder. Av principiella skäl förklarade sig utskottet vidare taavstånd från tanken på att införa en straffpåföljd som skulle innebära ettobligatoriskt vårdprogram. Inte heller ansåg utskottet att det förelåg skälatt ändra de bestämmelser som beträffande intagna i kriminalvårdsanstalt germöjlighet till behandling, men som förutsätter frivillighet från den intagnessida. /behandlade tvåmotioner (1985/ 86;Ju612 och 613), i vilka föreslogs ändringar i reglerna omsexualbrott i 6 kap. BrB. Den ena motionen gällde gränsdragningen mellanvåldtäkt och sexuellt utnyttjande, och den andra gällde straffskalorna försexuellt umgänge med syskon och sexuellt umgänge med barn. Utskottet fann i sitt av godkända betänkande attdét fanns skäl att närmare utreda de frågor som hade aktualiserats i motionema.Erforderliga överväganden kunde enligt utskottets mening lämpligen ske i ettsammanhang, men det överläts pä regeringen att närrriare besluta härom (JuU1986/87:3, rskr. /behandlade utskottet en motion 1986/ 87:Ju623 av och () i vilkenföreslogs att allt könsumgänge mot någons vilja skall vara kriminellt, dvs.även i sådana fall då varken våld eller hot har förekommit (JuU 1987/88:2).Enligt motionärerna borde därför införas en ny bestämmelse i BrB som skallstadga att den som har könsligt umgänge med någon mot dennes vilja skall dömasför olaga könsumgänge till fängelse . Bestämmelsen föreslogs inleda 6kap. BrB och därmed utgöra ett slags portalstadgande, som skulle ligga tillgrund för övriga bestämmelser i kapitlet. Samtliga remissinstanseravstyrkte bifall till motionen. De skäl som därvid huvudsakligen anfördes mot förslaget var att de fall som kan tänkas bli aktuella torde vara mycket sällsynta, ö//den föreslagna bestämmelsen blir svår att tillämpa och att nuvarande reglering av sexualbrotten i 6 kap. BrB är tillfredsställande. Utskottet konstaterade i sitt betänkande (JuU 1987/88:2 s.5 f) att det i 1988/89:JuU6 remissyttrandena riktats en rad invändningar motmotionsförslaget. Sålunda skulle den föreslagna bestämmelsen om den överhuvud taget skulle komma att tillämpas vara svår att använda med hänsyn tillde uppenbara problem som skulle föreligga i bevishänseende. Utskottet instämdei denna kritik och ville i likhet med någon av remissinstanserna erinra omatt redan tillämpningen av gällande bestämrnelser i vissa fall är förenad medsvårigheter vad gäller möjligheterna att bevisa påstådda övergrepp, och denföreslagna bestämmelsen kunde enligt utskottet inte sägas medföra någonförbättring därvidlag. Vidare erinrade utskottet om att gällande bestämmelser omsexualbrotten i 6 kap. BrB fått sitt innehåll genom lagstiftning så sent somär 1984 och att lagstiftningen hade föregåtts av ett mycket långvarigt ochingående förberedelsearbete, med bl.a. tvä stora parlamentariska utredningar.Utskottet framhöll därvid att de delvis nya värderingar pä sexualbrottensområde som den nya lagstiftningen gav uttryck för fått en bred anslutning underlagstiftningsarbetets gång. Utskottet ansåg avslutningsvis att regleringen avsexualbrotten i 6 kap. BrB var tillfredsställande i de avseenden somdiskuterades och att en reform med det syfte som motionsförslaget innebar intevar påkallad. beslutade i enlighet med utskottets förslag. Under innevarande har efterberedning i socialutskottet behandlat ett antal motionsyrkanden medanknytning till sexuella övergrepp mot barn. I sitt av godkändabetänkande (1988/89;SoUI) avstyrkte socialutskottet bifall till yrkandena ochanförde därvid följande (s. 26 f): Utskottet anser att det är en fråga av yttersta vikt attförebygga sexuellt utnyttjande av barn och att behandla och hjälpa de barn ochfamiljer som drabbas. Denna inställning klargjorde utskottet vid frågansbehandling redan under /85. Övergreppen är särskilt allvarligagenom att barnens absoluta underläge utnyttjas av förövaren som också kananvända sin styrka ochmakt till att dölja och förneka det som skett. Barn kanockså välja att förtiga övergreppen och offra sig själva för att skyddaförövaren. Övergreppen medför mycket allvarliga störningar och skador hosbarnet. Förekomsten av sexuella