prot · GB0916 · 1987-12-31 00:00:00 — Men framför allt för man med sig kärnvapen pårena rutinuppdrag. Även om man kunde ha haft någotmilitärstrategiskt syfte med att ha kärnvapen ombord på rena rutinuppdrag, kandetta i varje fall inte vara förståeligt för en världsopinion . Det ledertill att vi har riktat krav på att de skall övergedenna praxis. Anf.152 () replik: Jag har inte heller den socialdemokratiska motionen från 1979tillgänglig, men jag har ett citat ur den, varav framgår bl. a. att man krävdeökade forskningsinsatser på områden där nedrustningsdelegationen intetagit nämnvärda initiativ, t. ex. beträffande konventionella vapen, deninternationella vapenhandeln, satenitkrigföring, submarin krigföring - det vardå det - samt olika kontroHmetoder, dvs. Det fannsalltså en klar inriktning mot en ökad forskning och ökad förankring avförslaget. Jagvill också säga att vad nu har att ta ställning fill är ettutskottsbetänkande med en majoritetsskrivning, där man anger att det räcker attdiskutera frågorna i nedrustningsdelegationen, samt en moderat-ochfolkpartireservation, där man ansluter sig till de överväganden som en enhälligförsvarskommitté har gjort, nämligen att det är viktigt att vi sertill att landets tillgängliga kunskaper och resurser samordnas Och fördelas föratt nedrustningspolitiken, bl. a. enligt försvarskommitténs intentioner,skall förbli en verksam och integrerad del av vår försvarspolitik. Detär mycket möjligt att det kan behövas ökade resurser på vissa områden. a. ställt frågor om vilka ökade resurser som behövs för att viskall kunna göra en verksam insats på rymdområdet. Vi har fått klara besked iutskottet och även i andra sammanhang, där det också offentligen har givitsklara besked från FOA om att det behövs väsenthgt ökade forskningsresurser pårymdområdet för att vi skall kunna göra en bra insats där. Jagtar det som ett löfte att skall stödja mig om jag även nästaår återkommer med motionskrav på ökade resurser på det här området. Vi ladefram sådana krav i en annan moderat motion till årets . Det gälldeökade förhandlingsresurser i . Det blev avslag den gången, men jag lovaratt vi återkommer. Anf.153 () replik: När jag talade om vaghet i uttryckssättet i det svenska FN-talet såavsåg jag icke, och talade inte heller om, den nedrustningen över huvudtaget. Det jag talade om gällde frågan om de kärnvapenbestyckade fartygen ifrämmande hamnar. Anf.154 MAJ () replik; Jag får återkomma till den delen först och förtydliga mig. Det varkanonbåtsdiplomatin jag avsåg i mitt förra inlägg. Närdet gäller frågan om kärnvapen i våra hamnar tror jag att jag uttryckte migmycket klart. I varje fall har inte ens , som var mycket tacksamtför det svenska inlägget, varit så rakt i sin kritik mot kärnvapenmakterna.Såvitt jag vet har ingen över huvud taget framfört den kritiken. Detskall villigt sägas att då ännu inte hade fattat beslut, menutrikesutskottets majoritet hade fattat ett beslut, vilket gav mig vägledningför att vara skarpare i talet . Jag sade bl. a. att vilken praxissom än hade gällt tidigare - eHer vilket rättfärdigande av en praxis som änhade gänt tidigare - har det åstadkommit en oerhörd växande internationellreaktion hos den folkliga opinionen i många länder. Det gäller särskilt närfartyg med kärnvapen ombord med hänvisning till internationen lag använder sinrätt till passage genom internationellt vatten och genom andra ländersterritorialvatten eller gör besök i dessa länders hamnar. En växande folkligopinion uppfattar detta som både arrogant och obegripligt. Det växer ingetförtroende ur detta. En sådan praxis borde överges av kärnvapenmakterna. Dettagäller självfallet alla kärnvapenmakter - ingen undantagen, ingen glömd. Sovjethar i varje fall, med mycket vaga förord, antytt en vilja attdeklarera detta. Men vi har ännu inte sett någon konkret åtgärd vidtas. OmAnita Bråkenhielm är orolig för att det inte skall bli ett gott samarbetemellan FOA och UD och mellan UD och försvaret när det gäller nedrustningsfrågorna,kan