bet · GC01KU14 · 1988-12-31 00:00:00 — Inte heller SÖ och /SR anser behov föreligga av ändring isekretesslagen i de delar som tas upp i motionerna. Samarbetsgruppen KALV och slutligen motsätter sigkraftigt ändringar i sekretesslagen som syftar till att underlättainformafionsutbytet på vårdområdet. I stället förordar föreningarna en skärptsekretess på området. De instanser som är positiva till en översyn avsekretessbestämmelserna på vårdområdet pekar på en rad olägenheter med gällande ordning. Särskilt framhålls situationer där behovet av en samverkan mellan myndigheter framstår som så stort att ett uppgiftslämnande bör kunna komma i fråga även om eft samtycke härtill inte kan uppnås. Som exempel nämns utskrivning av missbrukare och vissa patienter inom psykiatrin med stort behov av insatser efter avslutad sjukhusvård. Lämnar inte patienten sitt samtycke fill eft informationsutbyte kan inte sjukvården i samråd med förbereda en utskrivning. Det redovisas ett flertal fall från kriminalvårdens område, där ambitionerna atf ge en god vård möter hinder på grund av sekretessen mellan myndigheter. Enligt riksåklagaren ter sig hindren mot att lämna ut uppgifter till brotfsutredare som ytterst svårförstå eliga i vissa fall, då våldsoffer som intagits på sjukhus inte varit i ståndatt samtycka till utlämnandet. i påpekar att nuvarande regler om begränsning av möjligheterna atf utbyta information mellan myndigheter på vårdområdet inte tycks ha fått full genomslagskraft hos de tillämpande myndigheterna. En utvidgning av generalklausulen skulle enligtlänsstyrelsen även innebära en anpassning till den verklighet som råder 1988/89: KU 14 på sina håll . Från flera håll understryks vidare detangelägna i aft Bilaga hanteringen av sekretessen inom kommundelsnämndernautreds. Åtskilliga remissinstanser framhåller att direktiven fören översyn av vårdsekretessen bör vara vida och att ett samlat grepp bör fas påområdet. Så anför t.ex. att en sådan utredning bör varaoförhindrad att fa sig an även frågor inom hälso- och sjukvårdssekrefessen somexempelvis sekretessfrågor vid överlåtelse av driftansvar för primärvård frånlandsting till kommun och andra därmed sammanhängande frågor som föranleds av"privatisering" av primärvård och "kommunalisering" avomsorger om psykiskt ufvecklingsförda. De flesta instanser som är positiva fillen översyn är också tveksamma fill en detaljreglering av uppgiftslämnandetutan föreslår i stället en vidgad tillämpning av generalklausulen eller enmodifierad sådan paragraf. Några remissinstanser som är negativa till lättnaderi sekretessen anför att de inte iakttagit några problem med tillämpningen avsekretesslagen. I övrigthänvisas till remissammanställningen (bilaga 2). Sekretesslagen trädde i kraft ochersatte då en rad olika författningsbestämmelser om handlingssekrefess och omtystnadsplikt. På det sociala området skedde betydande sakliga förändringar. Enav de viktigaste var att möjligheterna att utbyta uppgifter myndigheter emellani enskilda ärenden inskränktes kraftigt. Enligt äldre lagstiftning kunde man iallmänhet lämna ut en uppgift, om uppgiftslämnandet infe framstod som"obehörigt". Detta innebar att man kunde göra en viss avvägningmellan å ena sidan hur angeläget det var aft lämna ut uppgiften och å andrasidan hur starkt intresset var av att hemlighålla samma uppgift. Enligt den nyalagen gäller som ovan framgått en betydligt strängare sekretess, vilken iprincip kan genombrytas bara i särskilt författningsreglerade fall samt om denenskilde medger det. Den i den nya sekretesslagen valda principlösningen aft ilag eller förordning i förväg precisera undantagen från sekretessen har medfört vissa komplikationer på vårdområdet, där det inte alltid är lämpligt med en generell uppgiftsplikt (14 kap. 1 §). Def är-och detta har bekräftats av de av utskottet inhämtade remissvaren - också svårt aft förutse och reglera alla de situationer där ett behov av uppgiftslämnande kan uppstå. Den s.k. generalklausulen i sekretesslagen (14 kap. 3 §). som på andra områden öppnar en möjlighet fill intresseavvägning i situafioner som inte förufsefts av lagstiftaren, är inte tillämplig inom och hälso- och sjukvår dens områden. 