prot · GB0910 · 1987-12-31 00:00:00 — Ofta har myndigheterna, administrativaoch politiska, följt det invanda mönstret, som man börjar känna igen, nämligenatt sedan den första upprördheten har lagt sig startar den stora dementiapparaten.Det är en värld som för människor i allmänhet är upp och ner, absurd, där vanligatumregler för vad som är rätt, hederligt och anständigt inte längre tycksgälla. tvår berörda inblandade sina händer, skyller på ellerhänvisar till andra, dimridåer läggs ut, utredningar filisätts som alstrar bergav papper och som till slut föder en råtta. Man kommer sedan fram till att demisstag som begåtts beror på brister som redan är åtgärdade. Detta slutresultat uppnås efter resonemang som är tillytterlighet formalistiska och byråkratiska och som i sin stelhet inte fångarin det krav på personligt ansvar, egna initiativ och omdöme som måsteförutsättas hos innehavare av tjänster där viktiga beslut fattas. Så har dettyvärr ofta varit, men man kan hoppas på att det som har tagit sin början,där de högsta ansvariga tar kravet på personligt ansvar på allvar, också får enlogisk fortsättning och fillämpas där brister i tjänsteansvar länge har varituppenbara. Man kan vidare hysa förhoppningen att detta äntligeninnebär starten på en utveckling där godtycket och slentrianen inte får bredaut sig och göra kriminalvården den otjänsten att den blir farsartad, får löjetsskimmer över sig ochinte kan tas på allvar. Jag tänker närmast på de narkotikafångar som skullespela I väntan på Godot på . Och den som fick vänta varinte skådespelarna utan publiken, för skådespelarna passade på att fly ochsnabbt ta sig ur riket. Ändå är den värsta skadan av det inträffade inte denekonomiska åderlåtning som åsamkas försvarets redan knappa resurser, inteheller det ökade blodtryck som affären har åsamkat vanligt folk, som har lästom alla klanfigheterna, alla bortförklaringarna, och inte heller det åfiöje somtyvärr drabbar landet som helhet från betraktare utomlands. Nej, jag tror attden största skadan gäller ett annat område. Det finns bland unga människor ett stort intresseför försvaret. Man inser behovet av ett starkt svenskt försvar som ettnödvändigt medel i vaktslåendet om vårt nationella oberoende och vår frihet. Alladessa ungdomar underkastar sig personliga uppoffringar. Man avbryter studier,man underkastar sig lojalt den både fysiska och psykiska påfrestning somutbildningen inom försvaret innebär, vars vikt och angelägenhet bästillustreras av de miljarder som svenska folket beredvilligt ställertill förfogande och vars nödvändighet och otillräcklighet bäst illustreras avden närgångenhet med vilken våra kuster och skärgårdar tydligen hemsöks. Omomsorgen om försvaret på den nivå det är fråga om inte är större än att sådanthär kan ske, kan man då begära att den enskildes omsorg om utbildning iförsvaret är helhjärtad och engagerad? Jag vill ställa en fråga till statsministern. Har man iregeringen ställt frågan: Vad skall alla dessa ungdomar tänka och tro somunderkastar sig en nog så påfrestande utbildning för vårt gemensamma försvar? Om vissa förhållanden kring flykt Anf.21 (): Jag var den förste här i kammaren som ställde en frågafill justitieministern med anledning av fallet men är tyvärr en av desista som får svar. Att jag alls får svar vill jag dock tacka statsministernför. Med tanke på den föregående debatten trodde jag attstatsministern skulle erinra sig vad riksdagsmännen på väg till 1686 årsriksdag fick läsa på en del milstenar och att statsministern därför redan irännarbanan skulle ha låtit sätta upp följande anslag: "I riksdagsmän ställen icke frågor alltför fort. Vadsvaras skall är allaredan gjort!" Jag har ändå en följdfråga. Jagtänker bl.a. på de s.k. teaterfångarnas rundresa i med minimalbevakning. Fångarna skulle avsluta sin turné med en festföreställning påsjälvaste . Är det, herr statsminister, över huvud tagetmeningsfullt att ha fängelser eller kriminalvårdsanstalter med tanke på denkriminalvård som bedrivs? Fångarna behandlas ju som om de vore intagna på eninternatskola eller en äktenskapsskola-ja, nära nog som om det vore fråga om enkombinafion av daghem och natthem. Jag väntar bara att vi en vacker dag får se en hel flockfångar, dömda fill långvariga frihetsstraff, promenerande runt i staden med endaghemsföreståndarinna i täten. Låt vara att man först stirrat dem stint iögonen och att de Om vissa förhållanden kring flykt strängeligenblivit tillsagda att hålla varandra i handen och ej på några villkorlämna ledet. 