prot · GB0996 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är ju en ståndpunkt somregeringen har gett uttryck för, bl. a. i årets budgetproposition, och som jagförmodar att står bakom. Det är mycket konstigt att först i endebatt i riksdagensäga att vi har för högt skattetryck. Målet är att pressa ned det från 56,5 %av BNP iiU av BNP. Mén det första man gör därefter är aft man höjerskatterna ytterligare. Hur skall vi med en sådan politik någonsin kunna kommaned till de 51,som är mål för skattepolitiken? Jag tror att det mest sanna som sadeegentligen var att socialdemokraterna snarare har höjt skatterna litet förmycket än för litet. Men sedan är det också en annan sak, nämligen att vi ivårt budgetalternativ genom ornprioriteringar har varit beredda att avsätta400 milj. kr. för statliga satsningar för att försöka underlätta landstingensarbete när det gäller en del av de mycket allvarliga problem som finns inomsvensk sjukvård. Det handlar om de operations- och behandlingsköer för vilkastaten har varit beredd att gå in med särskilda medel. Då fannsdet inga sådana här hinder för staten att blanda sig i, tvärtom. Då tyckte manfrån regeringens sida att man gjorde någonting bra. I det avseendet har manalltså gjort en satsning. Men vi tycker att den var otillräcklig och att manborde satsa ytterligare 200 milj. kr. Dessutom har vi blivituppmärksamma på ett par problem. Vi har visserligen känt till dem, riien vi harkanske inte känt till deras kvantitet i full omfattning. Det ena problemet är att vi fortfarande har mer än 50 000människor på långvården, inom omsorgen och inom psykiatrin som inte har det somvi tycker är en självklarhet, nämligen rätt till eget rum. Därför menar vi attvi inte bara kan sitta stillatigande och vänta på att någonting skall hända,utan här bör staten - om man över huvud taget skall försöka stimulerautbyggnaden eller utvecklingen på något område - stimulera förändringen äv densvenska långvården. På det sättet kan rätten till eget rum bli verklighet, ivarje fall till mitten av . Det andra problemet gäller en rapport från socialstyrelsensom visar att det i färre än 100 av landets kommuner över huvud taget intefinns någon dagverksamhet eller något gruppboende för åldersdementa. Det finns100 000 åldersdementa i som är i behov av dagverksamhet ellergruppbostäder. 50 000, alltså ungefär hälften av dem, behöver gruppbostäderunder . Sådana finns alltså i mycket få kommuner i . Därför menar vi att det inte heller här räcker med att bara sittastillatigande och åse hur kommuner och landsting ofta sliter ögonen urvarandra, medan man funderar över vem som egentligen har ansvaret för de åldersdementa.Även här borde staten gå in med ett stimulansbidrag riktat tillprimärkommunerna för att vi snabbt skall kunna få en utbyggnad av gruppbostäderför åldersdementa. Jag tycker fortfarande att de tre förslag som vi har lagtfram om ytterligare resurser för att snabbare bli av med operations- ochbehandlingsköer, om en kraftig utbyggnad av gruppbostäder för åldersdementa ochom en ökning av takten när det gäller att ge gamla och sjuka på långvården rätttill eget rum är oerhört angelägna s;itsningar. Vidare finns det lika goda skälför staten, och regeringen att blanda sig i de frågorna som detnågonsin fanns när det gällde alt ge 70 milj. kr. för att försöka kapa vissaoperationsköer. ställde några frågor inledningsvis - jag återkommer till 1987/88:96 ' Debatt om sjuk vårdskrisen Prot.1987/88:96 dem senare - om samarbetet mellan de borgerliga partierna. 8 april1988 uppfattas som ett problem för allapartier att man inte har egen majoritet. , , ' j Det är naturligtvis också ett problem för folkpartiet.Om vi hade egen Debatt omsjukvårds- ° " majoritet, skulle vi driva en annanpolitik än den som drivs här i och ocksåden som drivs i . Vi i vill satsa ökaderesurser på sjukvården för att kunna ge den trygghet som bara ökade resurserkan ge. Men vi vill också erbjuda valfrihet inom sjukvården - inte baravalfrihet mellan offentliga alternativ utan också valfrihet mellan offentligaoch privata alternativ. På den första punkten för vi kontinuerligt en debatt medmoderaterna, också i . På den andra punkten för vi endebatt med socialdemokraterna, som motarbetar privata alternativ och som t. o.m. på affischer antyder att sådana skulle vara omänskliga. Den som vill ha både resurser till sjukvården ochvalfrihet har bara ett alternativ, nämligen ! 