prot · GB09104 · 1987-12-31 00:00:00 — Vi moderater finner denna effektivisering väl mofiveradoch menar att en sådan utbildning kan organiseras i anslutning till redanbefintlig utbildning, som organiseras av . Utskottsmajoritetendäremot menar att de utbildningsanordnare av skilda slag som har ansvarför vapenfriutbildningen också fortsättningsvis skall genomföra introdukfions-och grundutbildningen, trots den kritik som VK 83 riktade mot denna. Vi menar att dagens kraffigt splittradeutbildningssituation inte är rationell. När utskottsmajoriteten hänvisar tillatt nedgången i antalet värnpliktiga som söker vapenfri tjänst omöjliggör encentraliserad utbildning förefaller det mig vara ett ganska märkligtresonemang. Det brukar vara sä att ju färre man har att utbilda,, desto lättareär det att centralisera utbildningen. Om det inte är möjligt att inrätta treskolor i anslutning till utbildning, kan man ju, om man menaratt elevantalet inte skulle räcka till, börja med att inrätta två skolor ochdärefter utöka utbildningskapaciteten med ytterligare en skola. Man kan konstatera att den redovisade nedgången av antaletsökande till vapenfri tjänst hänför sig till ett mycket stort antal inställdarepetitionsövningar, det är ofta då man söker vapenfri tjänst. Dessvärre söksvapenfri tjänst av den som vill slippa en repetitionsövning som kom vidolämplig tidpunkt: Det blir avslag på ansökan och man får görarepetitionsövningen senare i stället, men syftet att slippa göra den särskildarepetitionsövningen uppnåddes. Tyvärr förekommer sådant. Eftersom det inte ärsä många repetitionsövningar blir det inte heller så många som söker vapenfritjänst jämfört med tidigare. kan vi konstatera att vi mycket snabbtkan få en förändringav trenden såvitt gäller antalet sökande - inte minst omman genomför förslaget som lägger fram om att avskaffa prövningsförfarandet.I sådant fall lär vi få stor ökning av antalet sökande. Jag yrkar därför, herrtalman, bifall till reservationen avseende mom. 2. Såvitt avserutbildningstidens längd har propositionen och utskottsmajori- °5 Ändring i lagen om vapenfri tjänst tetenocksä här frångått utredningens förslag. Det viktiga i fråga omutbildningstidens längd är att den skall vara sä tilltagen att den vapenfrieblir användbar i sin krigsbefattning - detta tror jag att vi är överens om. Deutbildningsområden som jag har nämnt och som vi och utskottet vill prioriteratorde kräva en utbildning i nivå med den som vi ger gruppbefäls-ochplutonsbefälsvärnpliktiga. Det är ofta mycket väsentliga befattningar som viutbildar vapenfria för. Den nivå som har föreslagits av utredningen tycker viverkar rimlig, medan däremot utskottsmajoriteten och regeringen, i sinproposition, har föreslagit färre utbildningsdagar. Det är ologiskt avutskottsmajoriteten vid sitt val av en kortare utbildningstid att hänvisa tillett eventuellt kommande förslag om korttidsutbildning av ett antal värnpliktigaför vissa bevakningsuppgifter. Det är rent befängt att göra på det sättet!Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservationen avseende punkt 6 ochtill det därtill fogade lagförslaget. 75OSWALD (vpk); När vi diskuteradeförändringen av vapenfrilagen efter den då genomförda utredningen framförde vifrån vpk kravet att fängelsestraffet för totalvägran skulle avskaffas. Dennainställning har vi hållit fast vid under alla år. Om man ordnar en vettigvapenfriutbildning för dem som inte totalvägrar utan är villiga att göracivilförsvarsplikt eller annan vapenfri tjänst och ger dem många bra och välgenomarbetade sådana alternativ blir också antalet totalvägrare mycket litet. En rättsstat borde kunria vara så pass generös att denlilla grupp som det kommer att bli fråga om kan beviljas nåd. Vi skall intefullfölja verksamheten med något slags preventiv verkan genom att låta demsitta i fängelse en månad, eller vilken straffsatsen nu kan vara.Man kan alltså fortfarande få fängelsestraff, och det opponerade vi oss emot. Vi har i motionen på nytt tagit upp frågan omatt