prot · GB09103 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:103 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen. 1 §Justerades protokollet för den 11 innevarande månad. 2 §Svar på interpellation 1987/88:217 om viss promemoria rörande tolkningen avföreskrift i 1 Justitieminister : Herr talman!Karin Ahrland har, med anledning av ett lagstiftningsärende som avgjordes avregeringen , frågat mig 1. varför detskulle meddelas alla domstolar att det enligt regeringens mening inte behövdesnågon lagändring, 2. varför enpromemoria fogades till regeringsbeslutet och om detta kunde uppfattas pä annatsätt än att regeringen eller i vart fall jag instämde i de uttalanden somgjordes i promemorian i en viss tolkningsfråga. Lagstiftning.särendet gälldereglerna för när ett brottmål får avgöras av tingsrätt trots att den tilltaladeinte är personligen närvarande. Bestämmelser om detta finns i 46 kap. 15 §andra stycket , som fick sin nuvarande lydelse är 1982. hävdade i en skrivelse i början av år 1987att det uppkommit problem i fråga om tillämpningen av denna bestämmelse. Medanledning av skrivelsen upprättades inom en promemoria omdenna fråga. Efter en genomgång av förarbetena konstaterades i promemorian attbestämmelsen - enligt vad som framkommit vid underhandskontakter med ett antaldomstojar - generellt sett tillämpades på det sätt som avsetts vid desstillkomst och att någon lagändring därför inte torde behövas. Promemorian gick ut på remiss till riksåklagaren, samtligasex hovrätter, sex tingsrätter, däribland de tre största, justitieombudsmannen,, och Föreningen delade åsikten att någon lagändring inte behövdes. beslutade regeringen atttingsrättens skrivelse inte skulle föranleda någon annan åtgärd frånregeringens sida än att ett exemplar av promemorian skulle överlämnas tillLuleå tingsrätt för kännedom. Kopior av regeringens beslut och promemorianexpedierades för kännedom till riksåklagaren och till samtligahovrätter och tingsrätter. Om viss promemoria rörande tolkningen av föreskrift irättegångsbalken På initiativ av departementet infördes i domstolsverketsinformationsskrift. informerar, en kort notis om vad som hadeförekommit i regeringsärendet. Notisen avslutades med en upplysning om attpromemorian sänts ut till de allmänna domstolarna och att det var angeläget attden spreds till all dömande personal vid domstolarna. Vad beträffar första fråga anser jag attett regeringsbeslut ibland kan ha stort intresse för de rättstillämpandemyndigheterna, även om beslutet inte innebär något förslag till lagändring. Som själv konstaterar har 1982 ärs ändringav 46 kap. 15 § andra stycket medfört en deltillämpningssvårigheter. Om regeringen funnit att det förelegat behov av enändrad lagstiftning, skulle detta ha kommit till allmän kännedom genom enproposition till . När nu regeringen efter egen utredning ochremissbehandling i stället fann att lagstiftningen inte behövde ändras, ansågsdet angeläget att detta ställningstagande och, framför allt, det material somlåg till grund för det kom till de tillämpande myndigheternas kännedom och intebegravdes i departementets arkiv. Jag vill i det sammanhanget peka på att det fråndomstolshåll ofta framförts önskemål om en utökad information av detta slagfrån . I det här fallet rörde beslutet dessutom en praktisktviktig och ofta förekommande handläggningsfråga som i stor utsträckriinghanteras av tingsnotarier. När det gäller andra fråga vill jagframhålla att det som låg till grund för regeringens beslut att inte föreslånågon ändring av lagstiftningen var just promemorian och remissbehandlingen avdenna. För att skälen för regeringens beslut skulle framgå för de domstolar somfick del av beslutet var det naturligt och nödvändigt att promemorian bifogadesregeringens beslut. Som framgår av beslutet kom regeringen - liksomremissinstanserna -fram till samma uppfattning som uttrycktes i promemorian,nämligen att någon lagändring inte behövdes. Detta har självfallet skett pågrundval av den i promemorian redovisade - och