prot · GB0944 · 1987-12-31 00:00:00 — När det gäller ersättningsfrågor har ju äldreberedningengjort skillnad mellan den mera långsiktiga, till tiden ospecificerade,vårdinsatsen - som man menar att landsting och kommuner måste avtala med deanhöriga om -och den mera tidsbegränsade insatsen, framför allt i livetsslutskede, där ersättning skulle kunna utgå via socialförsäkringen. Det skulleockså vara intressant att få höra om och upp för den linjen. Jag menar att det ligger någonting mycket klokt ochriktigt i att det, när anhörigvården så att säga blir ett alternafiv till detsom landsting och kommuner egentligen skall svara för, också är naturligt mellan huvudmännen och de anhöriga avtalar om den ersättning som skall utgå. Det är dessutom viktigt, vilket också äldreberedningenframhåller, att ersättningsnormerna i anhörigvården blir enhetliga över landetoch att dessa blir materiellt goda. Det får inte vara så stora skillnader somdet hitfills har varit fråga om. Det behöver arbetas fram en enhetligare normför ersättning mellan kommunförbund och landstingsförbund. Om ersättningför vård av äldre anhörig 10KARIN (): uppfattning är naturligtvis den attdet är samhället som skall ansvara för organisationen av äldreomsorgen. I dagär den faktiska situafionen den att väldigt mycket av samhällets ansvar hartagits över av enskilda. Betydligt fler vårdinsatser utförs av närstående, ävenom det är samhället som har det tunga ansvaret, vilket det helt riktigt ocksåskall ha. Men det förhållande som faktiskt råder i verkligheten har inteuppmärksammats. Det är därför som vi lyfter fram anhörigas och närståendessituation. När samhället inte lyckas klara av det vi förväntar oss avsamhället, måste andra insatser till. På det här området måste det naturligtvisske en förändring, så att alla också känner att detta är samhälletshuvudansvar. överlastas väldigt mycket, mot anhörigas vilja, även pånärstående. När detgäller ersättning till anhörigvårdare har det visat sig att det skiljer Om ersättningför vård av äldre anhörig väldigtmycket mellan kommuner och landsting. Många som har haft anhörigbidragfrån landstingen har fått sin ekonomiska ersättning minskad, när man drarned på resurser som står till förfogande för anhörigas insatser. Det finnsockså många kommuner som ger en vårdbiträdeslön för anhörigas arbete. Men dettastrandar på att de anhöriga inte har möjlighet att fåtjänstledighet från sina arbeten. De som kan ta del av dessa ersättningar ärsådana som kan välja att inte ha något annat arbete. Detta är inte bra. Detbehövs en lång rad av olika åtgärder för att klara de närståendes insatser ochför att ge dem en ekonomisk rättvisa. Det räcker inte med att bara ha ettförslag, utan man måste ta hänsyn till de väldigt många olika förhållanden somgäller för närstående. Väldigt många lever precis i den situation sombeskrivs i det brev som läste upp. Som politiker måste vi taett ansvar för att man löser detta problem på ett godtagbart sätt. Men närsamhällets resurser inte räcker till, tar naturligtvis den närstående sittansvar för att den anhörige skall kunna fä en bra vård. Det är i densituationen vi befinner oss. Äldreomsorgen är en katastrof i mångakommuner. De insatser som samhället har råd att ge räcker inte till. Det saknasalltså en kontinuitet i vården. 11 (): Det är kanske inte vi inom oppositionen utani första hand statsrådet som skall svara på frågor i den här debatten. Jag villändå säga att vi i anser att ersättning till anhörigvårdare börutgå från socialförsäkringen men att vi därvid har prioriterat vård i livetsslutskede. vill betona att det både av medmänskliga ochav samhällsekonomiska skäl är angeläget att stödja de anhöriga när det gällermöjligheter att vårda sina gamla och sjuka eller handikappade i hemmet. Eftersom så gott som allaremissinstanser hade tillstyrkt anhörigvårdskommitténs förslag om lagstadgadrätt till ledighet, borde det ha varit möjligt för regeringen att redan underföregående ha lagt fram ett lagförslag för . Det