hon lägga den oron åt sidan. Det har alltid funnits, precis som det står iutskottets betänkande och som man redogjort för ifrån utrikes-ochförsvarsdepartementet, FOA och försvarsstaben, ett samarbete och en samverkanmellan de olika intressenterna som fungerar väl. Tillgängliga resurser användsockså på ett ändamålsenligt sätt. Jagvet inte om man kraftigare kan dementera kravet på att man bättre skall anpassaden svenska nedrustningspolitiken till säkerhetspolitiken. Vi kommer attfortsätta att samarbeta. Det finns gemensamma intressen. Vi har anledning attvara stolta över svensk nedrustningspolitik. Den svenska nedrustningspolitikenär ett väsentligt moment i den svenska säkerhetspolitiken. Det kommer den attfortsätta att vara. Anf.155 (): I utrikesutskottets betänkande om nedrustning påstås att det i de fyramotionerna om flottbesök och kärnvapen hemställs att vid ufländskaflottbesök i våra hamnar skall kräva garantier för att kärnvapen inte medförs.Det är inte riktigt sant. I motion U405, som jag själv och tre andra kvinnor ifolkpartiet står bakom, föreslår vi att skall följa Nya Zeelandsexempel. PåNya bedömer en kommitté sannolikheten för att kärnvapen kan finnasombord, och därefter beslutar premiärministern om fartyget i fråga får besökalandet. I skulle t. ex. regeringen kunna vara beslutande organ. Det ärvad vi motionärer föreslår. Vihar också i mofionens första att-sats hemställt "att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om krav på fillstånd frånsvenska regeringen vid utländska flottbesök". Huvudsaken, som vi ser det,är att vi inte släpper in fartyg som kan ha kärnvapen. Myckettyder på att den amerikanska jagaren Hayler som besökte hadekärnvapen ombord. Internafionella uppslagsverk klassificerar Hayler somkärnvapenkapabel. IUSA finns en organisation. Central for Defence Informafion, bestående av f. d.militärer som har ändrat uppfattning när det gäller kärnvapen. En av dessmedlemmar, en f. d. kapten i amerikanska marinen, , har berättat förmig att amerikanska militärfartyg som befinner sig utomlands allfid är rustadeför krig. Han hade aldrig varit med om att man lastat av kärnvapen för attbesöka ufländska hamnar. Varförskall vi finna oss i att kärnvapenstaterna inte ens kan svara på vår fråga omde har kärnvapen eller ej ombord? Jag tycker att det är en uppenbar nonchalanssom dessa stater visar. Även små stater som måste kunna värna sinintegritet och självbestämmanderätt och kunna respekteras för sina ståndpunkterav de större staterna. Detär upprörande att utländska flottbesökare inte ens anser sig behöva svara påfrågan om de har kärnvapen eller ej. Det visar i högsta grad brist på respektför värdlandet. Besöken är ju till för att främja relationerna mellan länderna.Det gör man inte på det här viset. Kärnvapenstaternahar bestämt sig för sin policy i denna fråga. Det är dags föricke-kärnvapenstaterna att bestämma sig för sin policy. Det är svårt förenskilda länder att reagera. Det har inte minst fått erfara. Därförborde ta initiativ till att stater som själva har valt att inte skaffakärnvapen och som mottar flottbesök från kärnvapenstaterna diskuterar engemensam hållning. Vihemställer i vår motion "att föreslår att regeringen i dettaärende tar initiativ till överläggningar med andra kärnvapenfria stater för attnå en gemensam policy". Prot;1987/88:16 Denna fråga ser vi som något av en symbolfråga. Genom attstäna krav markerar vi att vi varken vill ha kärnvapen på vårt eget territoriumeller någon annanstans. Vi skall åtminstone inte förmenas rätten att bestämmaöver vårt eget land. Det är bra att bestämmer sig för att agerainternationellt i denna fråga. Men framför allt gäller det att vända sig finstater som befinner sig i samma situation som . Jag beklagar därför attutskottet inte ansåg sig kunna tillstyrka vårt förslag. Uppriktigt sagt tyckerjag inte att utskottsmajoritetens förslag fill beslut är särskilt kraftfullt.Kärnvapenstaterna har fillräckligt länge nonchalerat våra krav. Det är dags attinta en tuffare