1 kap. 5 § kan sällan tillämpas på uppgiftslämnande från vårdsektorn. En del av de svårigheter som dessa regler kunde medföra påtalades av socialutskottet redan i yttrande till över förslaget till sekretesslag. Socialutskottefs yttrande ledde till att eftsärskilt undantag infördes i 14 kap. 2 § för att möjliggöra för ochhälso- och sjukvården atf polisanmäla vålds- och sexualbrott mot barn och ungdomar, vilket inte varit möjligt enligt def ursprungliga förslaget. framhöll vid sin behandling avförslaget fill sekre- 1988/89:KLI14 tesslag aft def var fråga om en mycketkomplicerad lagstiftning, vars Bilaga konsekvenser knappast kunde i alla delaröverblickas förrän efter någon tids fillämpning. haräven senare uttalat (KU 1982/83:12 s. 15) att särskilt sekretessen mellanhälso- och sjukvård, socialtjänst och skola behövde ses över ytterligare. Dettagavs regeringen fill känna. , som ånyo vill aktualiserasekretessfrågorna, erinrar om dessa tidigare uttalanden. vill inledningsvis peka på aftsekretesslagstiftningen blivit omfattande och komplicerad till följd av demånga olika regler som måste beaktas och de skillnader i regleringsom gäller för olika myndigheter som har att samarbeta i enskilda ärenden.Såväl mofionerna som remissvaren vittnar om olika svårigheter, som personal påolika nivåer ställs inför, när det gäller atf tillämpa och tolka gällandebestämmelser. Detta har kanske blivit särskilt tydligt på vårdområdet, därdessutom många som har att fa ställning till sekretessfrågor infe är juridisktskolade. menar atf dessa tillämpningssvårigheter måste tas påallvar. Det är viktigt aft personalen får stöd och ledning för sina bedömningargenom återkommande ufbildnings-och informafionsinsatser. Utskottet vill docksamtidigt betona att utbildning inte ensam kan lösa de olika problem som efterhand framträtt. vill understryka att utgångspunkten föralla centrala lagar på såväl hälso- och sjukvårdsområdet och omsorgsområdet somsocialtjänst-området är respekten för den enskildes självbestämmande ochintegritet. En enskild skall med förtroende kunna vända sig till exempelvissocialtjänsten för aft få hjälp med sina problem utan att riskera att deuppgifter han då lämnar sprids vidare. Detta är av största betydelse både förden allmänna uppfattningen om hälso- och sjukvården och samt förinnehållet och framgången i vård- och behandlingsarbetet. Det är denna syn pårelationen mellan den enskilde och de sociala myndigheterna sorn kommer tilluttryck även i sekretesslagen. Utskottet vill slå vakt om denna grundläggandeinriktning i lagen. Bara om det finns mycket sfarka skäl bör undantag härifrånkunna göras. råder en utbredd enighet om atf def i vissaspeciella situationer är nödvändigt aft kunna bryta igenom sekretessen. Ettexempel härpå är den tidigare nämnda bestämmelsen om möjlighet aft polisanmälavålds- och sexualbrott mot barn och ungdom. Det finns emellertid även andrafall när önskemålet om skydd för barn och ungdom talar starkt för en möjlighetfill uppgiftslämnande. Det är sålunda högst otillfredsställande aft uppgifterom allvarhg psykisk sjukdom eller allvarhga missbruksproblem hos en vårdnadshavarei vissa fall inte kan lämnas ut fill en socialnämnd, som har atl utreda om ettbarn behöver vård enligt LVU. Det är också otillfredsställande atf exempelvisuppföljningen av ett barn som man misstänker far illa inte kan ske i samarbetemellan olika berörda organ - t.ex. barnavårdscentral och socialtjänst - annatän om vårdnadshavaren ger sitt medgivande. Utskottet vill här tillägga atf detkan sägas ligga i sakens natur atf en vårdnadshavare, som vet med sig att detfinns allvarliga brister i vården om barnet, inte alltid vill medverka till ennärmare utredning av förhållandena. Ett annatexempel som förtjänar atf nämnas gäller ungdomar med 21 missbruksproblemeller