13 (): Jag måste tyvärr. upprepa det jag sade inledningsvis,nämligen att vi i ger hälso- och sjukvården en minskad andel avbruttonationalprodukten och framåt, till skillnad från periodendessförinnan. Det innebär att sjukvården har fått minskade resurser iförhållande till andra samhällssektorer. Det är precis vaddet handlar om:sjukvården har inte prioriterats som ett område under dessa år. Det var det jagslog fast. Skillnaden mellan 9,7 och av BNP är ca 5 miljarderkronor. Det är ungefär det underskott i finansiellt sparande som beräknas iKEA-kalkylerna i . Det finns anledning att varautomordentligt oroad över den framtid som kan utläsas i de siffrorna - det vihar sett är bara början. Då skall man inte försöka slingra sig undangenorn att tala vackert om sjukvård och sedan inte vara beredd att ställaresurser till förfogande, utan då skall man utesluta det första ledet också.Det gör inte vi. För oss är sjukvården ett prioriterat område, tillsammans medskolan, och vi tänker visa det i vårt sätt att prioritera resurser. Skatterna skall inte bli någon huvudpunkt, som IngvarCarlsson sade. Men det är helt riktigt uppfattat att vi inom håller påatt tappa tålamodet med fusionsvalparna. Vi har kritiserat den tredje vägensekonomiska politik ocli den omfördelning av förmögenheter som denna hela tidenhar inneburit. Ni angriper symtomen, med hela den lista som om. Vi har velat förebygga den situationen, men om utvecklingenfortsätter, om fusionsraseriet inte får ett stopp på annat sätt, tvingas viockså ompröva vår politik när det gäller att ta ut pengar från storfinansen;Men def är inte effektivt att ge sig på en penningmarknad, där följden kommeratt bli höjd ränta, som åtskilliga remissinstanser har talat om, utan det ärandra och effektiva åtgärder som måste vidtas. Jag fick inte svar på min fråga om primärvården, om detbara var en svala - den gör som bekant ingen sommar - som representerade. Det är illavarslande om man inom socialdemokratin är beredd att dra ner sina 28 ambitioner i fråga om primärvården,som betyder så mycket. Ettflertal studier visar att tillräckligt med läkarresurser i primärvården är enförutsättning för att mottagningarna vid sjukhusen skall kunna avlastas.Jämtlands läns landsting visar, att ju mer läkartid som är tillgänglig iprimärvården, desto lägre utnyttjande av sjukhusens mottagningar. En studiefrån visar att av besöken inom länssjukvården skulle kunnaöverföras till primärvård. När en ny vårdcentral öppnade i registreradesen minskning av besöken från berörd befolkning på sjukhusets mottagning . I visar det sig vara samma sak vid . Efter attden hade öppnat minskade den totala besöksfrekvensen i området från 3,6 fill ca2,7 läkarbesök öch invånare. Omman vill fortsätta en utbyggnad av öppna vårdformer med hemsjukvård ochliknande måste det alltså finnas en väl utbyggd primärvård. Låtmig , herr talman, konstatera att vi i ser utomordentligtallvarligt på den äldreutveckling i samhället som kan förutses. Demografiskafaktorer kan förutses långt i förväg, och det borde vi inrätta oss efter. Dethandlar om att antalet svenskar ständigt ökar - frarii till år 2000beräknas de bli 125 000 fler än . Det är inte så svårt att förutse attdetta kommer att kräva ökade resurser. Detär en självklarhet i ett välfärdssamhälle att man tar väl vara på sina äldre,de som har byggt upp samhället, och då måste man också vara beredd attprioritera detta. Vård måste få kosta. Skall uppgifterna måstevårdyrkena allmänt uppvärderas. Det kostar också. Det är inte bara tal.Obekväma arbetstider måste ersättas bättre. Var tredje helg ledig bör vara enrättighet