fängelsestraffet för totalvägran skall avskaffas. var vidäremot inte beredda att avskaffa prövningsförfarandet med de välkända argumentsom har framförts här av bl. Vi såg det som ett rättvisekrav motdem som gjorde vanlig värnplikt att de som slapp i alla fall borde klartredogöra för varför de inte vill fullgöra värnplikten. Vi har ändrat oss i detavseendet, och har vi också drivit ståndpunkten attprövningsförfarandet bör kunna ersättas med en enklare förklaring till varförman inte vill ställa upp. Jag och mitt parti tror inte, i motsats till vad OlleAulin sade här , att en flod av unga värnpliktiga skulle söka vapenfritjänst om prövningsförfarandet försvinner och det blir enklare att få vapenfritjänst. All erfarenhet från alla år visar att det stora flertalet avden manliga svenska befolkningen är villig att ställa upp och göra sinvärnplikt. Jag tror inte att frånvaron av prövningsförfarandet kommer att spelanågon större roll i det hänseendet. Därför har vi i motionen från i fjolföreslagit att det nuvarande prövningsförfarandet avskaffas. Bättreutbildningsmöjligheter och tjänstgöringsmöjligheter för de vapenfriavärnpliktiga bör kunna nedbringa antalet totalvägrare. Därmed skulle vi kunnagå sä långt som till att avskaffa fängelsestraffet för totalvägran. Det skullevara bra, för det klingar litet illa att vi i vårt land, som gärna villframställa oss själva som högst demokratiskaoch humana, har en lagstiftning som innebär att vi sätter folk i Prot. fängelse,därför att de har en viss uppfattning och hävdar den så långt att de är 20apnl 1988 villigaatt sitta i fängelse för den sakens skull. a j - -1 = ° . . Ändring i lagen om va- Därmed,herr talman, vill jag yrka bifall till vpk:s motion frän nr 504. f'/ - 76 (): betänkande nr 8 behandlarändringar i lagen om vapenfri tjänst m.m. Förutom regeringens proposUion iärendet behandlas ett antal motioner. Utskottet tillstyrker propositionen ochavstyrker motionerna. Utifrån detta konstaterande kommer jag därför attkortfattat kommentera de tvä frågor som föranlett att reserverasig. Regeringens proposition bygger i huvudsak pä de förslagsom framlades av värnpliktskommitté, VK 83. Det råder stor enighet ommålsättningen att ge de vapenfria tjänstepliktiga en bra utbildning förviktiga uppgifter i de civila delarna av totalförsvaret. Detta är bra och gagnarpå sikt såväl de vapenfria tjänstepliktiga som totalförsvaret. nöjer sig emellertid inte med den markeringsom anges i propositionen om grund- och repetitionsutbildningens mål. Ej helleranser de att den förbättrade kompetensen hos handledare och administratörer ärtillräcklig för att informera de vapenfria om försvars- och säkerhetspolitiken,folkrätten i krig samt uppgifter för de vapenfria under beredskap och krig.Utan hänsyn till den kraftiga minskningen av antalet sökande till vapenfri tjänstförordar i sin reservation inrättande av tre skolor och ianslutning till dessa den inriktning av utbildningen som VK 83 föreslog. föreslår också i sin reservation en ökning avutbildningstiden utan hänsyn till nu pågående diskussioner om en avkortadvärnpliktsutbildning. Med det anförda yrkar jag bifall tillutskottets hemställan och avslag på reservationerna. Låt mig något ocksä kommentera de synpunkter som framförtsav och . Det är aldrig självklart att det finns anledning attframför allt fastslå betydelsen av att gruppen vapenfria tjänstepliktiga ges enutbildning som gör det möjligt för dem att lösa uppgifter i totalförsvaret. Detär nödvändigt att se till att efterfrågan och tillgång på vapenfriatjänsteplikfiga något så när harmonierar. De tidigare utbildningsanordnarna tartill vara i stort sett hela den resurs som de vapenfria tjänsteplikfiga utgör.En bättre utbildning av handledare bör fillgodose kraven att tillföra de vapenfriatjänstepliktiga den kunskap och insikt de behöver för att fullgöra sinauppgifter. Så långtden mer grundläggande principen. Antalet sökande till denna utbildning påverkarnaturligtvis underlaget för skolorna, och har sagt att man kan tänkasig