22 (vpk): Om tror att han med sittsenaste inlägg här gjort sig löjlig över kriminalvården är det ett misstag. Hanhar bara gjort sig löjlig över sig själv. Jag är inte nöjd med statsministerns svar när det gällerprinciperna för permission allmänt för landets fångar. Statsministern bör taställning, och han bör ta ställning mot den reaktionära högerpopulism som hotaratt utvecklas kring denna fråga. Han bör ta ställning i samma anda som många avarbetarrörelsens rättslärda - , och -har tagit ställning. De sade nämligen aldrig som , att en fånge är enfånge. De sade så här: En fånge är först och främst en människa som skallåteranpassas. Låt mig göra en liten allmän reflexion kring den härdebatten. Man hör med stort intresse denna livliga diskussion, därparlamentarikerna riktigt sväller av rättskänsla. Den står i slående kontrasttill den tystnad och undergivenhet som riksdag präglades av i sambandmed utredningen rörande Palmemordet, som dock var en väsentligt allvarligarefråga. Det var då polisen med en uppsjö av uppriggadevittnesförhör försökte bryta ner en oskyldig människa, som man visste hadealibi. Trots det skådespelet inför allas våra ögon teg den gången. Dåjagade man en hel grupp oskyldiga människor ur en viss befolkningsgrupp här ilandet. Man vände upp och ner på deras hem och tog med sig deras fillhörigheter.Man jagade dem med blåslampa, som sade. Och teg.Massmedias representanter sprang som ett ynkligt koppel hundar efter köttbensom kastades ut i form av olika säpoläckor eller av en inkompetentspaningsledning. De bedrev en hetskampanj mot den kurdiska minoriteten, ochriksdagen teg, åtminstone i stort sett. Den som var med och trakasserade de oskyldiga blev dessvärre utnämnd till en viktig post i , och teg. Densom fabriserade själva ursprunget till kurdhetsen blev länspolischef iStockholm, med det högsta ansvaret för den fortsatta utredningen av mordet påOlof , och teg. Det parlamentariska systemet och det politiskaetablissemanget bugade sig för makten i en länspolischefs och en säpochefsgestalt. Tigandet kommer väl att fortgå under ytterligare någontid. Det är ju så bekvämt ordnat här i landet att man kan stoppa undan sådanafrågor i olika utredningar, så att de inte besvärar riksdagsledamöterna. Men ominte alla tecken slår fel kommer nog de fortsatta avslöjandena i denna sak attvisa ting inför vilka Berglingfallets alla underligheter kommer att förblekna.När den dagen kommer tror jag att och parlamentarikerna kommer attskämmas över sin tystnad. Anf.23 (): Jag tackarstatsministern för det svar som jag har fått. När jagställde min fråga gav massmediauppgifter vid handen att ellerSandberg eller vad han nu kunde heta hade fått ett nytt pass. Detta upprördenaturligtvis väldigt många människor. Det var en av de uppgifter som man bådehäpnade över och upprördes över. Den livstidsdömde storspionen hade skaffat sigen ny identitet. Då måste ju också ett pass vara av stor vikt. Jag skulle vilja ställa en fråga till statsministern om idet utdelade svaret där det heter att "den som undergår kriminalvård ianstalt har enligt passlagen (1978:302) inte rätt att få nytt pass utantillstånd av styresmannen för anstalten. Undantag gäller bara för dem som harhelt kortvariga straff". Men det sägs inte att inte fick något nytt pass.Då frågar man sig:. Vet statsministern eller någon i myndigheterna vad det stodför namn i eller pass när man senast såg det på anstalten?Eller åker han omkring någonstans utan pass? Detta med flykt - eller promenad ut i friheten -har berörts ur en alldeles speciell samrådsaspekt här i kammaren . Man harfrågat; Varför' fick inte överbefälhavaren och försvarsstaben delta i någotsamråd beträffande de lättnader som skedde ifråga om permissioner?