var därförsom just folkpartisterna, och även centerpartisterna, iarbetsmarknadsutskottet reserverade sig och ansåg att i stället bordeha gett regeringen i uppdrag att lägga fram ett lagförslag. Vi haralltför , precis som . tidigare sade, kunnatkonstatera att förslag som väntats inte har kommit. Får jag först tacka för de besked som jag harfått. Jag tycker att det är fullt rimligt att vi utnyttjar debatter av det härslaget för att ömsesidigt klargöra var vi står någonstans. Detta har vi glädjeav i det fortsatta arbetet. Jag vill göra ytterligare ett påpekande. Jag trorverkligen att stödformerna utöver det ekonomiska stödet - avlösning,möjligheter till ledighet, rådgivning, utbildning och det som i övrigt harnämnts- är mycket viktiga. Jag tror dessutom att föreningslivet också på dettaområde skulle kunna göra förnämliga insatser genom att ge både den anhörige ochden som är handikappad eller sjuk litet mera av stöd och av innehåll i livet.Vi ser flera goda exempel på hur både pensionärs- och handikapporganisationerger ett Jag tror attdet på den punkten finns åtskilligt ytterligare som kan åstadkommas ifortsättningen. Anf.13 (): Det är glädjande att statsrådet känner varmt för den äldres och ävenden närståendes mycket isolerade situation. Det behövs ett starkt stöd frånsamhällets sida. Och det behövs även ett starkt stöd från alla oss medmänniskori den utsatta situation som man befinner sig i när man har ett huvudansvar fören sjuk anhörig, som kanske även lider av personlighetsförändringar.Ensamheten har ju visat sig vara den svåraste biten i det vård- ochomsorgsarbete som bedrivs. Den nya situationen med ökat inslag av boendehemma kanske inte alla gånger har varit vad man förväntade sig; tillvaron har istället bytts i en ny ensamhet i en annan miljö. Här behöver alla goda kraftertas till vara för att bryta ensamheten och ge livet innehåll även undermänniskans sista år. Det är mycket viktigt att alla tar det ansvaret. Härgäller det också att fördela resurser på ett sådant sätt att de kommer ned tillde nivåer där de verkligen kan göra nytta. Talmannen anmälde att anhållit attfill protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar påinterpellation 1987/88:122 om fortbildningsbidraget för barnomsorgspersonal har frågat mig vilka åtgärder regeringen tänker vidta föratt fortbildningsbidraget skall utnyttjas så som hade för avsikt närpropositionen om nytt statsbidrag för barnomsorgen antogs. Jaghar vid flera fillfällen framhållit den betydelse som en väl fungerandefortbildning för barnomsorgspersonalen har för att utveckla innehållet ibarnomsorgen och som stimulansfaktor för personalen i dess arbete. Socialstyrelsenhar presenterat en studie av personalfortbildningen i 50kommuner. Av studien framgår att det finns stora brister då det gäller bådeomfattning och innehåll i den fortbildning som erbjuds, Istatsbidragssystemet för barnomsorgen är beräknat hur stor del av det nyastatsbidraget som skall användas för kommunens kostnader för fortbildning avbarnomsorgspersonalen. Detnya statsbidragssystemet träder i kraft först ,anvisningar om fillämpningen av de nya bestämmelserna har idagarna sänts ut till kommunerna. Jag tror därför att det är för tidigt att dranågra säkra slutsatser om hur kommunernas satsningar på fortbildning avbarnomsorgspersonalen kommer att påverkas av det nya statsbidraget. Regeringenhar på olika sätt informerat om behovet av en förbättrad fortbildning. Som ettexempel på detta kan jag nämna att företrädare för ochett tiotal kommuner var Om fortbildningsbidraget för barnomsorgspersonal inbjudnatill ett möte för att tillsamrnans med , socialstyrelsenoch universitets- och högskoleämbetet diskutera den framtida inriktningen avoch innehållet i fortbildningen av barnomsorgspersonal. Ett vikfigt resultat avmötet blev att företrädare för och myndigheterna intygade på resp. håll har för avsikt att öka sina ansträngningar för att förbättrafortbildningen inom barnomsorgsområdet. kommer att följaupp de här överläggningarna , då vi också kommer att kunna drasäkrare slutsatser av hur fortbildningen i kommunerna har utvecklats. Det kan vara på sin plats att påpeka att fortbildningen avpersonalen är en uppgift som åligger arbetsgivaren. Att vi nu räknar in medel istatsbidraget som bidrag till kommunernas fortbildningskostnader innebär ingenändring av det förhållandet. 