att gå ned från tre till färre. Jag menar dock att det faktiskaförhållandet att de som har svarat för huvudparten av de vapenfriasutbildning bör kunna tillföras denna kunskap , bör leda fram till attvårt förslag i VK 83 inte längre har riktigt samma bärighet, sett utifrån ettlägre antal vtp-are. Det här talar alltså emot att, i varje fall i ett kortperspektiv, diskutera centralt anordnade skolor och där bedriven utbildning. Ändring i lagen om vapenfri tjänst Beträffande utbildningstidens längd gjorde vi i VK 83 denbedömningen att de värnpliktiga som uttas till befälsutbildning men däreftersöker och får vapenfri tjänst med hänvisning till den kunskapsnivå och denförmåga som dessa värnpliktiga rimligtvis besitter skulle uttas.till merakrävande uppgifter också inom vapenfriutbildningen. Detta var en av de punkterdär kommittén inte var helt enig. Man kan också konstatera att de diskussionersom nu förs om värnpliktstiden, där extremfallet pekar ned emot kanske entremånaders-utbildning, bör vara ett rimligt skäl att i alla fall inte hasta iväg och lägga fast en längre utbildningtid än vad det faktiskt skulle bliför merparten av de värnpliktiga, uttagna till trots allt ganska krävandeuppgifter inom det militära försvaret. Jag tycker detta kan vara ett skäl attåtminstone låta det anstå med en differentiering upp till de nivåersom såväl VK 83 som förordar. Så en kort kommentar till , som har attgöra med fängelsestraffet för sådana som av olika skäl inte kan finna sig i dealternativ som erbjuds vapenfria tjänstepliktiga såsom tillräckliga utantotalvägrar. Här vill jag konstatera att det nuvarande regelverket egentligeninte ger några skäl fill omprövning. Totalvägran innebär alltså ett handlande istrid mot gällande lag, även om man kan ha stor förståelse för atttotalvägrarna ändock på något sätt kunde erbjudas alternativ till den här typenav straff. Den möjligheten har emellertid inte funnits, och den finns inteheller . Utskottet står således fast vid tidigare ställningstagande. Slutligen har vi då prövningsförfarandet. I vilkenutsträckning det skulle påverka antalet sökande till vapenfriutbildning är svårtatt bedöma. Vi har ett regelverk som gäller. hävdaratt en av orsakerna till den kraftiga nedgången var de minskade repövningarna.Det är möjligt att detta harbidragit till att sökandeantalet har gått ned, menjag tror fortfarande att den allmänt höga försvarsviljan också har påverkatdenna utveckling. Vi är inte beredda att direkt ta ställning tillett avskaffande av prövningsförfarandet, men det finns i propositionen enskrivning som öppnar för och anvisar möjligheter till att efter en översynåterkomma i den frågan. Jag tycker det är värdefullt att man aktivt griper sigan problemet kring prövningsförfarandet genom att följa upp och noggrant noteravad som har inträffat . 77OLLE () replik: Jag konstaterar att somordförande i 83 har en uppfattning om hur vapenfriutbildningen skallorganiseras och omfattningen av utbildningstiden. Som talesman försocialdemokraterna i utskottet har han en annan uppfattning. Dä menar nämligenRoland att det faktum att det är färre som söker vapenfri tjänstskulle kunna vara orsaken till att man inte inrättar en central utbildning. Jaghar redan sagt att det är ett ologiskt resonemang, eftersom man i så fall istället för tre skolor kunde ha två, om antalet sökande hade gått ned med entredjedel - vilket det inte har. Det argumentet är alltså icke hållbart. När det gäller utbildningstiden hänvisar att ett antal värnpliktiga i fortsättningen eventuellt skall göra enkortare utbildning därför att de bara blir bevakningssoldater och inte får enfullständig militär utbildning. Det är heller inte något logiskt resonemang;Han kunde lika gärna hänvisa till att det pågår diskussioner om att utökautbildningstiden för ett stort antal värnpliktiga, t. ex. igruppchefsbefattning och uppåt, för att de skall kunna fullgöra sina uppgifterbättre. skall grunden för utbildningen vara det behovman har av att utbilda de vapenfria till de