Överbefälhavaren fick över huvud taget ingen information. när debatten har lugnat sig vore det bra omstatsministern ville berätta hur detta kunde komma sig, eftersomjustitiekanslern i sin promemoria, trots dess fyllighet, inte tagit upp dennaviktiga aspekt. Det är ju försvar som storspionen har sålt och förråtti stora delar. Men den som mest av alla har fakta och har anledning att ge sinsyn på frågan - landets överbefälhavare - blir inte tillfrågad och inte ensinformerad. Det finns helt naturligt anledning att i de övervägandensom nu skall ske också greppa om det som blivit en problematik: Hur skall man ifortsättningen hantera interner av detta slag, och hur skall man se till attvår försvarsledning blir informerad i en så ytterst allvarlig fråga? Om vissa förhållanden kring flykt 24HANS (): Det har sagts , men det sommoderatledaren sade här tål faktiskt att citeras än en gång: Vi måste fåen kriminalvårdspolitik som ser till att fångar faktiskt förblir fångar. Det är ett uttryck för bakåtsträveri som man måste seallvarligt på. Det är en spekulation i rädsla och i de fördomar som finns förnärvarande och som har funnits. Det är angeläget att i den här debatten ocksåsäga att vi måste slå vakt om en konsekvent och rättvis, progressiv och humankriminalvård. Jag ber att få välkomna somjustitieminister och jag hoppas att hon skall bli den som kan stå för dettavaktslående. Flera talare har berört frågan om de drastiskaindragningar och beskär-ningar av permissioner som har beslutats avkriminalvårdsstyrelsen med anledning av den aktuella rymmningen. Något annatskäl än den har inte anförts för att fatta beslut om permissioner som i varjefall de berörda har uppfattat som en kollektiv bestraffning. Den omständighetenatt besluten tagits individuellt men ändå drabbat så stort antal gör inte sakenbättre. Generellt sett råder det inget tvivel om att kollektiva bestraffningarklart och uppenbart strider mot grundläggande rättsprinciper." Det ärinte bara fångarna själva som har protesterat mot beslutet, utan Om vissa förhållanden kring flykt även derasoch många andras organisation har gjort det. Av särskilt intresse attkonstatera är också att fångvårdare bl. a. vid Österåkersanstalten harprotesterat starkt mot dessa ställningstaganden. Det finns anledning att se över de bestämmelser som gällerpermissionsreglerna. Det kanske också finns en lucka i lagen när det gällerregeringens befogenhet då det handlar om fångar som utgör säkerhetsrisker. Allmänt sett får denna debatt inte bli en förevändning föratt ytterligare, generellt skärpa de permissionsregler som vi har - de är redanmycket hårda. Detta kan till en del belysas med följande: beviljadesdrygt 53 000 permissioner. /86 var siffran nere i drygt 39 000.Antalet misskötta permissioner är inte oroväckande stort utan ligger på ca 4 %i genomsnitt. Det finns också anledning att, även om det finns problem på dettaområde, säga att de flesta - - av de påbörjade regelbundna permissionernainte hade misskötts. Det är bristen på konsekvens som har varit det oroväckandei denna sak. Att å ena sidan för avslå en nådeansökan och å andrasidan därefter bevilja en icke bevakad permission går inte ihop. Det blir änmer inkonsekvent om man i likhet med säpo och uttalaratt en omvandling av ett livstidsstraff till ett tidsbestämt straff skullemedföra att alla restriktioner i fråga om besök kunde hävas. Det är av särskilt intresse att notera vad som står ijustitiekanslerns rapport på s, 27, något som kanske blivit förbisett. Därsäger justitiekanslern om företrädarna för och säpo:"De kom överens om att även i fortsättningen skulle kunna erhållapermission under i princip samma villkor som gällt tidigare. Någon diskussionom just denna permission synes däremot inte ha förekommit." Rapporten geralltså det intrycket att man i grund och botten har varit krifisk mot deställningstaganden som gjorts. Till slut vill jag bara säga att det, även om man fattatbeslut om avslag i detta nådeärende, finns anledning att inte bli än merrestriktiv när det gäller nådeärenden i allmänhet. Andelen ansökningar sombeviljats har sjunkit från fill , och liggerden på . 