övergrepp mot barn är helt oacceptabel för samhället.Utskottet vill därför starkt understryka vikten av att berörda myndigheter medkraft agerar för att förebygga sexuellt utnyttjande av barn och för attbehandling och hjälp ges de drabbade familjerna. Insatserna måste sättas inskyndsamt och på en bred front. De som i sin yrkesutövning möter problemen ställs införmycket speciella krav på erfarenhet och kunskap. Yrkesgrupper som berörsåterfinns inom , hälso- och sjukvården, skolan samträttsväsendet. I ärenden om bam som far illa är ett samarbete mellan dessainstanser ofrånkomligt och av central betydelse. De olika yrkesgruppernassammanlagda erfarenheter och resurser ger bättre möjligheter att upptäcka ombarn har utsatts för övergrepp i sina familjer och att finna medel att på bästasätt hjälpa dem och deras familjer ur krisen. Utskottet ser därför mycketpositivt pä det arbete beträffande samarbetsmodeller m.m. som bedrivs av enarbetsgrupp vid BRÅ. l detta betänkande behandlar utskottet yrkanden i tremotioner som rör olika frågor med anknytning till sexualbrott, särskiltsexuella övergrepp mot barn. Enligt vad som framhålls i motionerna är det bl.a.nödvändigt med en .samordning mellan olika berörda myndigheter i samband med utredningenav sexuella övergrepp mot barn. Vidare förordas i motionerna att gällandeordning för förhör med barn, som har utsatts för övergrepp, förbättras och attdet införs en lämplig påföljd för personer som har dömts för sexuella övergreppmot barn. I en av motionerna förordas vidare att det införs en lagbestämmelseav innebörd att allt sexuellt umgänge mot någons vilja skall varakriminaliserat, dvs. oavsett om våld eller hot förekommit. I 6 kap. (BrB) finns bestämmelser omsexualbrotten. Där stadgas ansvar för t.ex. våldtäkt, sexuellt tvång ochsexuellt utnyttjande, och det finns straffbestämmelser som tar sikte också justpå sexuella övergrepp mot barn. Till dessa hör sexuellt utnyttjande avunderårig (bl.a. avkomling under ), sexuellt umgänge med barn och sexuelltofredande. Straffet för de olika brotten i 6 kap. BrB sträcker sig från bötereller fängelse i högst för sexuellt ofredande till fängelse i lägst fyraoch högst för grov våldtäkt. Enligt särskilda regler i BrB kan under vissaförutsättningar fängelse ersättas med villkorlig dom, skyddstillsyn elleröverlämnande till särskild vård. Inom ramen för skyddstillsyn kan fr.o.m. den1 dömas till s.k. kontraktsvård, vilket i korthet kan sägasinnebära att den dömde i utbyte niot att dömas till fängelse förbinder sig attundergå viss behandling. 1 (RB) och förundersökningskungörelsenfinns bestämmelser om förhör under förundersökning och rättegång. Iförundersökningskungörelsen finns bestämmelser om förhör med barn. Högstadomstolen har i ett avgörande gjort vissa principiella uttalanden omhur förhör med bam som har utsatts för övergrepp bör gä till (NJA 1986 s. 821). skall enligt socialtjänstlagen verka för attbarn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden och sörja för attde som riskerar att utvecklas ogynnsamt fär det skydd och stöd som de behöver.Enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga har socialnämndenmöjlighet att med tvång ingripa för att ge föräldrar och barn erforderligtstöd. Till hjälp för myndigheternas handläggning av ärenden ombl.a. sexuella övergrepp mot barn presenterade en arbetsgrupp medrepresentanter från olika myndigheter en rapport ochsexuella övergrepp mot kvinnor och barn. 1 rapporten beskrivs bl.a. hur förhörmed barn bör gå till i olika hänseenden. Vid brottsförebyggande rådet (BRÅ) pågår för närvarandeett projekt om sexuella övergrepp mot barn. I projektet deltar representanterfrån bl.a. riksåklagaren, , ochKommunförbundet. Avsikten är bl.a. att utarbeta förslag till hur personal inomfrämst social- tjänst,sjukvård och rättsväsende skall kunna förbättra och effektivisera 1988/89:JuU6 sina insatser. hade senast anledning att beröra de nu aktuellafrågorna om sexuella övergrepp mot barn vid /86. Utskottetuttalade då (JuU 1985/86:3) att det rådde en medvetenhet hos polis, åklagareoch domstolar om att det rättsliga