befattningar de tas ut till. Ochdet behövs pojkar med god utbildning för att lösa uppgifterna på de områden somvi har prioriterat för de vapenfria. Ändring i lagen om vapenfri tjänst 78OSWALD (vpk) replik: Jag anser att man skall betraktavärnpliktsvägrarna, och likaså totalvägrarna, som en resurs i totalförsvaret,inte som någonting negativt eller som en belastning, vilket alltid har skettunder alla år. Det har varit snudd på bestraffning. Det tänkesättet måste vikomma bort ifrån, för om det värsta skulle inträffa och skulle komma iett krisläge eller -ännu värre-ett krigsläge, så kommer vi absolut inte att hanågot överskott av människor som behöver gripa in på alla möjliga områden -inte i den militära organisationen, inte i de civila totalförsvarsgrenarna,inle inom sjukvården och inte i samhället i övrigt. Överallt kommer det attbehövas folk som kan hjälpa till med allt möjligt. Därför måste man betraktaockså den här gruppen som en resurs och försöka möta de krav som denaturligtvis har rätt att ställa på ett rättssamhälle, så att de på bästa sättkan slussas in i och tas fill vara i systemet. Dä måste man komma fram fill en mera positiv inställningtill dem. Det är det som har gjort att vi har frångått den hårdalinje som vi hade fidigare, att man skulle ha ett prövningsförfarande för attvisa att det inte skulle "löna sig" att vägra värnplikt utan nöjeross med ett förenklat förfarande. Redan från början, ,slog vi fast att de få som vill totalvägra och inte kan acceptera ens denvapenfria utbildningen inte bör följas upp och bestraffas. Trots att det finnsen lagstiftning kan man, , vara så generös i en rättsstat, somvi gärna vill kalla för, att man kan bevilja någon form av nåd ellerliknande. De aktuella fallen kommer att bli mycket få, om man har en bravapenfriutbildning och goda möjligheter tillvapenfri tjänst. Sedan kommer det antal unga människor som söker dennautbildning och vägrar värnplikt att variera. Det har det gjort under de senaste30-40 åren. Det har gått i vågor över decennierna - det har varit flera, ochdet har varit färre. Så kommer det att vara i fortsättningen också. Men detkommer aldrig, så länge vårt samhälle ser ut som det gör med degrundläggande värderingar och uppfattningar vi har, att bli någon stor grupp.Det kommer aldrig att bli någon större tillströmning av dem sorn inte villställa upp och göra den vanliga värnplikten. Detta kommer att vara en marginellföreteelse, så länge vi inte får ökade motsättningar eller några andrakatastrofer i det samhälle som vi lever i. Därför skall vi inrätta vårlagstiftning och vår behandling av den här gruppen så att den betraktas som enresurs som kan användas pä alla möjliga ställen, inte som någonting man har ennegativ syn på. Prot.1987/88:104 Anf. 79 () replik: 20 april1988 , Herr talman! försökerutifrån min uppgift i VK 83 aft finna Ändring i lagen om va penfri tjänst storaskillnader mellan de synpunkter jag företrädde i kommittén och dem som jag nuför fram när det gäller utskottets ställningstagande. bortser ändåfrän att det faktiskt har gått och att de förhållanden som utgjordeunderlag till att vi skrev så starkt som vi gjorde beträffande de tre skolornahar förändrats. och företräder-trots att de är likamedvetna som.vi om den förändrade tillströmningen till vapenfriutbildningen -uppfattningen att det skall vara tre skolor. De har inte sagt ett ljud om attdet skulle kunna vara en eller två skolor. Inkonsekvensen finns alltså hos bädeOlle och mig. Jag har bara dragit den fullständiga konsekvensen av att encentral utbildning med något så när bibehållen spridning över ytan inte ärmöjlig att bedriva vid tre skolor. I stort sett skulle ju underlaget för enskola falla bort, och framför allt skulle vapenfrisökande som skulle kunnautbildas för kommunala verksamheter inte längre finnas fillgängliga. för i och för sig ett riktigt resonemangom totalvägrarna som en resurs. Frågan är bara i vilket skede man kan avgöraden resursens användbarhet i totalförsvaret. Problemet är att finna en