15INGA (vpk): Jag skall be att få tacka för svaret. beslöt med anledning av propositionen om ettnytt statsbidragssystem för barnomsorgen att fortbildningsbidraget skulle utgåmed . per avdelning för daghemspersonal, . för varje enhetöppen förskola och deltidsgrupp, . för familjedaghem och 10 000 kr.per femtontal barn i fritidshem. Dessa pengar var tänkta som öronmärkta förfortbildningen. I skulle, om beslut hadeföljts, fortbildningsbidraget ha uppgått till . blevfortbildningsbidraget i denna kommun i själva verket inte större än . Ånyo blir tydligen barnomsorgens personal"blåst" på sin betydelsefulla fortbildning. Just , när barnomsorgenär utsatt för en svår personalflykt - av personalen slutar -,när de pedagogiska programmen börjar gälla, när kommunerna antar kommunalariktlinjer, när det finns ett stort nyrekryteringsbehov inom hela barnomsorgen,skulle förtbildningen verkligen behövas som en stimulans och kunskapsgivare.Aldrig tidigare har behovet av fortbildning varit angelägnare. I de diskussioner mellan regeringen och vpk som föregickutskottsbehandlingen talade vi också om att just öronmärka dessafortbildningspengar. Och min uppfattning var till att pengarna varöronmärkta för fortbildning. har jag hört från flera håll att det inte ärså. Pengarna används inte så som avsetts - är bara ett exempel. Motdenna bakgrund har jag frågat vad regeringen tänker göra föratt säkerställa att pengarna används sä som vi hade tänkt i de diskussioner vihade. säger att man har sänt ut nyabestämmelser till kommunerna. Det är rikfigt, men det är bara det att här harman handlat klantigt, eftersom kommunerna nu har antagit sina budgetar förkommande år och fortbildningen inte kommer i gång. Möjligtvis,.och då får manvara riktigt förhoppningsfull, kan fortbildningsbidraget börja användas nästaår, men inte det budgetår som står för dörren. De budgetarna är som sagt redanantagna, och de visar på dåliga resurser för fortbildningen. Jag tyckeratt det är positivt att man, som det står i svaret, har haft överläggningar med tiokommuner och diskuterat den framfida inriktningen och innehållet ifortbildningen. Det ser jag som ett fall framåt för fortbildningen. Jag tyckerockså att det är bra att kommer att följa upp dessaöverläggningar för att sedan kunna dra närmare slutsatser omhur fortbildningen i kommunerna har utvecklats. Detta ser jag som positivt, ochdet vill jag notera - annars brukar jag vara ganska grinig i debatterna medstatsrådet. BengtLindqvist säger i sista stycket i interpellationssvaret att det åliggerarbetsgivarna, kommunerna, att ordna fortbildningen. Men det går inte, BengtLindqvist! Många kommuner har ett kärvt ekonomiskt läge, och jag tror inte kan lita på att kommunerna ordnar denna fortbildning. Man måste öronmärka,specialdestinera, dessa pengar för att det skall bli någon fortbildning. Annarsgår pengarna tyvärr in i andra verksamheter. Jaghar egentligen bara en fråga att ställa till , och det ärhuruvida de här pengarna, som vi diskuterade före utskottsbehandlingen i fråganom det nya statsbidraget, skall uppfattas som öronmärkta eller inte. Det är och betydelsefull fråga för de många människor som berörs ute ikommunerna, inte minst i , och för all personal som faktiskt harväntat alldeles för länge på att få fortbildning. Jag är alltså besviken närjag hör tongångar om att de inte är öronmärkta. Det skulle vara mycket intressantatt få höra statsrådets uppfattning: är de öronmärkta, eller är de ickeöronmärkta? Detta är naturligtvis också en fråga om-vad vi anser med"öronmärkning". Inom statsbidraget fill barnomsorgen har vi underlång tid haft andra schabloner. Jag tänker på