förfarandet när det gäller ärenden omsexuella övergrepp mot barn inte får gå till så att det förorsakar ellerförvärrar skada för barnet. I fråga om påföljd för personer som döms förövergrepp mot barn ansåg utskottet att det var angeläget att i rehabiliterandesyfte söka utveckla metoder för särskilda insatser för dessa grupper avfängelsedöm-da. Frågan om samverkan mellan olika myndigheter under förundersökningenvid sexuella övergrepp mot barn var också aktuell i medanledning av ett antal motioner om socialtjänstfrägor( 1988/ 89:SoUl). behandlade vid förra en motion somgällde regleringen över huvud taget av sexualbrotten (JuU 1987/88:2). Imotionen förordades bl.a. att det i BrB borde införas en bestämmelse om attallt sexuellt umgänge utan samtycke skall vara straffbart. Vid behandlingenförra året tog på förslag av utskottet, som åberopade en så gott somhelt enig remissopinion, avstånd från att införa en sådan bestämmelse. Brottsutvecklingen i fråga om sexuellt utnyttjande avunderårig har liksom när det gäller övriga sexualbrott visat en stigandetendens . Denna utveckling är som motionärerna uttalar oroande.Enligt utskottets mening är det särskilt angeläget att åtgärder vidtas motsådan brottslighet som riktar sig mot barn och unga. Pä senare är har också enallvarligare inställning från statsmakternas sida beträffande sexuella övergreppmot bam kommit till uttryck i skilda sammanhang. Sålunda har ge- nom lagstiftning framställandet avbarnpornografi kriminaliserats, och omarbetning avsexualbrottsreglerna i BrB har medfört en striktare syn än tidigare på sexuellaövergrepp mot barn och unga. Vad angår formerna för hur förundersökningen bör bedrivasi sådana fall där ett barn har utsatts för ett sexuellt övergrepp,delar utskottetuppfattningen i motionerna Ju722 (yrkande I) och Ju608 (motiveringen) att det är viktigt attutredningen sker i samverkan mellan de olika berörda myndigheterna. 1 dentidigare nämnda rapporten betonas också att det vid lagföringen avsexuella övergrepp mot barn är av avgörande betydelse att de inblandademyndigheterna samarbetar, eftersom utredningarna i dessa fall ofta rymmerkomplikationer av såväl psykologiskt och socialt som processuellt och praktisktslag. En fråga, som behandlas i det arbete som bedrivs inom BRÅ är attundersöka hur olika myndigheters insatser samordnas i handläggningen av ärendensom rör sexuella övergrepp mot barn. Arbetet sker mot bakgrund av bl.a. deförsöksmodeller som förekommer pä vissa håll i landet. Även beträffande formerna för hur ett förhör med barn i nuaktuella fall skall gä till kan utskottet i huvudsak ansluta sig till vad som anförs i motio nerna Ju722 (yrkande 2) och Ju713 (yrkandena I och 2). Utskottet kan därvid konstatera att man i det rättsliga förfarandet är medveten om att förhör med barn skall genomföras sä att fara inte uppkommer för att barnet 1 tar skadaav förhöret. Detta framgår bl.a. av det tidigare redovisade uttalan- 1988/89:JuU6 det av högsta domstolen. 1 uttalandet framhålls också vikten av att detvid förhör med barn är av betydelse att någon person som äger särskild sakkunskapi barn- och förhörspsykologi biträder vid förhöret eller yttrar sig angåendevärdet av barnets berättelse. Också rapport berörs frågan om förhörmed barn. I rapporten betonas att man skall underlåta att förhöra barn införrätta sä långt det är möjligt utan fara för rättssäkerheten och att moträttssäkerheten alltid skall vägas risken för att barnet tar skada av förhöret. Av vad som redovisats framgår beträffande önskemålet omstörre samverkan mellan olika myndigheter ätten utveckling i den riktning somförordas i motionerna är på väg och att det arbete som bedrivsinom BRÅ torde komma att ytterligare bidra till en sådan utveckling. I likhetmed vad socialutskottet uttalat anser således även justitieutskottetatt det finns anledning att se positivt pä detta arbete. Vad gäller formernaför förhör med barn visar enligt utskottets mening de redovisade förhållandenaatt det hos berörda myndigheter finns en medvetenhet om att förhör med barnrhäste ske under hänsynstagande till att barnet inte tar skada. Vidare