möjliglösning på utbildningsvägar.och områden, där troliga totalvägrare ändå skulleacceptera någon form av verksamhet nära knuten till totalförsvaret eller eventuelltnågon form av samhällstjänst. Detta diskuterades i anslutning till vapenfriutredningensarbete , men när propositionen skulle skrivas, fann man detalltför komplicerat att lotsa sig fram till verksamheter som skulle kunnaminska riskeri för totalvägran och blev alltså kvar vid det system somfortfarande består och beträffande vilket försvarsutskottet sä sent somföregående år förde fram den principiella ståndpunkten att vi skall behålladet. 80 .OLLE () replik: ... Jag skall naturligtvis uttrycka tacksamhetför att stär kvar vid så mycket som han gör av vad VK 83 komfram till i ett bra betänkande. Det finns all anledning att göra det. Dethindrar inte att jag menar att det finns en logik i att man, om elevantalet gårned så kraftigt att man inte kan använda tre skolor - vilket jag inte tror blirfallet - bara inrättar två. Jag tror inte att antalet förstagångssökande hargått ned i den omfattningen att det är nödvändigt att ha bara två skolor, ochjag menar att det inte finns några skäl att gå ifrån den uppfattning man harframfört i VK 83. Vi har tyckt att det är viktigt, eftersom det var ett ihuvudsak enigt betänkande. I varje fall var inte reservant iutredningen. Det arbete som vär representant, förre utskottsordföranden iförsvarsutskottet Per , gjorde där var utornordentligt värdefullt.Det var kloka och bra tankegångar som framfördes av utredningen, och det har vimoderater tagit fasta pä. 81 (vpk) replik: Det är bra att ocksååtervänder till vapenfriutredning och det beslut som så småningomfattades 1977 när vi hade en borgerlig försvarsminister, moderaten , och en borgerlig regering i . I den regeringen och med denförsvarsministern urholkades mycket allvarligt de goda intentioner som fanns ivapenfriutredningen. På många punkter förstördes det goda utredningsresultatet.Man krävde krigsplacering av de vapenfria, man inskränkte möjligheterna tillvapenfri tjänst, osv. Det har rättats till senare i andra omgångar, och vi harförbättrat mycket av det dåliga resultat som som försvarsministervar med om att åstadkomma 1977. Men fortfarande kvarstår att vi borde kunna se pä dettamer positivt än som sker. Frågan är mycket dåligt och ytligt behandlad iförsvarsutskottets betänkande . harfrågan inte heller penetrerats på ett vettigt och genomgripande sätt. Om vi kommer i kris eller krig kommer inte denna kategoriav människor, som har mycket kraftigt motiverade uppfattningar och ofta myckethöga moraliska ideal, att springa undan och gömma sig eller inte ta sitt ansvarför sina medmänniskor i olika situationer som kan uppslå i ett land i krig,utan det kommer att bli många andra, som kanske har hög utbildning, officersutbildningeller annan, som kommer att lägga benen på ryggen och inte ta sittsamhällsansvar. Men denna grupp av människor kommer inte att smita. Det ärsådana människor som har en viss bestämd uppfattning om samhället, som har enhög etisk och ideell syn pä hur man skall uppträda. De kommer att vara enresurs. Därför borde man handskas bättre med dessa frågor i utredning ochutskott. Jag tycker att ni har skött detta mycket dåligt i försvarsutskottet. Ändring i lagen om vapenfri tjänst 82ROLAND () replik: Låt mig till säga följande: OmOlle vände litet på argumenten beträffande propositionen och VK 83,skulle han lika gärna kunna säga att det gladde honom att propositionen médundantag av två punkter i stort sett uppfyller VK 83:s intentioner ochinriktning när dét gäller vapenfriutbildning. Men har valt attnegativt sära på vad vi gjorde i VK 83 och vad som föreslogs i propositionen. Jag tycker att jag som tidigare ordförande i kommittén menockså som ansvarig för det arbete vi tillsammans har utfört i utskottet haranledning att säga att om man kommer så nära ett kommittéresultat närpropositionen lagts att man bara på två punkter inte har natt ända fram - föratt använda ett tidigare brukat