hållning. Jag yrkardärför bifall fill motion U405. I detta anförande instämde och (båda 156OLLE (): I utrikesutskottets betänkande 1987/88:1behandlas bl. a. frågan om samspelet mellan svensk nedrustningspolifik ochsvenskt totalförsvar. Frågan har blivit flitigt debatterad under kvällenslopp. Jag kan inte låta bh att något redogöra för vad vi i försvarskommitténhar haft att bearbeta i detta sammanhang. Redan när direktiven till försvarskommitté skrevsanförde den dåvarande försvarsministern följande: "De internationella nedrustningsförhandlingarna ivilka spelat en aktiv roll har kommit attberöra frågor som också direkt angår förhållanden i vårt närområde och vårförsvarspohtik. Kommittén bör mot denna bakgrund studera hur vår polifik iinternafionella nedrustningsfrågor och andra förhandlingar om internationellsäkerhet kan samordnas med och förstärka olika delar av säkerhetspolitiken.Därvid bör kommittén bl. a. överväga vilka tänkbara rustningskontroll- ochnedrustningsåtgärder, som är särskilt betydelsefulla för säkerhet ochhur dessa påverkar totalförsvar." Redan i den första säkerhetspolifiskarapporten, som försvarskommittén utgav , fastslog kommittén attSveriges internafionella agerande till förmån för avspänning, rustningskontrolloch nedrustning utgör ett viktigtled i vår allmänna säkerhetspolitik. Som skälför detta hänvisades både till de hot mot säkerhet som skapas ayinternationella spänningar och rustningar och till de särskilda möjligheter tinkonstruktiva insatser som har genom vårt långvariga deltagande iinternationella nedrustningsförhandhngar, vår alhansfria ställning och vårtekniska kompetens. För att beakta den speciella studieinriktning som åladeskommittén i direktiven tillsatte försvarskommittén en särskildarbetsgrupp för att se på de här frågorna. Arbetsgruppen redovisade i början avjuni 1986 sina synpunkter och slutsatser för försvarskommittén. Dess rapporthar sedermera gjorts tillgänglig för en nedrustningsintresserad allmänhet,eftersom vi ansåg den så viktig att den borde komma ut till en bredareläsekrets. Den övergripande slutsats som redovisades i denna rapport,som i övrigt innehåller en mängd förslag till åtgärder, har följande tänkvärdalydelse: "Svensk nedrustningspolitik är en viktig, integreraddel av vår säkerhetspolitik. Nedrustninjgspolitiken har kommit att beröraalltmer komplexa frågeställningar och har i ökande grad kommit att gälla frågorav stor betydelse för vårt närområde och för den svenska försvarsplaneringen.Detta understryker för framtiden än mer vikten av att nedrustningspolitiken kanutformas och beredas i nära sammanhang med den allmänna svenskasäkerhetspolitiken och att nedrustningsarbetet medvetet används sorri ettaktivt säkerhetspolitiskt instrument. För att bevara den svenska nedrustningspolitikenstrovärdighet måste vi på den ställa samma krav på självständighet, konsekvensoch kunnande som gäller för neutralitetspolitiken i stort." Detta är alltså arbetsgruppens bedömning, och i dettainstämde en enhällig försvarskommitté och underströk behovet av attnedrustningspolitiken ges en långsiktig utformning och bereds såsom ettmedvetet och akfivt led i vår bredare säkerhetspolitik. Det skall ske i samrådmellan de myndigheter och instanser som primärt företräder säkerhetspolitikensolika instrument. Men vi gjorde också ett komplement tin arbetsgruppensförslag, där vi sade: "En systematisk säkerhetspolitisk beredning aVmöjliga nedrustningspoli-fiska initiativ och en grundlig analys av möjligasäkerhetspolitiska konsekvenser av tänkbara förhandlingsresultat tordeytterligare öka våra möjligheter att på det nedrustningspolitiska områdetaktivt främja svensk säkerhet och att föra en nedrustningspolitik som tar siktepå vad som kan vara uppnåeligt i vår säkerhetspolitiska miljö och på det somkan vara av särskild vikt för vår säkerhet." Jag har i detta sammanhang ingen anledningatt gå närmare in på de olika förslag och skrivningar som härutöver finns iarbetsgruppens rapport, ej heller på försvarskommitténs