stödet till barn med behov avsärskilt stöd. Detta var också i det gamla statsbidraget en schablon, ochmeningen med den var naturligtvis att kommunerna skulle göra insatser för dessabarn. Storleksordningen på de insatserna skulle i varje fall motsvara det somstaten för sin del anvisade. Närdet gäller den här schablonen är naturligtvis regeringens och avsiktmed stödet att fortbildningen skall komma till stånd. Vi har också ipropositionen sagt att statens insats - de summor som räknar upp -skall motsvaras av en lika stor. insats från kommunens sida. Detta fallertillbaka på barnstugeutredningens beräkningar av ett fortbildningsbehov på 30timmar per anställd och år, som mycket få kommuner har levt upp till men som vinu menar att det är dags att programmera för. Det finns i statsbidragetanvisade medel för detta. Öronmärkningengäller i den meningen, att området och behovet har nämnts och kvantifierats.Däremot krävs ingen direkt redovisning krona för krona av hur pengarna används.Självfallet är det dock så att om vi från regeringens sida har föreslagit ochriksdagen har antagit ett system som innehåller én schablon av detta slag, såkomitier vi också att följa upp att fortbildningen utvecklas i enlighet med vadriksdagen har avsett. Jagvill också peka på att det i det här sammanhanget är viktigt att det kommertill stånd ett utbud av fortbildningsverksamhet som motsvarar vad som i dagbehövs inom barnomsorgen. pekade på det nya Om fortbildningsbidraget för barnomsorgspersonal pedagogiskaprogrammet, och inom dess ramar finns mycket som vi behöver utveckla,tydliggöra och förbättra med hjälp av fortbildning. Därför är det viktigt attutbildningsinstanserna inom det här området, och även andra som kan bidra tillatt arbeta fram fortbildningsmaterial, verkligen gör detta så att kommunernafår ett värdefullt och ändamålsenligt material att välja bland när de nu skallutveckla sin fortbildningsverksamhet. Sedan tycker jag det är rimligt att ge kommunerna enstartsträcka för deras ökade ambitioner på fortbildningsområdet. Det nyastatsbidraget träder i kraft . måste detnaturligtvis ske väsentliga förbättringar av fortbildningen, men möjligenkommer inte alla kommuner att fullt ut nå upp till den omfattning somstatsbidraget medger under det första budgetåret. En uppryckning måste docknaturligtvis ske. 17 INGA (vpk): Det är uppenbart att litar påatt kommunerna skall använda statsbidraget såsom det är tänkt, men jag trorinte att det räcker med den formuleringen. Jag tror att pengarna måstespecialdestine-ras, öronmärkas. sade att det finns en viss öronmärkningmen att det inte behövs någon redovisning. Jag är orolig för att om det intefinns någon redovisning så att man vet att pengarna går till just fortbildning,låter kommunpolitikerna pengarna gå till andra verksamheter. Jag tror alltsåatt om kommunpolitikerna får en chans så struntar de i barnomsorgens personal.Att detta är en lågprioriterad verksamhet kommer vi inte ifrån. Då man harstora ekonomiska behov på andra områden kan man låta pengarna gå dit i stället.Avsikten är, sade , att stödet skall gå till fortbildning, men jagtror man måste hänga upp det hela på en redovisning för att vara säker på attpengarna verkligen går dit vi har avsett att de skall gå. Det har sagts mig att det här är en fråga om ord. 14i socialutskottets betänkande 1986/87:35, i det lilla stycke som handlar omfortbildning, står ordet "bör", och det borde ha stått"skall" för att det skulle ha varit klartext. I de papper som går uttill kommunerna - om det är från eller skalljag låta vara osagt - står det "avser", alltså ytterligare enförtunning. Man måste tydligen vara mycket noga med sina ord. Står detinte "skall" så är det inget måste för kommunerna att ordna det här.Jag är ledsen att behöva konstatera att faran för att vår överläggning omfortbildningen inom barnomsorgen skall sluta snöpligt är överhängande. Jag hadefaktiskt trott att fortbildningen äntligen skulle prioriteras och få sinavälbehövliga pengar. säger att