för dem som så önskar. Fler försök med flexibel och kortare arbetstidbör göras. Offentlig och privat vård skall arbeta sida vid sida i'gottsamarbete. Men den privata vården är . Den kan inte lösaproblemen. Även om vi femdubblar den, utgör den en relativt liten del. Fungerarinte vården, drabbas våra äldsta medmänniskor värst. De som är över 80 åroch däröver har ofta ett liv av tungt kroppsarbete bakom sig. De har ägnat sittliv åt att lägga grunden för det välstånd som vi andra njuter frukternaav. Vem kan smita ifrån ansvaret för dessa människor med obefläckat samvete.Det är bl. a. av det skälet som vi så hårt prioriterar vården. 14 (vpk): Tre saker vill jag ta upp i min sista replik. Vi har diskuteratNUU-nämnden. Det är många som vill avskaffa den. Det är den instans som harövergripande ansvar för att fördela pengar till bl. a. dyr utrustning. Densenaste tidens debatt pekar på att det finns en möjligen befogad kritik motnämndens sätt att sköta dessa uppgifter. Uppenbarligen har nämnden varit enbromskloss, och def kan vara riktigt att avskaffa den. Men, som en del hargjort i debatten, att enbart utmåla nämnden som orsak till den nu aktuellakrisen, kan inte uppfattås på annat sätt än att man är lycklig över attäntligen hitta någon syndabock som fråntar politikerna deras eget ansvar. Manslipper på så sätt att diskutera de verkligt stora problemen, krisens orsaker.Jag vill för vår del säga att om skulle avskaffas, tror jag att manmåste lägga dess nuvarande uppgifter på någon annan instans, t.ex. 1987/88:96 , Debatt om sjuk vårdskrisen socialstyrelsen.Annars riskerar vi bara en allmän huggsexa bland klinikcheferna runt om ilandet när det gäller den dyrbara utrustningen. Beträffande primärvården är vår inställning att enprogressiv hälso- och sjukvård utgår från att undanröja orsakerna tilluppkomsten av sjukdom och ohälsa. Def här är delvis klassmässigf bestämt, då deflesta sjukdomsframkal-lande faktorerna finns överrepresenterade inomarbetarklassen. Det gäller rökning, drogkonsumtion, alkohol, dåligaarbetsmiljöer, ensidiga arbetsställningar, m. m. En god hälsa förutsätter enbra yttre miljö, vilket gör att en aktiv miljöpolitisk kamp är oundgängligockså i det här sammanhanget. En lokalt förankrad primärvård menar vi i grundenutgör en offensiv hälso- och sjukvård. Därför måste vi på ett mycket kraftfulltsätt avvisa alla de tendenser som finns i den nuvarande debatten att geutbyggnaden av primärvården skulden för att slutenvården befinner sig ikris; Jag vill ha sagt detta i debatten . Ingen har hävdat att det inte råder.någon kris inomsjukvården. Vad vi diskuterar nu är nog egentligen toppen på ett . Detkpmmer nästan nya rapporterom hurdet ser ut inom olika områden avvården. kunde en del av oss höra i TV av en överläkare på Karolinskasjukhuset i om de njursjukas situation och deras dialysmöjligheter.Det är flera hundra, säger han, som inte kan få dialys. Jag trpr inte att hanmenade att vara cynisk när han sade: Men det här blir ju inga problem, för detuppstår .inga köer. Men han pekade faktiskt på ett verkligt problem. Är detrimligt att, i takt med att tekniken förfinas på det här området, denna inle skallkomma de njursjuka här i landet till del? Kan vi verkligen säga till demänniskor som inte kan få dialys att vi inte har råd med detta? vill jag helt vid sidan om dennadebatt lägga mig i landstingsdebatten i . Jagprptesterar mot hans ideliga angrepp på Unga örnar. Jag gör det i egenskap avföre detta sekreterare i , tillika bänkgranne med ordföranden undersamma tid. , har råd med pengarna till Unga örnar här iStockholm. Jag vet inte vad känner till omUnga örnar. Ännu värre är att han inte vet någonting om laxöringar. Det är just kombinationen av att han inte vet någonting om vare sig laxöringar eller Unga örnar som är så beklaglig och beklämmande. , För att återgå till den mer allvarliga frågan, tyckerjag att det är litet synd att polifiker och andra inte oftare uttalar ett ordav uppskattning till de människor som arbetar inom den