som har begått brott och som själva inte vill 1988/89:KU14 medverkatill ett rehabiliteringsarbete där flera myndigheter samarbetar. BilagaNära denna situation ligger det fallet att en enskild till följd av gravamissbruksproblem eller psykisk avvikelse motsätter sig att uppgifter lämnas utt.ex. fill i samband med utskrivning från psykiatrisk vård,eller från sjukvård till kriminalvård. En annan situation, då def ter sig befogat att tillåta eftvisst uppgiftslämnande, är när informationen behövs för att berörd personalinfe skall utsättas för onödiga risker, t.ex. i arbete inom hemtjänsten.Ytterligare fall där uppgiftslämnande till annan myndighet ses som mofiverathar påpekats i de olika remissvar utskottet inhämtat (se bilaga 2). Det anförda visar enligt socialutskottets mening aft detär svårt eller omöjligt för lagstiftaren atf fullt ut fillgodose behovet av afti angelägna fall kunna lämna uppgifter från hälso- och sjukvården samt socialtjänstenfill annan myndighet genom en reglering, som utgår från atf man kan förutse ochreglera alla de olika situationer som kan uppkomma. Det finns tecken på attnuvarande regler därför haft svårt att få full genomslagskraft på sina håll.Socialutskottet ifrågasätter av dessa skäl, om det infe finns behov av en meragenerellt utformad reglering, som beaktar de särskilda förhållandenapå vårdområdet. En möjlighet skulle t.ex. kunna vara att fillåta ettuppgiftslämnande om def - utöver de villkor som redan uppställs i 14 kap. 3 §sekretesslagen - finns synnerliga skäl aft lämna ut uppgiften. Remissvarenbekräftar emellertid aft en förändring av sekretesslagen i denna riktning intebör genomföras utan en ingående granskning av de förutsättningar som gällerinom olika delar av vårdsektorn och i förhållande fill andra myndighetersverksamhet. anser med hänvisning till def anförda atten översyn nu bör göras av regelsystemet för sekretessen inom sjukvård ochsocialtjänst. Som en utgångspunkt för denna bör som fidigare nämnts gällarespekten för den enskildes självbestämmande och integritet. Översynen börsyfta till atf göra systemet mera lättillämpaf och fill att möjliggöra eftvisst uppgiftslämnande mellan myndigheter i enskilda ärenden, främst då ettsamarbete mellan berörda myndigheter är motiverat från vård- ochbehandlingssynpunkt eller då uppgiftslämnandet behövs för aft skydda någon motfara. Vad som anförts i motionerna och i remissvaren bör beaktas inom ramen fören sådan översyn. Här aktuella sekretessreglers tillämpning vid en organisationmed kommundelsnämnder bör också belysas, i den mån detta inte sker inom ramenför arbetet med en ny kommunallag. föreslår att vad ufskottet nu anfört om enöversyn av sekretessreglerna på vårdområdet ges regeringen till känna medanledning av samtliga här aktuella motioner. Närvarande: DanielTarschys (fp), (), (), 1988/89:KU14Svensson (m), (), Per Stenmarck (m), (), (), (), (), (vpk), (), (), JanAndersson (s), (), () och (). PM omvissa sekretessfrågor inom sjukvård och socialtjänst (till yttrandet) lag om inskränkningar i rätten att utbekommaallmänna handlingar års sekretesslag fanns inte en gemensamreglering för handlingssekretess och tystnadsplikt. Sekretessen i fråga om handlingar reglerades i den nuupphävda lagen (1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmännahandlingar. Allmänna handlingar rörande socialvård samt hälso- ochsjukvård var enligt denna lag hemliga såvitt gällde enskildas personligaförhållanden, men de kunde lämnas ut om trygghet kunde anses vara för handenaft utlämnandet inte skulle komma atf missbrukas till skada eller förklenandeför de enskilda eller deras nära anhöriga (14 §). I fråga om vissa beslutgällde dock normalt offentlighet. sekretesslag reglerade inte förhållandet mellanmyndigheter. Det ansågs visserligen aft sekretessreglerna skulle beaktas ocksånär en annan myndighet begärde att få ta del av en handling. Def fanns dockmöjlighet att efter en intresseawägning lämna ut en hemlig handling till enannan myndighet. Tystnadsplikt