uttryck - kan detta vara tillräckligt även fören tidigare kommittéordförande. Jag kan också notera att tre partier står enigabakom dessa ståndpunkter och anser att detta är ett steg i rätt riktning. talar om totalvägrarna och denproblematik som det alltid innebär all sätta människor i fängelse, närde inte iegentlig mening har begått något brott men ändå vägrat att följa gällandelagstiftning. Det sades om jag minns rätt i anslutning till beslutet , föratt finna lösningar beträffande denna problematik, skulle bli tvungenatt se över Prot.1987/88:104 påföljdssystem. På det sättet skulle man om möjligt kunna lotsasig fram fill en bättre situation. Såvitt jag kanse gäller det förhållandet fortfarande. Ändring i lagen om va penfri tjänst 83 (): Jag börjar med ett citat: "Samvetsfriheten är en av de värdefullaste landvinningarsom gjorts inom kristna och civiliserade kulturstater. Det är en läng ochmödosam väg mänskligheten haft att gå för att komma dit, där vi för närvarandebefinna oss." De meningarna passar bra som inledning till en kommentarom regeringens proposition 1987/88:81 om ändring i lagen om vapenfri tjänst,m. Den här propositionen - och försvarsutskottets betänkande1987/88:8 - är en klar framgång för dem som vill visa respekt för medmänniskorsetiska värderingar och vilja att leva så som de uppfattar att deras samvetebjuder. Det är en lång och mödosam väg som vi har haft att gä föratt komma dit, där vi befinner oss när det gäller de vapenfriatjänstepliktigas situation i . Så kommer det att stå i riksdagensprotokoll . Ingen kommer att säga emot mig. Egentligen är de inledande meningarna ett citat från endebatt i riksdag - den 17 april 1940.Folkpartiriksdagsmännen i , i Norrlångträski och i talade då i till förmån förde samvetsömma, som det hette . Sedandess har de vapenfria tjänstepliktigas situation aktualiserats av mångariksdagsledamöter och andra från . De vapenfria tjänstepliktigassituation har blivit något av en hjärtefråga för . lag om vapenfri tjänst innebar väsentligaförbättringar. Det som vi skall besluta är ytterligare en förbättring.1983 års värnpliktskommitté -VK 83 - föreslog att utbildningstiden förvapenfria tjänstepliktiga skulle förlängas. representant i VK 83 -- reserverade sig ensam för att de som gjorde vapenfri tjänstinte skulle ha längre tjänstgöringstid än de värnpliktiga. ledamöterhar säkert förståelse för att jag med viss förtjusning konstaterar attregeringens proposition följer reservation i VK 83. tycker att det är bra att - som föreslås ipropositionen - antalet utbildningsområden för vapenfria tjänstepliktigabegränsas till sädana civila samhällsfunktioner som måste fungera även i krig.Folkpartiet tycker också att förslaget om repetitionsutbildning för vapenfriatjänstepliktiga är bra. Det är givetvis så, att de som utbildas för civilainsatser under krig behöver friska upp sina kunskaper genom repetition, precissom de värnpliktiga. I den här propositionen saknas ett avsnitt som folkpartietgärna ville ha med. Det gäller ett formellt beslut om en översyn avprövningsförfarandet inför vapenfri tjänst. önskar att man i ensådan översyn skall utreda om prövningsförfarandet kan förenklas, så att störreansvar läggs på den sökande själv. Även när det gäller denna önskan har vitagit ett rejält steg framåt. I propositionen anges att regeringen anser "tidenmogen att nu göra en 92 utvärdering avprövningsförfarandets effekter sedda mot bakgrund av de uttalanden som motiverade" vapenfrireform.Statsrådet ämnar också "ta initiativ till att en sådan utvärdering kommertUl stånd". Detta, värderade talman, är en framgång för deri opinion somfinns - bl. a. inom fredsrörelsen och kyrkorna - och som som partilänge ensamt företrätt i , senast i motion 1986/87:Fö507. Jag ärövertygad om att försvarsministern också kommer att fullfölja sitt löfte. Detskall bli spännande att följa fortsättningen. Jag yrkar bifalltill försvarsutskottets hemställan. Ändring i lagen om vapenfri tjänst Överläggningen i detta ärende var härmed avslutad.