offentliga sektorn, inteminst människor jnom sjukvården. De gör fantastiska insatser för att dennavård, ofta under svåra förhållanden, ändå skall fungera på ett bra sätt. Man bör understryka i denna debatt att det är bra om detinte enbart påpekas att det arbetas och tas initiativ inom s. k. privataområden. Det görs faktiskt också på ett förtjänstfullt sätt inom den offentligasektorn. Även om man som mäter andelen av BNP så harsjukvården haft en årlig tillväxt på . BNP har vuxit i Sjukvården har således inte ens från den utgångspunkten fått en lägreandel. Det avgörande är naturligtvis landets ekonomiskautveckling. Sjukvården har ingen som helst glädje av om den som under deborgerliga åren på grund av en dålig tillväxt får en ökad andel avbruttonationalprodukten. Detta är som att säga till en svältande person, närkakan som man skall dela på dramatiskt har minskat, att han ändå har fått enstörre andel. Han blir inte mättare av det. Det är därför den allmännaekonomiska utvecklingen i ett land är så avgörande. Det är där vi skiljer ossåt., - Den tredje vägens ekonomiska politik gör att vi har fåttfart på igen. Vi har kunnat bekämpa både inflationen ocharbetslösheten. Vi har ökat reallönerna genom den tredje vägens ekonomiskapolitik. Under de sex borgerliga åren förlorade man i stället i realiteten enmånadslön. Det gällde också sjuksköterskorna. , välkommen till socialdemokratins stöd närdet gäller beskattning äv kapital. Hur skall det gå att driva de kraven? Hurskall de gå att förena med en moderat skattepolitik? tog t. o.m. ordet valpskatt eller finansvalp i sin mun, om jag hörde rätt. Mitt under sjukvårdsdebatten fick vi plötsligt uppleva enavgrund inom dét borgerliga blocket när det gäller skattepolitiken. Jag såg detsom något positivt. kan inte kommentera, så det begär jag inte. Detfinns ju andra möjligheter att uttala sig. Journalisterna sitter på läktarnaoch väntar på vad skall säga om radikala profil närdet gäller . Det skall bli mycket intressant att följa detta. Till skulle jag vilja säga att vi påolika sätt gärna skall medverka till att de människor som vill ha eget rum inom långvården skall kunna få det. Det är en av de punkter som jag tycker att vi kan diskutera tillsammans. Ett statsbidrag av den storleksordningen som berg nämnde kommer näppeligen att klara detta. För att diskussionen skall bli realistisk vill jag ändå peka på de problem som råder inom sådana områden . Det är rimligt att vi utgår från länslandsting. Det är där diskussionen startade. Det är nog faktiskt där vi avolika skäl har de största problemen. Det är dessutom landets näst störstapolitiska församling. I har man nu 11 000 långvårdsplatser och 2 700enkelrum. Det är 200 fler enkelrum än när det var socialdemokratisk majoritet,och det har åstadkommits delvis genom att flerbäddsrummen har gjorts om.Samtidigt har man, , tvingats stänga nästan 600långvårdsplatser på grund av persönalbrist. Resultatet ser vi nu: längre köer,över 1 000 patienter väntar på akutsjukhusen på långvårdsplatser. Det ärhär landstings sjukvårdskris visar sig, och det är här manmåste göra någonting konkret, för att klara de klinikfärdiga patienternas behovav en bra omvårdnad och en hög livskvalitet i sin dagliga tillvaro men ocksåför att lösa problemen för de akut sjuka - de som behöver opereras, de sombehöver plats på akutsjukhusen. Där har vi det grundläggande och näraliggandeproblemet. Då räcker det inte med att gå ut och säga: Eget rum i långvården!Man måste börja på den här punkten. Om vi verkligen fårdiskutera igenom det här ordentligt är vi. tror jag, också överens på denpunkten. 