inom hälso- och sjukvårdsområdet fanns föreskrifter om tystnadsplikt föryrkesutövare inom hälso-och sjukvården i såväl lagar som andra författningarsamt i vissa cirkulär m.m. från . De föreskrifter omtystnadsplikt som fanns i särskilda författningar inom hälso- och sjukvårdenhade en skiftande omfattning. I regel skyddades enskildas personligaförhållanden genom en bestämmelse om atf vederbörande befattningshavare infe"obehörigen" eller "i ofrängt mål" fick yppa vad han i sinverksamhet kunda ha fått veta om dessa. I läkarinstruktionen samt i reglementenaför sjuksköterskor och barnmorskor föreskrevs därjämte en särskildtystnadsplikt angående uppgifter som hade mottagits i förtroende. Dessatidigare regler om tystnadsplikt arbetades samman i 3 § lagen (1975:100) medvissa bestämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m.fl. Vid paragrafenstillkomst diskuterades inte närmare frågan i vilken utsträckning sompersonalen på hälso- och sjukvårdsområdet skulle ha tystnadsplikt. De gränsersom hade dragits upp i äldre regler skulle alltjämt gälla (prop. För upplysningar som hade lämnats i förtroende gällde enovillkorlig tystnadsplikt. Hade läkaren däremot själv inhämtat fakta om ensjukdom eller dess uppkomst, gällde en mindre omfattande tystnadsplikt, sominnebar att dessa fakta inte fickuppenbaras "obehörigen". Normalt fick vid tolkningen av detta uttryckhänsyn tas dels till vem som fick del av uppgifterna, dels till syftet med ochsättet för yppandet (jfr JO 1971 s. 371). Detta innebar en möjlighet tillintresseavvägning i de fall som inte omfattades av s.k. förtroendesekrefess.Ett förfroendeförhållande fick troligen anses föreligga, även om detta intehade varit särskilt påtagligt. Till förtroendeförhållandet fick hänföras infebara vad läkaren av patienten i förtroende hade meddelats utan även sådanaiakttagelser av läkaren som stod i samband med ett förtroligt meddelande. Äldrebestämmelser om tystnadsplikt förbjöd i princip inte bara atf uppgifter röjdesför enskilda utan också att de lämnades ut till andra myndigheter eller deraspersonal. Eft visst mått av "behörigt" uppgiftslämnande varemellertid tillåtet. (fill yttrandet) sociala vårdlagarna - 64 § lagen (1954:579) om nykterhetsvård, 64 § lagen(1956:2) om socialhjälp och 91 § barnavårdslagen (1960:97) - fanns bestämmelserom att den som var eller hade varit verksam inom resp. vårdområde inteobehörigen fick yppa vad han därvid hade erfarit om enskildas personligaförhållanden. Vidareangavs särskilt i såväl barnavårdslagen (BvL) som nykterhetsvårds-lagen (NvL)att utredningar skulle bedrivas med sådan diskretion att klienten ej onödigtutsattes för obehag eller olägenhet (14 § 2 st BvL och 64 § 1 st NvL). Regelnansågs gälla utan uttryckligt stadgande även på socialhjälpsområdef.Bestämmelser om tystnadsplikt inom fanns också i Kungl. Maj:fsstadga om enskilda vårdhem och instruktion för statsunderstöddfamiljerådgivning. De som var verksamma inom samhällets barnavård resp.nykterhetsvård omfattades av tystnadsplikten. Till denna katagori räknadesäven kommunala förtroendemän utanför de närmast berörda nämnderna ochbefattningshavare i allmän tjänst, vilka på grund av sin tjänst eller somexpert eller sakkunnigt biträde medverkat i barnavårds- resp.nykterhetsarbetet. Socialhjälpslagen (ShjL) hade på denna punkt en annanutformning än de övriga vårdlagarna på det sociala området, men i förarbetenatill ShjL angavs att lagens tystnadspliktssfadgan-de tog sikte på motsvarandepersonkrets (prop. 1969:10 s. 462). Tystnadspliktenomfattade först och främst innehållet i handlingar som skulle hållas hemligaenligt lag om inskränkningar i rätten att utbekomma allmännahandlingar. Vidare omfattade tystnadsplikten uppgifter som muntligen inhämtatsmen inte nedtecknats eller nedtecknats i handling som ännu inte blivit allmän.I vissa fall kunde tystnadsplikt föreligga beträffande uppgifter om personligaförhållanden även om de fanns i en offenfiig handling. Omden enskilde inte samtyckte