slutbetänkande. Denangivna inriktningen eller färdriktningen framgår tydligt nog, och den ärfaktiskt både tänkvärd och läsvärd även fortsättningsvis. Den innebär förvissoingen kritik av vår hittillsvarande nedrustningspolifik; tvärtom understrykerden det omistliga i att traditionella nedrustningspolitik kanfullföljas. Vad som sägs är att det för framfiden torde bli nödvändigt attunderkasta nedrustningspolitiken samma stränga säkerhetspolitiska granskningsom övriga delar av vår säkerhetspolitik - om vi skall kunna till fulloutnyttja de nedrustningspolitiska möjligheter som står till buds till gagn förvår säkerhet. Jag ville dock, herr talman, passa på detta tillfälle atterinra om vad som, enligt en enig försvarskommitté, bör gälla för vårnedrustningspo-hfik och dess beredning. Jag noterar att föredragande statsrådet itotalförsvarspropositionen 1986/ 87:95, som vi behandlade , anföratt försvarskommitténs synpunkter och förslag i dessa frågor är föremål föröverväganden inom . Det bör enligt min mening sålunda inom ensnar framtid vara möjligt för regeringen att inför redovisa hur man ipraktiken avser att organisera och tillämpa de riktlinjer jag här återgivit. Med detta uttalande som grund har jag intesvårt att ställa mig bakom utrikesutskottets betänkande i denna del. 157 () replik: Låt mig något trött konstatera att efter inlägg, somnästan låter som en kopia på mitt eget, framstår det socialdemokratiskaagerandet i denna fråga inte bara som obegripligt - det är rena snurren. 158 () replik: När jag lyssnade på den tidigare debatten och , tyckte jag att hennes uttalanden inte gav någon klarhet i vad honegentligen vill intolka i den socialdemokratiska politiken i den här frågan.Men jag tror att det av det som jag här har citerat och de utdrag som jag hargjort ur offentliga propositioner och kommittéarbeten framgår tydligt att föross är en akfiv utrikespolitik och däribland nedrustningspolifik tillsammansmed vår totalförsvarspolifik väsenfliga, för att inte säga helt avgörande delari vår säkerhetspplifik. Jag anser att den bedömningen har klart framgått ocksåav utrikesutskottets utlåtande i denna del. Anf.159 () replik: Trots den tidigare smickrande liknelsen av mig vid den skarpsinnigadetektiven måste jag erkänna att det kan vara svårt för OlleGöransson att utläsa hur jag tolkar den socialdemokratiska politiken just nu.Den är för mig alldeles obegriplig. Anf.160 (): På s. 19 i utrikesutskottets första betänkande vid detta sägerutskottet att sambandet mellan civil kärnkraft och kärnvapen är väl utrett ochatt det är kontroll vi bör lita tin för att minska risken förkärnvapenspridning. Ja, sambandet är klart: De länder som skaffar sigkapacitet att bygga kärnvapen har fått den genom sin civila kärnkraftsuppbyggnad.Det är också bekant att kontrollmöjligheter är beroende av om landetvill låta sig kontrolleras eller ej. I partimotionom nedrustning uppmärksammar vi det nära sambandet mellan kärnkraft ochkärnvapen. Genom den civila kärnkraften blir hela plutoniumteknologin en svaglänk. Upparbetning, transporter, lagring etc. är alla sådana svaga länkar. Meden omfattande hantering kan plutoniumstölder och terroraktioner bliåterkommande företeelser. En utökad kommersiell användning av plutonium förMOX-bränsle kommer att göra det mycket svårare att hindra att plutoniumöverförs till nationella vapenprogram. På1950-talet trodde man, säkert helt äriigt, att det skulle gå att bygga utkärnkraften utan att koppla den till vapen. vet vi att det inte var sant.Men socialdemokraterna är kvar . De låter framstå som en avvärldens främsta kärnkraftsivrare. Detta går inte ihop med vår starka önskanatt arbeta för fred och nedrustning eller med vår energipolitik. senaste möte i redogjorde visserligenregeringens talesman kortfattat för riksdags beslut att avvecklakärnkraften, men sedan uppehöll han sig länge vid ;s roll när det gälleratt återställa människors förtroende för kärnkraften efter Tjerno- byl och för attsäkerställa kärnkraftens framtid. Han