av remissinstanserna godtagna-uppfattningen om hur domstolarna allmänt sett tillämpar bestämmelsen. Däremot har regeringen inte gjort några nya uttalanden omhur lagstiftningen skall tillämpas som avviker frän dem som gjordes vidlagändringen . Att redovisa förarbeten och praxis som en bakgrund fillvarför man inte tar initiativ till ändrad lagstiftning är ingalunda någonlagförklaring. Anf.2 (): Jag tackar justitieministern för det långa och utförligasvaret. har redogjort sä ingående för den aktuella frågan ochför bakgrunden att jag inte behöver ta upp tid med att upprepa den saken. Däremothar jag anledning att göra några kommentarer, och jag skulle gärna vilja ha etteller annat förtydligande och svar på följdfrågor. Lag stiftas numera enligt regeringsformen av riksdagenensam. Däremot har regeringen - liksom varje riksdagsledamot - förslagsrätt.Jag kan inte låta bli att i sammanhanget helt parentetiskt påpeka att det ocksåfinns möjlighet för att i vissa hänseenden bemyndiga regeringen attbesluta om olika föreskrifter. Detta gör regeringen ganska friskt, t. o. m. iså stor utsträckning att man i inte alltid tycks kunna skiljapå För beskyllde finansministern här i kammarenmig för att ha varit med och beslutat om vissa tullföreskrifter. Han tycktesinte veta att varken jag eller någon annan riksdagsledamot gjort detta.Finansministern hade på det område vi då debatterade fått fullmaktatt utfärda en förordning. När det gäller t. ex. straff- ochrättegångsordning är det inte ens möjligt för att utfärda någonfullmakt för regeringen. hör till det s. k. obligatoriskalagområdet. Där är suverän. Det finns många skäl för detta. Som etthar man i litteraturen nämnt att folkrepresentationen inte bör avhända sigmakten över den centrala lagstiftningen, eftersom den om så skedde skulleminska i betydelse, varmed skulle följa en risk att politiken råkar i vanrykte.Detta kan också vara bra för talmannen att höra. Det är alltså somhar beslutat om den lagändring min fråga gäller och som, ifall lagen intefungerar bra, måste fatta ett nytt beslut. Att jag i detta sammanhang har använt termen"lagförklaring" beror naturligtvis inte på att man kan säga att detrör sig om en lagförklaring i ordets tidigare mening. Det gamla institutetbegravdes - om vi skall använda det ordet i denna debatt - med vår gamlaregeringsform. Egentligen var det begravt . Men det verkadei det aktuella fallet som om det var fråga om något nytt, som skulle kunnakallas lagförklaring. då institutet lagförklaring fanns, skulleregeringen skicka ärendet till högsta domstolen - inte själv uttala sig. Det verkade av promemorian som om man i regeringskanslietöver huvud taget inte läser utskottsbetänkandena från . Jag harskaffat mig promemorian på andra vägar och tagit del av den i efterhand. I den aktuella promemorian finns inte ett ord nämnt omutskottsbetänkandet. Men i betänkandet står det faktiskt, skrivet av ettenhälligt utskott; "Utskottet anser att det är angeläget atttillämpningen av den nya lagstiftningen följs noga, och enligt utskottetsmening bör erfarenheterna redovisas för , t. ex. i en kommandebudgetproposition. Av intresse är bl. a. hur stora effekterna har blivit närdet gäller antalet inställda huvudförhandlingar, vilka påföljder som döms utmed tillämpning av den nya lagstiftningen och i vilken utsträckningutevarodomarna överklagas och ändras i högre instans." Det finns alltså ett levande och befogatintresse här i huset för den lagtekniska fråga som det här ärendet handlar om,där departementet i stället har informerat domstolarna. Jag har för säkerhetsskull letat ganska noga i senare års budgetpropositioner, eftersom jaginte har suttit i justitieutskottet så mycket längre än harsuttit i departementet. Men jag har inte kunnat finna en stavelse som kanuppfattas som den begärda redovisningen. Därför måste jag frågajustitieministern: jag fel? Har jag missat någonting? Har regeringenredovisat saken för utan att justitieutskottets ordförande har kunnatmärka det? Om regeringen inle - vilket