till att uppgift lämnades ut fick frågan omutlämnandet var obehörigt eller ej bedömas med hänsyn fill vem som skulle fådel av uppgiften samt fill syftet med och sättet för yppandet. Regleringen avtystnadsplikten gav således möjlighet till en awägning mellan skilda intressen.Efter en sådan avvägning kunde uppgift lämnas mellan myndigheter. Den nya sekretesslagen (1980:100) innehåller bådebestämmelser om förbud att lämna ut allmänna handlingar (handlingssekretess)och om tystnadsplikt. Enligt 1 kap. 3 § sekretesslagen gäller sekretessen ävenmellan myndigheter och mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet närde är att betrakta som självständiga i förhållande fill varandra. Med myndighet förstås varje organ som ingår i den statligaoch kommunala organisationen, dvs. förutom myndigheter av mera tradifionelltslag också kommittéer, nämnder, skolor, sjukhus och andra organ som infe alltiduppfattas som myndigheter i allmänhetens ögon (jfr 1 kap. 8 § första stycket).Däremot gäller sekretesslagen inte när statlig och verksamhet bedrivsi företagsform (jfr dock I kap. 8 § andra stycket). Begreppet självständigverksamhetsgren är inte definierat en gång för alla för hela det statliga ochkommunala verksamhetsområdet. Innebörden kan variera från fall till fall. Utgångspunktenvid tolkningen är att en sekretess-skyddad uppgift skall hållas inom en så snävpersonkrets som möjligt. När begreppet skall tolkas får ledning hämtas av fleraolika omständigheter. Bl.a. bör man granska om den aktuella myndigheten äruppdelad på skilda organisatoriska enheter och om enheterna får vidta faktiskaåtgärder självständigt och på eget ansvar (jfr KU 1979/80:37 s. 12 f.). I 7 kap. sekretesslagen finns regler om sekretess medhänsyn främst till skyddet för enskilds personliga förhållanden. Enligt 7 kap.1 § gäller med vissa undantag sekretess inom den offentliga hälso- ochsjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personligaförhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan aft denenskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretessen inomsocialtjänsten för uppgift om enskilds personliga förhållanden är enligt 7 kap.4 § utformad på samma sätt. Sekretessen på hälso- och sjukvårdsområdet ochsocialtjänsfområdet avgränsas alltså med ett s.k. omvänt skaderekvisit.Presumfionen är för sekretess. Begreppet men har fått en mycket vidsträckt innebörd ochtar framför allt sikte på de olika kränkningar av den personliga integritetensom kan uppstå om uppgifterna lämnas ut (jfr prop. 1979/80:2 Del A, s. 83). Medmen avses bl.a. sådant som att någon kan bli utsatt för andras missaktning, omhans personliga förhållanden blir kända. Redan den omständigheten att vissapersoner känner till en för någon enskild ömtålig uppgift kan i många fallanses vara tillräckligt för att medföra men. Utgångspunkten för en bedömningav om men föreligger är den enskildes egen upplevelse. 1 konsekvens med dettakan även helt rättsenliga åtgärder utgöra men, t.ex. att utlämnande avuppgifter om en person från en myndighet fill en annan leder till atf denaktuelle personen blir föremål för sluten psykiatrisk vård. Vid bedömningen avvad som utgör men finns def emellerfid ett visst utrymme för att ta hänsyn tillvad som enligt gängse värderingar i samhället uppfattas som men. Enbart detförhållandet att en person tycker att det är obehagligt i största allmänhet aftandra vet var han bor kan t.ex. inte anses som men. Intressekonflikteri fråga om att lämna ut uppgifter får lösas inom ramen förbestämmelser om begränsningar i sekretessen. Sådana bestämmelser finns isekretesslagen enligt följande: - Enligt 1 kap. 5§ hindrar inte sekretessen att en myndighet lämnar ut uppgifter om det ärnödvändigt för aft myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet.Bestämmelsen skall emellertid tillämpas restriktivt. Den kan inte helleråberopas för atf hjälpa en annan myndighet aft fullgöra sin verksamhet (prop.1979/80:2 Del A s. 465). - Enligt 14 kap.1 § hindrar