25GUNILLA (): Hur kunde detta ske? Den frågan ställer sigmånga människor efter försvinnande. Både unga och äldre haruttryckt förbittring över det inträffade. Utan tvivel har förtroendet för vissarättsvårdande organ minskat betydligt. Även om vi är upprörda i vårt innersta, måste vi snabbtmed olika medel återupprätta människors förtroende. Vårt demokratiskt uppbyggdasamhälle vilar på det förtroendet. Vår nya justitieminister, , har ettmycket viktigt och ansvarsfullt arbete framför sig. Men det ärverklighetsfrämmande att tro att en enda person, även om det är landetsjustitieminister, ensam skall kunna vända en negativ inställning. Detta arbetehar vi alla ett ansvar för. Inte minst vi riksdagsledamöter måste överpartigränserna se till att vi har en rättsapparat som är värd människorstillit. Lagstiftningen måste vara i samklang med våra allmännavärderingar. Organisafion och samverkansformer skall vara ändamålsenliga ochentydiga. Ytterst ärdock tilltron beroende av dem som arbetar inom rättsväsendet. Efter att ha arbetat med rättsfrågor ijustitieutskottet och träffat många som arbetar inom denna sektor, vill jagpåminna om alla kunniga, ansvarsmedvetna och plikttrogna medarbetare som vakaröver lag och ordning i vårt land. Deras insatser är värda att lyftas fram, inteminst i tider då vårt rättsväsende fått ett skamfilat rykte. Vi politiker skall kunna ge både ros och ris. När detgäller tillgången på kompetenta personer ser jag dock orosmolnen torna upp sig.Det är och kommer framöver att bli än större konkurrens om skickligajurister och andra kvalificerade personer som vi behöver inom vårträttsväsende. Den offentliga sektorn måste vara attraktiv, kunna hävda sig ikonkurrensen. Det är nu hög tid att vi diskuterar denna viktiga fråga ochstakar ut handlingsvägar. Som politiker har vi också ett ansvar att ange allmännamoralkrav. På senare fid har det bland vissa personer utvecklats en uppfattningatt det är helt i sin ordning att hålla sig med en tjänstemoral och enprivatmoral. Det är naturligtvis en helt orimlig föreställning. Personer som iskilda sammanhang fått förtroendet att vara lagens väktare måste varaomdömesgilla och oförvitliga både i tjänsten och i privatlivet. Jag gläder mig åt att vi fått en kvinnlig justitieministeroch önskar : Lycka till i det nya ämbetet! Om vissa förhållanden kring flykt Jag har haft tillfälleatt under den långa debatten, både i mitt inledningsanförande och i replikerna,rätt utförligt uppehålla mig vid de synpunkter som interpellanterna nu haråterkommit fill. Jag vill därför inskränka mig fill att instämma i det som UllaTilländer tog upp mot slutet av sitt anförande, nämligen det som gälldeungdomarnas reaktioner. Det handlar här framför allt om de ungdomar som ärskyldiga att göra värnpliktstjänst. De gör en stor uppoffring när det gällerfrihet och även i ekonomiskt avseende. Det är ett bra exempel på hur viktigtdet är att vi med gemensamma krafter ser till att förtroendet för vårarättsvårdande myndigheter, det förtroende som kan svikta , återställs såsnabbt som möjligt. Jag kan å regeringens vägnar säga att vi kommer att göraallt som är möjligt för att så skall ske. Men det är, som flera talare harsagt, också nödvändigt att många hjälps åt för att vi på ett bra sätt skallklara den uppgiften. Därför har jag mot slutet av debatten mer symboliskt velatgöra ett instämmande i de synpunkter som avslutade sitt inläggmed. 