prot · GB0980 · 1987-12-31 00:00:00 — Skulle inte herrarna kunna göra upp det här på något vis?Antingen är det ett hot mot tillväxten och ett brott mot all hederlighet ipolitiken att börja avveckla kärnkraften , eller också ärdetlappri, det som säger. Som grundval för en kommande regeringverkar det vara en något vacklande bastiljon som ni försöker bygga upp i denhär debatten. Sedan får ni tolka min tystnad som ni vill, både ochLars . säger att billigare mjöl ger billigare bröd,och det må vara sant, men det är ju inte den föreställning som människor harfått när för sedan stod här och sade att vi skulle sänkamomsen på maten. Då trodde människor att det var brödpriserna som skullepåverkas direkt. vet inte jag, fru talman, hur stor andel mjölkostnadenutgör av priset på en limpa, men antag att det är , för att hugga till mednågot. Det betyder i så fall att momsen på en limpa skulle sjunka med 1,9procentenheter och moms skulle kvarstå på brödet. Är det detta intryck nihar skapat hos människor under er kampanj för sänkt matmoms, nämligen att detvar fråga om sänkning av en moms på ? Jag vill bara konstatera att inte hade ettenda exempel att ge på vilka delar av program som en borgerligregering skulle genomföra. Inte en enda punkt i programmet kunde han ta upp isin replik. Jag tycker att det är en ganska klen utdelning vid borgeriig samverkan,om ett parti får gå in i regeringen utan att få med någonting alls av sittprogram i regeringens politik. Men, antingen det är äldre eller yngre herrarsom skall tampas med, så blir det väl på det sättet. Så vill jag säga till i attprisstegringarna på mat faktiskt dämpades . Det var ett resultat av attvi började vinna segrar i kampen mot inflationen. Det är en väldigt dålig metodatt dölja de kostnadsökningar vi faktiskt har genom att införa subventioner. Vihar försökt göra detta med köttet, med smöret och med mjölken, men det är en dåligmetod att försöka lura i svenska folket att vi inte har någon inflation elleratt den är lägre än vad den faktiskt är till följd av att vi pumpar inbudgetmedel, dessutom budgetmedel som i fall måste lånas upp. Något besked från fårkommunalmännen i landet icke om hur de skall klara att banta sina budgetar medsammanlagt 6-7 miljarder , men jag tror att han kommer att möta den fråganäven inom sitt eget parti. Även de moderata kommunalpolitikerna måste rimligenvilja veta vad de skall säga till sina väljare. För när man kommer ner frånLars upphöjda nivå till frågor om daghemsutbyggnad, färdtjänst ochallt det andra, går det inte att se fullt så hånfullt avvisande ut som LarsTobisson gör i den här talarstolen. Den socialdemokratiska regeringen har måstfatta ganska många svåra beslut under de gångna sex åren. Vi har kunnat klaraproblemen och komma fram till fungerande lösningar i en rad avseenden, även omvi verkligen inte hävdar att vi har löst alla problem eller att vi inte skulleha gjort några misstag. Att vi har klarat problemen beror inte på att, som endel ibland hävdar, vi är trädda på ett enda snöre, att det bara finns en endamening. Tvärtom - vi har haft livliga och förutsättningslösa men meningsfulladebatter inom vårt parti. Vi har orkat driva en öppen debatt, ta ett enigtbeslut och sedan stå för det. Det är så vi arbetar, i fråga efter fråga. Vi ärmedvetna om att den kommande mandatperioden inte kommer att bjuda på färreutmaningar än den vi snart har bakom oss. Det värsta som kunde hända är nog att vi får enregering som inte förmår ena sig, som inte är samstämmig, som inför utmaningaroch svårigheter fastnar i trätor och inbördes strider, vilka leder till attinga beslut fattas eller att de beslut som fattas är så kraftlösa ochmeningslösa att de inte hjälper. Vi har nämligen framför oss, denna vår och åren framöver,viktiga framtidsfrågor som gäller sysselsättningen, skatterna, miljön, energinoch den sociala tryggheten och välfärden. Det är kring den politiken som vi harbyggt upp ekonomins styrka och den sociala välfärden. Det är också denpolitiken vi har presenterat för riksdag denna vår. På alla områdendär vi har gett besked kommer vi också att genomföra vår politik. Förste vice talmannen anmälde att , HansPetersson i , och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 29 BOLUNDGREN (m): Om finansministern för ovanlighetens skull hartid att stanna , skall jag ge både honom och kommunalmännen beskedom den politik moderata samlingspartiet för på både inkomst- och utgiftssidan. Finansministern försökte i sitt anförande göra gällandeatt socialdemokraterna skulle vara en garant för välfärd, medan den politik vimoderater för skulle kunna urholka välfärden. Bägge påståendena är felaktiga. Låt oss se hur det ser ut i , medsocialdemokratisk regering . Trots att vi lägger nerstora resurser på sjukvården 6 protokoll 1987/88:79-82 dörmänniskor bokstavligen i vårdkön. Vårdsystemet är så utformat att vanligamänniskor saknar verklig möjlighet att välja läkare, vårdhem eller sjukhus. Denvalfriheten har i