inte sekretessen att en uppgift lämnas till en annan myndighet, omuppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. - I 14 kap. 2 §föreskrivs bl.a. att sekretessen inom hälso- och sjukvården och socialtjänsteninte hindrar att uppgift lämnas fill polis och åklagare angående misstankar ombrott med ett minimistraff fängelse eller misstankar om vissaallvarliga brott mot minderåriga. Den senare bestämmelsen infördes påriksdagens initiafiv (SoU 1979/80:ly, KU 1979/80:37). Ett annat fall därskyldighet föreligger enligt paragrafen atf lämna uppgift är då uppgiftenfordras för tillsynsmyndighets kontroll. - Den enskildekan enligt 14 kap. 4 § efterge sekretessen. - Den s.k.generalklausulen i 14kap. Bestämmelsen gäller dock/aj/p för sjukvårdens och områden. Ensékretessbelägd uppgift inom denna sektor får således inte utlämnas fill annanmyndighet ens i det fall att det verkar uppenbart att intresset av aftuppgiften lämnas ut bör ha företräde framför det intresse som sekretessen skallskydda. Slutligen kan nämnas atf de s.k. nödreglerna i 24 kap. 4 §brottsbalken undantagsvis kan bli tillämpliga även när det gäller utlämnande avsekretessbelagda uppgifter. Uppgiftsskyldighet (jfr ovan beträffande 14 kap. 1 §)stadgas bl.a. i 7 och 7a §§ lagen (1980:11) om fillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl. (fillsynslagen), 57, 63-66 och 71 §§socialtjänstlagen (1980:620) och 30 § lagen om vård av missbrukare i vissa fall(LVM). Hälso- och sjukvårdspersonalen är enligt 7 § tillsynslagenskyldiga att lämna uppgifter m.m. till i dess egenskap avtillsynsmyndighet. I 7a § samma lag anges bl.a. att uppgift om någon visfas påsjukvårdsinrättning skall lämnas ut till vissa rättsinstanser och tillfolkbokföringsmyndighet. Enligt 71 § andra stycket socialtjänstlagen är myndighetervars verksamhet berör barn och ungdom samt de som är anställda hos sådanamyndigheter skyldiga atf genast fill socialnämnden anmäla om de i sinverksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöveringripa till en underårigs skydd. Detta gäller även läkare, lärare,sjuksköterskor och barnmorskor som infe har sådan anställning. Anmälningspliktgäller även för dem som är verksamma inom familjerådgivning, om de isin verksamhet får kännedom om att en underårig misshandlas i hemmet.Myndigheter och befattningshavare som anges ovan är också skyldiga att lämnasocialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av enunderårigs behov av skydd. En liknande bestämmelse om skyldighet för myndigheter somi sin verksamhet regelbundet kommer i kontakt med missbrukare att göra anmälanfill länsstyrelse finns i 30 § LVM. Den nyaregleringen i sekretesslagen föranledde ingen större översyn av 1988/89:KUl4 reglernaom uppgiftslämnande på socialtjänstområdet. 1 socialtjänstproposi- Bilaga 1 tionenanförde föredragande statsrådet följande (prop. 1979/80:1, Del A, s. (till yttrandet) 419 f.). har föreslagit undantagsbestämmelser somskulle göra det möjligt atf lämna uppgifter mellan dem som är verksamma inomsocialtjänsten såväl inom samma socialnämnd som mellan olika socialnämnder.Jag vill med anledning härav först understryka atf skall byggapå frivillighetens grund och atf den enskildes samtycke därför i princip måsteinhämtas innan sekretesskyddade uppgifter rörande honom lämnas vidare. 5 § i den föreslagna sekretesslagen framgår aft sekretessbestämmelsernainte hindrar myndigheter och verksamhetsgrenar inom samma myndighet atf utväxlasekretesskyddade uppgifter, om det är nödvändigt för aft den myndighet somlämnar ut uppgifterna skall kunna fullgöra sina åligganden. Jag anser därförinte att det på detta område krävs ytterligare undantagsbestämmelser. Möjligheterna aft lämna uppgifter från vårdsektorn tillpolisen om brottsmisstankar och huruvida en person finns på en vårdinrättninghar utvidgats efter sekretesslagens fillkomsf (prop. 1981/82:186, KU1982,/83:12). Vid riksdagsbehandlingen av detta ändringsförslag beslutadekonstitutionsutskottet att inhämta lagrådefs yttrande.