faktiskt torde vara fallet - harredovisat det hela och därmed fullgjort det uppdrag som gav ,när kan vi då få del av erfarenheterna här i ? Jag kanmycket väl hålla med när hon säger att Om viss proincinoria rörande tolkningen av föreskrift irättegångsbalken 6 protokoU 1987/88:101 -103 Prot.1987/88:103 regeringens utredning inte behövde begravas i departementetsarkiv. Det gör ingenting om den skickas tillriksdagen, som faktiskt begärde Om viss promemoria rörande tolkningen av föreskrift i Jag undrar också: Har justitieministern övervägt följderna, ifallriksdagen efter en utvärdering skulle finna att en ändring av lagtexten behövs?Jag vill gärna understryka att jag personligen inte har tagit ställning. Jag vill först säga att jag är glad över attKarin Ahrland konstaterar att det inte handlade om någon lagförklaring. Beträffande informationen: Jag tycker det är viktigt attvi informerar både och de personer som ute på fältet skall hantera deav fattade besluten. för nu in en ny fråga, och jag har interiktigt hunnit förbereda mig för att svara därvidlag. Jag vet alltså inte,måste jag erkänna, om det har lämnats en redovisning i någonbudgetproposition eller på annat sätt till . Jag antar att KarinAhrland har rätt i att det inte har funnits någon sådan information. Det var inte möjligt för oss att i årets budgetpropositionredovisa regeringens ställningstagande. Remissbehandlingen blev inte färdigförrän ; Som vet är det mycket skriverier i frågaom budgetpropositionen, och att så sent som i månadsskiftet november-decemberföra in nya redovisningar brukar vara praktiskt svårt. Vi tog alltså iregeringen inte ställning till den här frågan förrän . Det varförst då som vi hade fått in remissinstansernas bedömning av den promemoria somhade utarbetats inom . del i budgetpropositionen brukaralltid inledas med en ganska lång och, tycker jag, intressant redovisning avvad som har förevarit. Det finns naturligtvis ingenting som hindrar att vi tarupp de här frågorna i den redovisning som skall ges i nästa årsbudgetproposition, men det har alltså inte varit möjligt att göra enredovisning . 4 (): Jag kan naturligtvis inte beskylla förvad tidigare justitieministrar inte har gjort, och det tänker jag inte hellergöra. Men litet bekymrad är jag över att blirförvånad över min nya fråga. Om man är intresserad av dettalagstiftningsärende, går man ju tillbaka till det riksdagstryck som ligger tillgrund för lagändringens utfärdande. Det jag citerade ur justitieutskottetsbetänkande är mycket klart skrivet. Jag trodde att en slipadgammal politiker som var beredd på att jag skulle ställa denhär frågan. Jag har naturligtvis inte något emot attjustitiedepartementet emellanåt informerar domstolarna. Det kan i många fallvara bra. Men jag tycker faktiskt det är viktigt att justitiedepartementetockså håller på formalia och ger den information som harbeslutat om och begärt. Jag förstår att promemorian inte kunde redovisas . Dethar emellertid funnits många då man hade kunnat ta upp dettaärende. Jag har alltså läst igenom allt tryck utan att kunna hitta något. Jag tycker att det är viktigt att vi hållerpå formalia. Därför har vi också mycket noga gått igenom frågorna i anslutningtill interpellation. Men om man skall hålla sig till formalia,så var det alltså inte möjligt för mig att redovisa detta ärende i åretsbudgetproposition. Jag hade faktiskt inte underlaget färdigt, och därför fannsdet ingenting att redovisa. Om rättsskyddet för barn i äktenskap mellansvenskar ochinvandrare 6 (): Jag ser fram emot en redovisning . Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar på interpellation 1987/88:225 om rättsskyddet för barn i äktenskapmellan svenskar och invandrare har det förekommit vissauppmärksammade fall där barn skilts från den förälder som har vårdnaden genomatt den andre föräldern fört barnet utomlands. har det visat sigogörligt att återförena barnet och vårdnadshavaren. Mot den bakgrunden har frågat mig om jag harför avsikt att se över bestämmelserna om egenmäktighet med barn för att stärkarättsskyddet för barn i äktenskap mellan svenskar och invandrare. har vidare frågat om jag tänker låta se överbestämmelserna när det gäller rättshjälp så att också kvinnor som är målsägandei mål av det här slaget kan få stöd och hjälp av advokat. För ett ärsedan ställde samma frågor till min företrädare. Vid det tillfället underströk vikten avinternationellt samarbete. Jag kan nu nämna att regeringen under maj månadkommer att remittera ett förslag till lagrådet som innebär att anslutersig till två konventioner som syftar till att motverka olovliga bortföranden avbarn i internationella förhållanden. Om förslagen genomförs, kommer möjligheterna att förhindraolovliga bortföranden att öka. måste man dock räkna med att en delstater kommer att stå utanför det internationella samarbetet. Det gäller bl. a.en del av de stater där vi har de största problemen. Vi arbetar dock på att fåtill stånd lösningar också i dessa fall. För att hindra bortrövanden av det här slaget är detsjälvfallet viktigt att det också finns tillräckligt effektivastraffbestämmelser. Det brott som här kommer i fråga är i första hand egenmäktighetmed barn (7 kap. 4 § ). Straffet är böter eller fängelse . I grova fall finns möjlighet att döma till fängelse i högst tvåår. Jag delar uppfattningen att man måste markera attsamhället ser mycket allvarligt på brott av det här slaget. Inomjustitiedepartementet pågår en allmän översyn av straffskalorna för olikabrott. I det sammanhanget kommer också straffskalan för brottet egenmäktighetmed barn att övervägas. Otn rättsskyddet för barn i äktenskap mellan svenskaroch invandrare Det har diskuterats om den som har dömts för att ha förtbort barnet kan åtalas och dömas på nytt, om han efter domen fortsätter atthålla barnet skilt från vårdnadshavaren. För att undanröja den osäkerhet som råder nämner BrittaBjelle möjligheten att införa en ny straffbestämmelse som särskilt skallomfatta det fall då den som fört bort barnet inte medverkar till att barnet förstillbaka. I ett mål som refererar till har bådetingsrätten och hovrätten emellertid funnit att det redan enligt gällande laggår att straffa den som inte medverkar till att barnet förs tillbaka, även omhan har dömts för bortförandet. Jag anser därför att det inte finns behovav några nya regler. Jag kan emellertid försäkra att jag ser mycket allvarligtpå problemen och att jag följer frågan noga. Skulle den nuvarandelagstiftningen visa sig otillräcklig är jag givetvis beredd att ta upp sakenpå nytt. Det förslag om målsägandebiträde som regeringen nyligenöverlämnade till innebär att mälsäganden i vissa typer av mål skallha rätt till ett eget biträde. Förslaget gäller främst vissa sexualbrott.Målsägandebiträde får dessutom föroidnas vid en del andra brott, om mälsägandenkan antas ha ett särskilt starkt behov av biträde. Förslaget omfattar intebrottet egenmäktighet med barn. I propositionen anförde jag att reformen i ett förstaskede fick begränsas till vissa måltyper och att en avgörande faktor borde varaatt brottet var sådant att man generellt sett kunde förvänta att mälsägandenunderkastades ingående och pressande förhör. Denna situation torde inte annatän undantagsvis föreligga i de nu aktuella målen. Men jag betonade samtidigtatt det efter en utvärdering kunde finnas skäl att överväga om rätten tillmålsägandebiträde borde utvidgas. Jag har fortfarande samma inställning. Jag vill emellertidunderstryka att det finns andra möjligheter fill stöd och hjälp i de aktuellamålen. a. kan allmän rättshjälp beviljas i vissa fall. Dessutom haråklagaren en viktig roll som stöd åt mälsäganden. och våraambassader i de berörda länderna brukar också lägga ner stor möda på att hjälpatill att ordna upp sådana här fall. Problemet är ju egentligen inte den svenskalagstiftningen utan det förhållandet att vissa länder inte respekterar svenskavårdnadsavgöranden. 