27JÖRN (vpk); Jag tycker inte att detta är rikfigttillfredsställande. Om nu inte , eftersom detta inte direkt hörtill hans eget ämbetsområde, vill göra någon deklaration om denkriminalpolitiska anda som bör prägla frågan om återanpassning, permissioneroch liknande ting, tycker jag att vi åtminstone - om inte i denna debatt, sådock inom - bör få höra ett sådant ställningstagande från dennya justitieministern, om hon är beredd att arbeta i , Klings och Schlytersanda, eller om det är någon ny stämning på gång, med eftergifter åt enreaktionär opinion som här påpassligt utnyttjar tillfället. 4 protokoll 1987/88:9-10 Om vissa förhållanden kring flykt 28ULLA TILLÄNDER (c): Jag tackar statsministern för det senasteinlägget. Det var värdefullt. Man kan inte förvänta sig att nya kullar ay ungavärnpliktiga och alla de som yrkesmässigt engagerar sig för försvarets olikavapengrenar, det må vara flyget, marinen eller armén, oberörda i sininställning till försvaret skall åse det sorgliga och nedslående skådespel somvi har fått bevittna. En man, som samvetslöst och fullt medvetet har sålt sittland och dess försvar samt alla de människor som är engagerade i det, en sådanman med avskyvärda handlingar bakom sig behandlas med silkesvantar och medflathet, med missriktad hänsynsfullhet och kanske framför allt med enupprörande brist på insikt om vad slarvet med permissioner och bevakning kankosta ekonomiskt och mänskligt. I namn av något slags fullkomligt missriktad humanitetbeträffande denne person har man tillfogat vårt land stor skada, en skada somäven innebär att man kanske blottställer många unga människor i enkrigssituation, som vi trots allt måste räkna med. Vi är många som harrelationer till manskapet inom försvaret såsom föräldrar, såsom makar ellersåsom barn. Därför har många krävt att man skall gå till botten med det skeddaoch skapa möjlighet att börja en ny ansats. Anf.29 (): Jag frågade statsministern helt vänligt beträffandepasset. Då säger statsministern i sitt svar att det hela bygger på ettmissförstånd. Men sedan läser han lagen. Jag frågade inte vad lagen säger.Lagar och regler o. d. har totalt förbigåtts i denna fruktansvärt sorgligaaffär. Jag frågade i en uppföljning vad eller hade föridentitet, när man senast såg hans papper. Jag kan även fråga: Varför hemlighölls detta namnbyte? del av svenska folket, kanske en överväldigande del, skulle faktiskt viljaveta detta. Det är ju inte så lätt att vara hemlig i i vanliga fall medvåra personnummer och allt. Men för gick det utomordentligt bra. Jag frågade också: Hur kan det komma sig att landetsförsvarsledning förbigicks? Det är en angelägen fråga, eftersom det ärsannolikt att hela denna olycka hade förhindrats och aldrig hänt, om det hadeskett ett samråd med och givits information till överbefälhavaren ochförsvarsstaben. De hade naturligtvis talat om att det vore vansinnigt att gebeledsagade permissioner, eftersom mannen ju sitter inne på livstid, därför atthan har orsakat sitt land och rikets säkerhet väldigt stor skada. Man måste också fråga sig: Hur allvarligt tarstatsministern på detta? Av de uteblivna svaren att döma tycks det inträffadevara lappri för honom. Detta är förvånansvärt, när han i har möjlighetatt inför svenska folket redovisa denna affär och besvara de frågor som ställsäven av enskilda riksdagsmän. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Meddelande om svar på interpellation 1987/88:46 har framställt eninterpellation om internationell integration av kapitalintressen, m.m.Interpellationen kommer att besvaras , bl. a. beroendepå utlandsresa under första hälften av november. Om statens ägarroll i 8§ Svar på interpellation 1987/88:4 om statens ägarroll i har ställt följande frågor till mig: Har den socialdemokratiska regeringen någon långsiktigstrategi för statens innehav av aktier i affärsdrivande företag - särskilt destörre koncernerna och ? Har regeringen godkänt det pris med vilket de i marknadennu erbjudna aktierna i utbjuds? På vilket sätt utövar industridepartementet statensägarroll i ? Har staten formulerat ett ändamål med affärsverksamheten iProcordia AB och har det i så fall intagits i bolagsordningen? Har beslut om den här diskuterade nyemissionen fattats påbolagsstämma i och har därvid uttalats