fårenligt utskottets mening det regelsystem som är tillämpligt på förhör med barnanses vara i huvudsak tillfredsställande, bl.a. genom att det möjliggör fördomstolar och andra myndigheter att anpassa förfarandet vid förhören efteromständigheterna i det enskilda fallet. Enligt utskottets mening får syftet med de aktuellayrkandena i motionerna Ju722 (yrkandena 1 och 2) och Ju713 (yrkandena I och 2)i allt väsentligt anses vara tillgodosett, och några sådana uttalanden frånriksdagens sida som begärs i motionerna är inte nödvändiga. I motion Ju722 efterlyses vidare (yrkande 3) en påföljdsom särskih lämpar sig för personer som har dömts för sexuella övergrepp motbarn. Härvidlag vill utskottet till en början vidhålla den inställning somutskottet tidigare givit uttryck för, nämligen att det av principiella skäl ärolämpligt att införa en ny straffpåföljd som skulle innebära ett obligatorisktvårdprogram för personer sorn har dömts till fängelse. Än mindre lämpligtskulle det enligt utskottets mening vara att införa en särskild straffpåföljdför en viss typ av brott. Inte heller är det enligt utskottets mening lämpligtatt vidta någon ändring i den regel i lagen om kriminalvård i anstalt sommöjliggör behandling av den intagne, men som förutsätter frivillighet från denintagnes sida. Utskottet instämmer emellertid i att det är angeläget att man irehabiliterande syfte söker utveckla metoder för särskilda insatser för denkategori dömda det här gäller. Som framgår av den tidigare redovisningen harockså inom kriminalvården bedrivits försöksverksamhet i avsikt att finna lämpligabehandlingsmetoder, och avsikten är nu att med utgångspunkt i dennaförsöksverksamhet skapa permanenta resurser inom kriminalvården för sådanbehandling. Vidare skall inom ramen för det vid BRÅ bedrivna arbetet också tasupp frågan om alternativa behandlingsmodeller, bl.a. är avsikten att få enuppfattning om olika behandlingsmodeller som har prövats i och överväga omde i någon form bör prövas här. Utskottet vill vidare framhålla att det inom ramen för detnuvarande påföljdssystemet finns goda möjligheter att i det enskilda fallet bereda den 15 dömdenågon form av vård, t.ex. genom att den dömde överlämnas till 1988/89:JuU6 särskild vård eller genom att en dom på skyddstillsyn kombineras medföreskrifter om vård. Dessa möjligheter har för övrigt blivit . större ioch med reglerna om kontraktsvård som trädde i kraft . Med hänvisning till vad som redovisats finner utskottetatt det inte heller beträffande önskemålet om en särskild påföljd för häraktuella personer finns anledning för att göra något sådantuttalande som förordas i motion Ju722. Utskottet avstyrker således bifall tillmotionen även i den delen (yrkande 3). Beträffande yrkandet i motion Ju608 om en utredning omsexualbrottsligheten kan utskottet konstatera att yrkandet delvis motiverasmed synpunkter pä utredningsförfarandet vid sexuella övergrepp mot barn somöverensstämmer med dem som redovisats i de övriga motionerna. Utskottet fårhärvidlag hänvisa till vad som anförts ovan. Beträffande övriga skäl somåberopas till stöd för motionsyrkandet kan utskottet i allt väsentligt hänvisatill det pågående utrednings- och forskningsprojektet vid BRÅ. Beträffandeönskemålet i motionen om behovet av en bestämmelse i BrB om att alltkönsumgänge mot någons vilja skall vara brottsligt får utskottet erinra ömbehandlingen av denna fråga. Efter förslag av utskottet medhänvisning bl.a. till en enig remissopinion avstyrkte då ettmotionsyrkande som förordade en sådan bestämmelse. Det saknas anledning tilländrat ställningstagande i denna fråga. Utskottetavstyrker bifall också till motion Ju608. 1. beträffandeförundersökning vid sexuella övergrepp, m.m. attriksdagen avslår motion 1986/87:Ju722 i denna del (yrkandena 1 och 2) ochmotion l987/88:Ju713 i denna del (yrkandena I och 2), attriksdagen avslår motion 1986/87;Ju722 i denna del (yrkande 3), 3. beträffande utredning om sexualbrottsligheten att avslår motion 1987/88;Ju608. Närvarande; (), (),(), (), (), IngbrittIrhammar (c), (), (), (),(), (), (), (), (), (), () och BoHammar (vpk).