man bör ha en viss startsträcka,men nog hade det varit välbetänkt om man hade skickat ut anvisningarna tillkommunerna så att de redan i kommande års budget hade kunnat vidta åtgärder föratt förbättra fortbildningen. blev det som det blev i - 75 000kr. i stället för . Och det är inget enstaka exempel. Den uppfattningjag har fått när jag har pratat med de på området verksamma som känner tillKommunförbundets uppfattning i den här frågan är att dessa pengar inte äröronmärkta. Jag ärglad för det klarläggande som har gjort, men jag skulle ha önskat att manockså hade krävt en redovisning, så att pengarna verkligen används till det somvi hade tänkt att de skulle användas till. 18 (): Vad vi hör här är ju efterspelet till ett kompromissande som pågick i för etthalvår sedan, då vpk gjorde upp med socialdemokraterna om en ytterst egendomligkonstruktion av stödet till fortbildningen. noterar nu attkompromissen inte utföll så väl som hon hade tänkt sig. Jag tror att det är enerfarenhet vpk kommer att göra gång på gång här i kammaren när man gjort avkallpå egna ståndpunkter och gjort upp med regeringen. Detförslag som gick igenom här i med vpk:s och socialdemokraternas stödinnebar att man hängde upp fortbildningsbidraget på antalet daghemsplafser ikommunen. En kommun som , med många daghemsplatser, får alltså mycketpengar, och en kommun som , med få daghemsplatser, får mycket litetpengar. Inom ramen för de pengar som varje kommun får har man sedan en ytterststel fördelningsnyckel, som innebär att dagmammorna i , som det finnsfå av, får enorma summor pengar till fortbildning, medan dagmammorna i Bromöllafår väldigt litet pengar till fortbildning. jobbar på daghem iStockholm får väldigt litet pengar till fortbildning, men de som jobbar pådaghem i får mer. Helasystemet bygger på en konstighet som vpk drivit fram och regeringen accepteratmen nu uppenbarligen frånfaller, eller i varje fall inte längre uppfattar somfullt så bindande som gjorde när överenskommelsen ingicks. Detär självfallet oerhört viktigt att fortbildningen fungerar för barnomsorgspersonalenliksom för annan personal, men den konstruk-fion som vpk ochsocialdemokraterna har givit detta stöd medverkar sannerligen inte till attfortbildningen får en vettig fördelning mellan olika kommuner. Jagtycker att det meningsutbyte vi har hört bara ger en bekräftelse på attkonstruktionen var misslyckad från början och att de förpliktelser som vpk hadehoppats att regeringen skulle ålägga sig är något som regeringen inte ansergällande. och jag är överens om betydelsen av fortbildning förpersonalen inom barnomsorgen. Vi kan båda två notera att statsbidragetinnehåller ett antal kronor per 15 barn som man beräknat skall behövas för attfortbildning skall komma till stånd. Jagkan försäkra att regeringen, om det inte sker en tillfredsställande utvecklingav fortbildningsinsatserna från kommunernas sida, kommer att överväga ombidraget till fortbildningen skall finnas kvar. Det tror jag säkert attrepresentanter för både och enskilda kommuner alldeles på egenhand kan räkna ut. DanielTarschys tar upp en konstruktionsfråga. Det gäller alltså hur fortbildningspengarnafördelas mellan kommunerna. Jag kan för min del 2 protokoll 1987/88:44 Om fortbildningsbidraget för barnomsorgspersonal erkännaatt det ligger en del i synpunkter. Vi skall studera effektenav statsbidraget och se om det just när det gällerfördelningen av fortbildningspengarna finns anledning att åstadkomma enförändring. Vi återkommer således till.den frågan . 20 INGA (vpk): Jag tycker att den fördelning mellan de olikabarnomsorgsformerna som vi åstadkom när det gäller fortbildningsstödet ärriktig, och den skall följas. Det viktiga, och det är ju det som vi nudiskuterar, är att pengarna verkligen kommer fram och att de fördelas mellan deolika formerna såsom vi har beslutat. Jäg är glad att statsrådet så starkt poängterar attfortbildningen är viktig. vet vi att det kommer att fattas 25 000anställda inom barnomsorgen - alltså . 