för vilka speciella ändamåldet nu anskaffade riskkapitalet skall disponeras? Riktlinjer för statens politik som ägare till statligabolag har redovisats i proposition 1986/87:74 om näringspolitiken inför1990-talet. Där konstateras att bl. a. det statliga engagemanget i företagvidgar den ägarmässiga basen för expansionen av svenskt näringsliv. I vissa fall har en breddning av ägandet i de statligabolagen ansetts lämpligt. I proposition 1986/87:71 om vissa aktiefrågor i , m.m. och i proposition 1986/87:126 om vissa aktiefrågor iProcordia AB, m. m. har regeringens överväganden presenterats. I falletProcordia AB är syftet att stärka företagets kapitalbas inför en fortsattexpansion. Detta är mycket angeläget och är naturligtvis till fördel förägaren. Att regeringen skulle sakna intresse för utveckling är ettbefängt påstående. I beslut om nyemission skall anges det belopp som skallbetalas för tecknad aktie. Beslut om nyemission fattas av bolagsstämman.Statens representant vid bolagsstämmor i utses, enligt bemyndigandeav regeringen, av chefen för industridepartementet. Det är bolagets verkställande direktör och styrelse somsvarar för förvaltningen av bolagets angelägenheter. Aktieägarnas rätt attbesluta i bolagets angelägenheter kan utövas endast vid bolagsstämman och dåenligt de regler som gäller för denna. Staten agerar som ägare i enlighet meddessa regler på samma sätt som andra företagsägare. Naturligtvis harrepresentanter för ägaren/staten dessutom löpande kontakter med företaget.Även detta är ju det gängse sättet att arbeta i näringslivet. Att kalla detta normala arbetssätt för politisk inblandning är helt Otn statens ägarroll i missvisande.Som företrädare för statens ägarintresse har jag själv ochindustridepartementet mycket goda relationer till de statliga företagensstyrelser och ledningar. Finns det konkreta frågor att diskutera rörandeföretagens utveckling så gör vi det. Det är inte fråga om bristande förtroende.Det är en självklar önskan från båda parter att utbyta synpunkter och idéer.Beslutstrukturen och ansvarsfördelningen påverkas inte. - f. d.Statsföretag AB - bildadesursprungligen för att på ett effektivt sätt förvalta statens aktier i vissabolag, som arbetade på rent affärsmässiga grunder. Enligt sin bolagsordning har sålunda iuppgift att dels äga och förvalta fast och lös egendom, i första hand aktier idotterbolag, dels verka för ändamålsenlig samordning och utveckling av denverksamhet som bedrivs av dotterbolagen och dels idka annan därmed förenligverksarrihet. Ändamålet med verksamheten kvarstår oförändrat. Motiven förnyemissionen i finns angivna dels i den nämnda propositionen omProcordia AB, dels i det prospekt som bolagets styrelse har lämnat. Anf.32 ALL (m); Jag tackar industriministern för detta svar.Det känns kanske lite avslaget att börja en debatt om statlig företagsamhetefter de frågor som har behandlats förut. Varken industriministern eller jagtorde bli mer världsberömda för att vi gör det. Likafullt rör denna interpellation en av de frågor somväldigt mycket engagerar de två olika politiska skolorna här i . Denkanske viktigaste delen av min interpellation avser ju faktiskt hur statenfyller sin ägarroll, vad statens långsiktiga avsikter är med ägarrollen ochvilken strategi för utveckling som regeringen möjligen har. När det gäller denna centralare del av interpellationenfår jag ett svar, vars innehåll möjligen, om man vill använda en något nosigvokabulär, kan betecknas såsom nonsens eller i varje fall såsom ofullständigt. Industriministern säger nu att avsikten med det statligaengagemanget i företag är att vidga den ägarmässiga basen för expansionen avsvenskt näringsliv. Det är då naturligt att man frågar sig om industriministernverkligen menar att den basen behöver expandera. Vi har i det svenskanäringslivet en oerhört rik tillgång till likvider, och vi harett näringsliv som arbetar på högvarv, eftersom konjunkturen erbjuder denmöjligheten. Då måste man fråga sig vad som egentligen menas med dessa ord.