1987/88:96 , Debatt om sjuk vårdskrisen Likadant är det i , om vi nu skall gå utanförStockholm. Efter ett antal turer där tvingade att röstaemot sitt eget förslag om egna rum har den borgerliga majoriteten underfolkpartistisk sjukvårdsledning stängt sammantaget över 300 platser igruppboende, på långvård och ålderdomshem. Resultatet är att en vårdplats avfem inom akutsjukvården är blockerad av en patient som behöver långtidsvårdeller rehabilitering. Här har vi alltså en mycket allvarlig flaskhals, som jagser som det kanske mest angelägna att åtgärda. På de akutsjukhus som jag har varit på - jag har inteberättat om det från kammarens talarstol men jag har också besökt sjukhus, ochjag har gjort det innan den nuvarande debatten började - har personalen sagt:Se till att vi får platser för de klinikfärdiga patienterna där de skall varaoch där de får en billigare och enklare vård, så löser vi också en rad avproblemen på akutsjukhusen! Jag har inte påstått att BengtWesterberg har gjort sitt uttalande om kollektivtrafiken - jag citeradeett uttalande som gjorde . I detcitat jag har heter det: "satsade i länslandsting mer på akutsjukvården med bl. a. cancerbehandling, medansocialdemokraterna hellre satsade på kollektivtrafiken." Jag har utgåttfrån att citatet är riktigt. Stämmer inte det har inte hellerriktat någon sådan kritik mot socialdemokraterna; då faller det påståendetautomatiskt. Till skulle jag vilja säga; harungefär 70 milj. kr. investerar tiogånger så mycket . Det förefaller mig därför helt orimligt att dennanämnd kan spela den roll som man här gör gällande. Men jag har ändå sagt: Ärden till besvär så låt oss skaffa en annan anslagsordning för dessa 70 milj.kr.! Det är helt orimligt att detta mycket måttliga statsbidrag skall ställatill så mycket problem. Jag kommer i varje fall att medverka till att det såsnart som möjligt blir en annan anslagsordning på den punkten. Att jag tog upp privatiseringen och de privatasjukförsäkringarna i mitt första inlägg har ett samband med att jag här ser entendens. Ett försäkringsbolag har gått ut med annonser i den anda jag beskrevoch där man lovar snabb och kvalificerad vård över hela landet. Men den somläser vidare får klart för sig att man då skall betala en försäkringspremie påmellan 3 000 och . Ju yngre och friskare man är, desto lägrepremie. Men inga barn får komma in, ingen under och ingen över 65 år-detär verkligen att sätta åldersgränser inom sjukvården. Men inte ens de som har rätt ålder inne kan vara säkra påatt de får den här försäkringen. Man måste nämligen först genomgå enläkarundersökning, och det måste därigenom garanteras att man är frisk. Sedanmåste man svara på en rad frågor för att försäkringsbolaget skall kunna göra enriskbedömning, dvs. se om man är en lönsam försäkringstagare. Detta visar vartprivatise-ringstankarna leder till, om de skulle förverkligas i stor skala. Jagtycker därför att det är viktigt att detta markeras. Vi riskerar att den bästa sjukvården reserveras förgrupper som är inne på den här vägen. De har kanske via kommanditbolag skaffatsig låg skatt och deltar inte i övrigt i att finansiera samhällsutgifter. Ävenom detta är i sin början ochinte utgör något hot , finns det anledning att klart säga ifrån. Densortens uppdelning av sjukvården i en gräddfil för dem som har mycket pengaroch har råd att betala privata försäkringar och en annan sämre allmän sjukvård,skall vi bestämt avvisa. Det är en styrka för svensk sjukvård att vi harrättvisan som en viktig målsättning för politiken på det här området. Debatt om sjuk vårdskrisen 16GÖTE (): Vi står egentligen inför en väldigtbesynnerlig situation. De stora bristerna i vårt välfärdssamhälle är påtagliga.Nästan får vi rapporter från svårt sjuka som inte får vård, frånpersonal vid våra sjukhus eller vårdinrättningar som är förtvivlade över att deinte kan ge den vård de anser att patienterna behöver. Man frågar sig: Hur känns det för pensionärer som litartill välfärdsstaten? De har under ett strävsamt liv arbetat, betalat sinaskatter och avgifter, . De har trott att vård finns närde behöver den. får man besked. De är för gamla. Flur känner sig 76-åringen som drabbats av hjärtinfarkt?Han kände att han inte orkade, men blev ändå hemskickad tidigare än vad hansjälv tyckte var lägligt. Dessutom hade den gamle mannen starr, men fick beskedav att väntetiden på starroperation var , Mannen betalade . och fick sin