25 000 nyamänniskor bör således anställas inom barnomsorgen. Så stort är alltsånyrekryteringsbehovet. av personalen slutar, som jag har sagt,och kommer aldrig tillbaka till barnomsorgen. Vidare vet vi att nyariktlinjer och pedagogiska program börjar gälla. har fortbildningen alltså varit så viktigsom . Det är ju just riu, , som fortbildningen borde ha blivit vadvi diskuterade inför och under behandlingen av propositionen i . Det är bra att det i svaret från att har gjort en studie, av vilken det framgår attfortbildningen har stora brister när det gäller både omfattningen och innehållet. Jag hyser i varje fall vissa förhoppningar om att mankommer att se tillatt det blir en bättre lösning i detta avseende. Jag litar påatt regeringen följer verksamheten. Rent innehållsmässigt oroar jag mig dockfortfarande för om det blir några pengar i detta sammanhang såsom var tänkt. Påden punkten är jag alltså, tyvärr, inte lugnad efter den här debatten. 21 (): Alla vi som deltar i den här debatten är överens om värdetoch betydelsen av fortbildning. Det som vi inte var överens om var hurstödet skulle konstrueras. Det beslut som fattade byggde på enkompromiss mellan socialdemokraterna och vpk. säger, och jag välkomnar hans uttalande,att han är klar över att konstruktionen kanske inte är så listig i allaavseenden. Från saklig synpunkt är det väldigt bra. Men kanske blir detta enlärdom för vpk som ser hur det går när man köpslår med regeringen. Vpk ficksin vilja igenom beträffande denna märkliga konstruktion genom att ge avkall påandra krav. Men kommer regeringen av allt att döma att så att säga krypa uruppgörelsen. Det är ur saklig synpunkt mycket värdefullt. Detta kan alltså varaen nyttig lärdom för vpk. Överläggningen var härmed avslutad. S § Svar påinterpellation 1987/88:100 om de svenska ambassadernas roll vid prövningen avflyktingärenden har frågat mig om jag vill medverka till att de svenskaambassaderna genom sitt agerande inte försämrar möjligheten för flyktingar attfå sina ärenden sakligt prövade av statens invandrarverk. Frågari är ställd motbakgrund av ett enskilt ärende där en ambassad, enligt vad uppger,inte vidarebefordrat en skrivelse till invandrarverket. Våraambassader och andra utlandsmyndigheter utför ett omfattande arbete med attutreda ett stort antal utlänningsärenden . Utlandsmyndigheterna gerockså utlänningar råd och hjälp då de söker tillstånd att få komma tillSverige. Den som vänder sig till en svensk ambassad bör således kunna räkna medatt få den hjälp han eller hon behöver. Ufiandsmyndigheternahar liksom alla andra svenska myndigheter att följa förvaltningslagen(1986:223). Enligt denna skall varje myndighet vara inriktad på att hjälpa denenskilde till rätta. Den som råkar vända sig till fel myndighet skall få hjälpatt komma rätt. Rör det sig om en felsänd skrivelse, bör hjälpen i regel lämnasgenom att myndigheten sänder handlingen vidare fill rätt myndighet. Om enmyndighet inte följer förvaltningslagen är det i första hand jusfitiekanslern,, eller justifieombudsmannen, , som har att ingripa. föranleder mig därför inte att vidta någon åtgärd. Anf.23 (): Jag ber attfå tacka statsrådet för svaret. UtanförRom vistas familjen från somflyktingar. Familjen har pendlat mellan hopp och djupasteförtvivlan, för att inte säga desperafion. Liksom många andra trodde man attfrihetens samhälle utanför järnridån skulle välkomna familjen. ParetFilipov har två döttrar, född och född . Med ärockså farmodern, som är . lider av Downs syndrom och ärdessutom hjärtsjuk. Farmodern är också sjuk och klen. ISverige har familjen vänner som vill ställa upp och ta om hand dennavinddrivna och illa tilltygade flyktingfamilj. Det ärallfid svårt att tränga in i ett enskilt flykfingärende så grundligt som manskulle önska. Jag kan emellerfid inte komma ifrån uppfattningen att familjenFilipov på något sätt har fastnat i byråkrafins och formalismens kvarnar. Sverigeär ett land som tar emot flyktingfamiljer som är fysiskt handikappade - fattasbara annat!