8BRITTA BJELLE (fp): Jag ber att få tacka justitieministern för svaret. När det gäller barnkidnappningarna kan man dela uppförfarandet i två delar: dels ett internationellt perspektiv, dels ettnationellt. Beträffande den internationella aspekten är det bra attregeringen nu verkar för att skall ansluta sig till internationellakonventioner på detta område. Men som statsrådet själv påpekar kommerförmodligen de stater som vi har de största problemen med inte att ansluta sigtill dessa konventioner. Statsrådet hänvisar i sitt svar till att regeringenarbetar på att få till stånd lösningar, och det tycker jag är bra. undrarjag: På vilket sätt försöker regeringen få till stånd lösningar, och vilkainitiativ har tagits? Det vore mycket värdefullt om justitieministern kunderedovisa detta. Justitieministern påstår i sitt svar att våra ambassader ide berörda länderna brukar lägga ner stor möda på att hjälpa till att ordna uppsådana här fall. Har justitieministern något exempel på det? De kvinnor iSverige som har råkat ut för att få sina barn olovligen bortförda har bildat enförening, som heter Mödrar till bortrövade barn. Jag har träffat några av dessakvinnor, och den bild de har givit mig är inte alls att ambassaderna ställerupp fullt ut. De här kvinnorna menar t. o. m. att det är meningslöst att vändasig till UD. Dessutom har jag blivit kontaktad av en Norrköpingsadvokatsom processat i . Det handlade om en svensk kvinna och en turkisk mansom hade fått en dotter. När relationen upphörde tillerkändes kvinnanvårdnaden. Den turkiske mannen tog då barnet och förde det olovandes tillTurkiet. I processen i förhalas rättegången . Advokaten troratt förhalningen åstadkoms genom mutor. Han begär hjälp på konsulatet iIstanbul, utan att få något stöd. Han vänder sig då till utrikesministern, ochdärifrån får han inte ens svar. Ett annat exempel gäller en svensk kvinna som har allmänrättshjälp för att processa i angående sina barn som olovligen harförts dit. Trots att hon har rättshjälp har hon tvingats att utöver deordinarie rättegångskostnaderna erlägga . i arvode till en tunisiskadvokat. Ambassaden skulle även i detta fall kunna hjälpa till och kontrolleravad som egentligen sker. Advokat som hjälper mänga av kvinnorna idessa situationer har vänt sig till utrikesministern och justitieministern föratt via ambassaden få skicka ett brev till president, där han begärföreträde hos presidenten för en kvinna som har sina barn i . Han blevvägrad denna medverkan. president tog ändå emot dem, men det var intemed ambassadens hjälp. Jag skulle kunna ta fler exempel om tiden medgav det, mendet gör den inte. Jag undrar om justitieministern alltjämt menar att berördaambassader och UD lägger ner stor möda på att hjälpa fill att ordna upp sådanahär fall. Sedan vill jag ta upp den nationella delen. När det gällerstraffskalari för egenmäktighet med barn säger justitieministern att dennafinns med i ett allmänt översynsarbete i departementet. Det tycker jag ärlovvärt. Jag hoppas att justitieministern verkligen ser vilketgrymt förfarande det är när ett barn tas från sin hemvanda miljö. Barnet tasfrån modern och placeras kanske hos en avlägsen släkfing eller hos en åldrigfarmor i en miljö där barnet inte förstår språket. Ett sådant barn blir i mängafall föräldralöst, eftersom fadern återvänder till . Minst ett hundratalbarn har på detta sätt skilts från sina mödrar. Dessa barns situation kommer att uppmärksammas av . Rädda barnens har aktualiserat frågangenom en motion, där de bl. a. redogör för ett ärende där en kvinna sökte hjälphos Rädda barnen i . Bakgrunden var att hennes barn hade kidnappats avden frånskilde iranske maken och placerats hos dennes bror i menar att dessa barn blir föräldralösa och i detta avseendesämre ställda än flyktingbarnen i , som i regel åtminstone har enförälder hos sig. Samhället måste här markera att vi ser mycket allvarligt påsådana brott. Det gör vi normalt genom att höja straffsatserna. Om rättsskyddet för barn i äktenskap mellan svenskar ochinvandrare Om rättsskyddet för barn i äktenskap mellansvenskar ochinvandrare Jag vill sedan säga några ord om förslaget