berättade också att bidrar medett extra anslag till lAEA för att sprida användningen av kärnenergi iu-länderna. IFN inledde diskussionen om UNSCEAR, , medsvensken som ordförande. ställer sig bakom UNSCEAR:s rapportoch garanterar en hög vetenskaplig integritet, utan att ordentligt hakontrollerat om den sakkunskap, som vet hur människan drabbas av strålning, ärtongivande i UNSCEAR eller om UNSCEAR:s ledning är en sammanslutning avfysiker, nära anknutna till kärnkraftsindustrin och dess skyddsmyndigheter,som låter bh att ta med kritiska synpunkter. var talesman i FN för etttrettiotal länder, däribland , , och . Det fannsinte en skymt av tvekan i vårt förtroende för strålskyddet i världen. Viblir aldrig trovärdiga i vår kamp mot atomvapen när vi arbetar för spridning avkärnenergi. Vi har ett stort ansvar för världens inställning till kärnkraften.Det borde vara enkelt för representanter i FN och andrainternationella organ att ta avstånd från kärnkraftsutbyggnad efter riksdagensbeslut för vårt eget land. Vi borde självfallet kräva att instruktionändras så att man i stället för att driva kärnkraftspropaganda kan hjälpau-länder att bygga framtidens energisystem - de system som utnyttjar deförnybara energikällorna så effektivt att de räcker. FN arbetar också medförnybar energi, men där gör ingenting. Justnu behandlar FN Brundtlandrapporten , To-wards a SustainableDevelopment, dvs. Vår gemensamma framtid, för en hållbar utveckling. Sverigestöder rapporten helhjärtat. Den tar klart ställning för de förnybaraenergikällorna. Jag vill fråga vad hon gör för att skall talalika övertygande om förnybar energi och kärnkraftsavveckling utomlands som härhemma och på det sättet hjälpa till att stoppa spridningen av atomvapen. Sverigearbetar för kärnvapenfria zoner, och vi anser att det självfallet är riktigtatt ett land som vill fortsätta vara kärnvapenfritt skall ha rätt att vara det.Men i FN driver vi en egendomligt flat och, skulle jag vilja påstå, lättjefullpolitik när det gäller ett litet lands rätt att slippa bli en atomvapenbas.Jag tänker på , nära , under FN:s förvaltarskap.Tillsammans med och reserverar sig i FN mot att Palauskamp skall komma upp på dagordningen. Vi skyller på att frågan väckts i felutskott, men gör ingenting för att ta upp den i andra sammanhang. Amerikanskakongressmän som är i opposition mot kämpar för rätt att slippabli atomvapenbas. och har engagerat sig blandmånga frivilhga sammanslutningar. Människor mördas i därför att deförsöker kämpa för en framtid för deras paradisö fri från militära övningsfältoch atombomber. Men solidariserar sig med stormakterna i stället förmed ett litet folk som kämpar mot övermakten. Jag vill fråga vad hon gör för att påverka regeringenatt aktivera sig på sida. 161MAJ () replik: Det är inga små frågor som upp i samband med nedrustningsfrågorna. De har på sitt sätt delvis ettsamband med mina intressen men ligger - måste jag tyvärr säga - inte inom mittansvarsområde. Jag skall ändå försöka att svara på dem. När det gäller frågan om kärnkraftens avveckling sägerBirgitta själv att har stött rapportVår gemensamma framtid mycket kraftigt i FN - det är alldeles riktigt. Sverigestöder alltså den rapport som förenar miljö, fred och utveckling. BirgittaHambraeus säger å ena sidan att vi gör ett helhjärtat arbete när vi stöderrapporten i FN, men å andra sidan att den inte har tillräcklig relevans i FN.Jag förstår inte riktigt detta. Självfallet stöder vi arbetet. Eftersom vi haren principiell inställning från svensk sida har vi naturligtvis också framförtde synpunkterna. Det ankommer inte på mig att utforma lAEA-direktörens tali FN. Han talar utifrån hans speciella ansvarsområden och skall naturligtvisredovisa för de punkter som gäller hans områden i FN. Det är inte som svenskhan talar utan som direktör för lAEA. Jag kan inte skriva under på att driver en flat,utslätande eller lättjefull politik när det gäller andra länders rätt attslippa kärnvapen - det är inte riktigt. Beträffande frågan om