starroperation genomförd i den privata vården. Men ävendet andra ögat var dåligt. Då vände han sig på nytt till och sade:"har jag räddat ett öga med egna pengar, trots att jag betalat minsjukförsäkring. Kan landsfinget hjälpa mig med det andra?" Han fick svaret:"är du inte längre något förtursfall. Du ser ju med ena ögat. Besvärainte mera!" Hur kände sig 76-åringen inför detta? Vi får rapporter om gamla som varit på sjukhem. skallde helt plötsligt hem till eget boende. Det är bra att den möjligheten finnsför dem som väljer eget boende efter en sjukhemsvistelse. Men varför skall desom vill bo kvar i den trygga miljön på sjukhemmet tvingas hem till s. k. egetboende? Vi har fått rapporter om mycket tragiska effekter i enskilda fall därgamla, sjuka människor mot sin vilja tvingats till eget boende. Vem ansvararför en sådan politik? Är det trendnissarna i sjukvårdspolitiken som haransvaret för följdeffekterna i de enskilda, tragiska fallen? Härförleden lyssnade jag på professor i enmycket intressant radiointervju. Utifrån sin kunskap varnade han för denförändringen i vården. Förtvivlad personal som känner sina gamla som vänner ärockså inne på precis samma linje. De gamla klarar inte den förändring som enövergång till eget boende innebär. Jag tycker att det var oförskämt avstatsministern att påstå att vi moderater utgör ett hot mot äldreomsorgen. Vimoderater har faktiskt drivit just kravet på att sjukhemmen ochålderdomshemmen inte skall avskaffas, eftersom det inte är rätt mot de gamlaoch när det gäller vården i dess helhet. Detta händer i det socialdemokratiskt styrdaSverige, det samhälle som har världens högsta skattetryck och världens störstaoffentliga sektor. Tänk, om högt skattetryck kunde lösa alla problem! Över 100personer dör i kranskärlskön, enligt beräkningar. I går fick vi reda på attflera 3 protokoU 1987/88:96-98 hundrabehöver dialysbehandling men inte får det därför att resurserna saknas. Vi moderater har varnat för denna utveckling.Vi gjorde det när beslutet fattades om hälso- och sjukvårdens inriktning under90-talet. Våra kamrater i landstingsvärlden, de moderata landstingspolitikerna,varnade också men det hjälpte inte. Vi varnade för minskningen avsjukhusplatserna. Jag anklagades av för att vara motståndaretill en övergripande hälsovårdspolitik. Min fråga är nu: Är statsrådet nuberedd att ompröva inriktningen av hälso- och sjukvården enligt den uppfattningsom vi moderater har drivit? Vi moderater ställer krav på en sjukvårdsgaranti sominnebär att de sjuka skall garanteras vård enligt sjukvårdslagen. Kan inte detegna ge vården, får man söka sig till ett annat landsting, till enprivat vårdgivare -även utanför landets gränser, har vi sagt - och det egnalandstinget skall vara betalningsansvarigt. Är statsrådet beredd att gå likalångt för att garantera de sjuka den vård de behöver? Jag vill understryka att krisen i sjukvården inte beror påpersonalen som arbetar inom sjukvården; Vi har mycket duktiga läkare,sjuksköterskor och annan personal. Vi måste tillvarata deras resurser bättre -på den punkten delar jag statsministerns uppfattning. Man måste få betalt somläkare även om man opererar på övertid. Del är inte fult. Och en sjuksköterskaskall efter skatt ha så mycket i ersättning att hon kan betala sinastudieskulder och få en rimlig lön att leva på. Dagens svenska sjukvårdskris är i storutsträckning en av politiker förorsakad kris. Vi moderater har varnat förutvecklingen och presenterat lösningar. Är statsrådet beredd att stödja våraförslag, så att de svenska sjuka människorna garanteras den vård de ärberättigade till? Anf.17 (): Jag noterar att servicen beträffande talarstolen nu harinställts. Det finns olika nivåer av service även i . , Herr talman!För någon tid sedan träffade jag en engelsk journalist som höll på att jämförasjukvården i fem olika länder. I var det två saker som hade slagithonom med särskild kraft. Den ena var den höga materiella standarden, detenorma överflödet av fina lokaler och modern utrustning.