ommålsägandebiträde. Justitieministern menar att det nya förslaget inte omfattarbrottet egenmäktighet med barn, eftersom målsägande i sådana mål inte utsättsför ingående och pressande förhör. Jag undrar då vad justitieministern menarmed pressande. En kvinna förlorar sitt barn och vet i vissa fall inte ens hurbarnet har det. I andra fall kanske hon vet att barnet lämnats hos avlägsnasläktingar i ett avlägset land och att barnet inte förstår språket och intekänner en enda person i sin omgivning. I en rättegång fär hon sitta mittemotden man som har gjort henne och barnet sä illa. Hon vet inte riktigt hur honskall säga eller vad hon skall berätta för att mannen inte ytterligare skallhämnas på barnet för vad som händer i rättegången. Skulle det inte vara enpressande situation? För mig förefaller den helt skrämmande. Jag tycker att detborde vara självklart att just dessa kvinnor skulle kunna få stöd av-ettmålsägandebiträde. Jag tror inte att det finns någon här iSverige som har en annan uppfattning i sak än . Dessa barnriskerar att fara mycket illa. Det är bekymmersamt och svårt för de svenskamödrar som det handlar om. Det handlar emellertid mycket ofta om barn som har dubblamedborgarskap. Det handlar om föräldrar som kommer från helt olika länder. Densvenska lagstiftningen har självfallet svårigheter att nå in i andra länder.Precis som vi inte vill att andra länders vårdnadsavgöranden skall kunna taöver de svenska måste vi respektera andra länders parlament och regeringar. Jagtror att det effektivaste och för barnen bästa sättet att avgöra vårdnadstvisterär att försöka finna en lösning där lagstiftningen i det land dit barnet harbortförts ändå får vara grunden. Annars riskerar vi att hamna i helt omöjligasituationer. Om vi ifrågasätter andra länders rätt att besluta om sina egnaangelägenheter, har vi' mycket små förutsättningar att klara ut förhållanden påett bra sätt. Därför måste naturligtvis , som ju har ansvarför kontakterna med andra länder, i det här fallet gå fram på de vägar som ärmöjliga men som kanske inte alltid kan redovisas i tidningsartiklar utåt. och ambassaderna lägger ner ett stortarbete på sådana här fall, också på det fall som jag förstår delvis ligger bakomBritta Bjelles fråga, nämligen det tunisiska. har ju tillutrikesminister framställt en interpellation som kommer attbesvaras i . Den skrivelse som jag fick av advokaten har överlämnats till - det är självfallet genomutrikesdepartementet kontakterna skall tas. Om man genom eller ambassadensförsorg får kontakt med en inhemsk advokat, som har skett i en del av dessafall, tror jag att den enskilda modern gör klokt i att utnyttja denna advokatsarbetsinsatser. I själva verket tror jag att det ofta kan vara en bättre vägän att utnyttja svensk juridiskt utbildad personal. Har man tillgång tillpersonal på platsen som kan den inhemska lagstiftningen och har ett förtroendehos myndigheterna i det land där barnen finns, är det en bra utgångspunkt fören framgångsrikupplösning av vårdnadstvister. Svensk lagstiftning kan inte tillämpas i andra länder. Vi kanförsöka internationellt komma fram till konventioner där vårt sätt att se päfrågan, att barnets bästa alltid skall sättas i främsta ledet, respekteras. Detgör vi genom olika internationella överenskommelser där vi arbetar bådemultinationellt och bilateralt för att komma vidare. De båda konventioner somjag talade om förut hoppas jag kommer att spela en stor roll, även om inte allaländer kommer att biträda dem. Sedan till frågan om målsägarbiträde. Med här har jag svårt att förstå att hon inte själv har motionerat i frågan.Ärendet ligger för behandling i just . Reformen ommålsägandebiträde är ny. Den utredning som låg bakom förslaget hade begränsaträtten till målsägandebiträde till sexuella brott. Vi har gått en bit längre,men har inte velat ta med brott i allmänhet. Anledningen till att utredningentog just de sexuella brotten var att kvinnorna ofta upplever att de sätts på deanklagades bänk och tvingas svara på de mest intima frågor.