kärnvapenfria zoner har ändasedan frågan väcktes vid den första nedrustningskonferensen i FN 1977 varitaktiv deltagare i arbetet, och därefter som frågan tagitsupp. Det är med den frågan som man i första hand kan arbeta för rättigheten attslippa kärnvapen i sina egna zoner. hade jag förmånen att träffa dendåvarande hövdingen från . Han berättade för mig hur situationen var där.Han berättade också för mig - vilket jag tyckte var mycket stimulerande - attdet bara var kvinnorna på som hade rösträtt. Men det var männen somvaldes in eftersom man ville låta männen få intryck av att de hade makt. Sköttede sig inte lyftes de ut från sina funktioner genom att kvinnorna använderösträtten. Det kunde kanske vara applicerbart på andra församlingar. Jagtycker mycket om denna man som är bortflyttad. Jag måste tyvärr konstateraatt den politik som har drivit som ansvarig för området inför FN har letttill att man inte har gett ett ordentligt stöd så att ön har kunnatutvecklas och fungera utan att tvingas in i ett beroende av stormakten ochdärmed tvingas till att acceptera den kärnvapenpolitik som USAvill ha. kan alltså inte ta upp frågan i desammanhang där jag har ansvar. Men vi följer frågan och därest det tasinitiativ från framför allt , som är ansvarigt, skall noga beaktavad som görs. 162BIRGITTA () replik: Jag tolkar svar så att mani samband med Brundtlandrapporten kraftfullt kommer att agera för de förnybaraenergikällorna. Jag känner mig då mycket nöjd. har man inte gjort det- andra aspekter har beskrivits -, men i det här fallet gäller det alltså de förnybara energikällorna. MajBritt missförstår mig när det gäller I AEA. Det är inte Hans Blixanförande jag vänder mig emot utan regeringens talesman . Han höll ett tal,godkänt av och på uppdrag, ett tal somjag har läst. I talet beskrev han hur vi svenska skattebetalare betalar pengartill spridning av kärnenergi i världen och talade också varmt för att man skallfortsätta spridningen, som i och för sig är uppgift enligt FN., Somchef för vår nedrustningsdelegation, , måste det vara dinuppgift - eftersom vi vet att det är en nära koppling mellan atomvapen ochkärnkraft - att se tni att lAEA får andra instruktioner, så att man intetvingas att fortsätta med det omöjliga jobbet, att stoppa spridningen av vapensamtidigt som man gör sitt bästa för att främja spridningen av vapen. Det blirju så när kärnenergi sprids. Jagkänner igen glädje inför den lilla ön fantastiskakultur. Det måste ha varit den nu verksamma hövdingen, , MajBritt träffade när han var här i och mottog . Den tidigare hövdingen har blivit mördad. Han var intetillräckligt vänligt inställd mot dem som ville ha vapen. Jaghar något mycket viktigt att säga i sammanhanget. Det verkar som om Maj BrittTheorin tror att loppet är kört, dvs. att man tvingas accepterafolkomröstningens resultat. Vid den senaste folkomröstningen blev det entillräcklig majoritet för en bas. Men det har visat sig att omröstningen haröverklagats. En amerikansk domare har förklarat att överklagningen hartagits tillbaka därför att människor mördas och hotas. Han kommer att välkomnaen överklagning när den än kommer. I kongressen är man medveten om detta. Mankommer i icke att godkänna detta beslut, förrän man vetsäkert att de t har gått schyst till. Det har icke gått schyst till, det vetalla. Härhar en möjlighet att agera. Jag kan inte riktigt förstå detta. Jagmåste säga att jag tycker att det verkar vara rena lättjan. Man körslentrianmässigt år ut och år in ungefär samma saker i FN. Sätt i gång och tänkockså med hjärtat här, ! Jag vet att har etthjärta och ett verkligt engagemang. Jag vill uppmana attsätta sig in i den kubikmeter papper som jag gav henne i FN och sedan börjaagera. 163 MAJ () replik: Jag tackar för förtroendet för den kraft jag skulle kunna ha att ge migin i alla frågor. Jag är naturligtvis inte kapabel att göra det. Men jag harmed intresse tagit del av de rapporter som gav mig för någraveckor sedan i FN. De har lagts till de kunskaper jag hade tidigare.