socialdemokratins bara höginkomsttagare och de somhar förmögenhet. Finansministern ville inte, lyssna på beskedet, men detgår att läsa i protokollet i efterhand. Vi moderater vill, till skillnad från socialdemokraterna,minska byråkratin, tillåta alternativ i vården, öka människornas valfrihet ochpå ett bättre sätt utnyttja de resurser vi alla även i fortsättningen gemensamtmåste satsa på sjukvården. Är socialdemokratin beredd att göra detta? Svaret ärnaturligtvis nej. Av främst ideologiska skäl angriper socialdemokraterna t. o.m. oss moderater när vi lägger fram förslag som gör att vi skulle klara denvårdkris som vi kanske bara har sett början av. Den socialdemokratiskadefinitionen av välfärd innebär också i fortsättningen skattefinansierade,politikerstyrda monopol. För oss moderater är välfärd trygghet, oberoende ochdärmed valfrihet för de enskilda människorna. Den demagogiska debattstil finansministern använder sig avgjorde att han redovisade det förslag vi moderater lagt fram om att dra instatsbidrag från kommuner och landsting på netto - det ärdet belopp som gäller - men medvetet glömde att tala om att dennaindragning motiveras av de förslag till sänkt skatt för vanliga människor somvi lägger fram. Och han talade absolut inte om vad sänkta marginalskatter harför inverkan på löneutfallet. Annars är ju finansministern väl medveten om-dethar han gett uttryck för i både tal och skrift - att sänkta marginalskatter ärett viktigt sätt att komma till rätta med de bruttolönekostnadsökningar vi har.Det är på det sättet, enligt den nationalbudget som regeringen har presenterat,att för kommuner och landsting är löneutvecklingen av avgörande betydelse förekonomin. Skulle löneutfallet bli i stället för det av regeringenprognostiserade , så skulle kommunernas och landstingens utgifter öka meddrygt . För att visa hur demagogiskt finansministerns inläggvar skulle jag då kunna hävda att den lönepolitik som blir följden avsocialdemokraternas brist pä skattepolitik leder till att kommuner ochlandsting förlorar kanske ; det motsvarar 240 000daghemsplatser. Det är naturligtvis så, fru talman, att man måste se allapartiers politik som , en helhet.. Det är någonting som finansministernmedvetet bortsåg från. har hela ökningen av produktionen iSverige dragits in genom höjda skatter. Det har gällt mervärdeskatter,inkomstskatter, bensin- och oljeskatter, löneskatter och mycket annat.Resultatet är en ytterligare kraftig höjning av redan tidigarerekordhöga skattetryck. Socialiseringen av människornas inkomster fortsätter.Valfriheten inskränks - främst för låg- och medelinkorristtagare, som ärde somdrabbas av den typ av trubbiga skattehöjningar som socialdemokraternaförespråkar, föreslår och genomför. Jag skall emellertid främst ta upp de negativasamhällsekonomiska verkningarna av världens högsta skattetryck. Varje skatt snedvrider samhällsekonomin genom att kilardrivs in mellan exempelvis värdet av en'arbetsprestation och den faktiskaersättning efter skatt densom litför prestationen erhåller. Vissa skatteformer är mer negativa än andra;men det räcker ändå inte att ändra skattesystemets uppbyggnad för att motverkadet nuvarande skattesystemets negativa effekter. En skattereform som gertillräckliga positiva effekter för samhällsekonomin måste innebära attskattetrycket sänks. I detta konstaterande instämmer uppenbariigen åtminstoneen socialdemokratisk riksdagsledamot, nämligen den som kommer efter mig påtalarlistan , . Han skrev för någon tid sedan i endebattartikel i : "De flesta är ense om att det höga skattetrycket ärett av de stora problemen i den svenska ekonomin. Många talar sig varma för enskattereform. Intressanta förslag har också presenterats. Vid närmare påseendehar dock svagheter och skevheter varit påfallande. En framgångsrik skattereform blir naturligtvis mycketlättare ätt genomföra och också ekonomiskt mer meningsfull om den kankombineras med totalt sett sänkta skatter." är uppenbarligen - i varje fall i dettaavseende - en ropandes röst i öknen. Han är ensam i sitt parti. Visserligensade finansministern i ett interpellationssvar till mig i fjolatt målsättningen för fegeringen var att dra ner skattetrycket, men vad harhänt ? Socialdemokraterna har föreslagit och kommer möjligen attgenomföra -beroende på kommunisternas inställning - en höjd bensinskatt. De harföreslagit och kommer att genomföra höjd kilometerskatt och i viss utsträckninghöjd fordonsskatt. påmorgonen har regeringen presenterat förslag omutvidgad omsättningsskatt på värdepapper. är det inte bara aktier utan ävenannat som skall drabbas - bl. a. premieobligationer. Regeringen föreslår ocksåen höjriing av ATP-avgiften - allt skattehöjningar som till största delen slårfrämst mot låg- och medelinkomsttagare. Sanningen är den att av ideologiska skäl ärsocialdemokratin bunden vid kollektiva lösningai-, vid ineffektiva monopol, somleder till höga skatter; Det är synd att lämnar i och niedhöstens val. Möjligen skulle han ha kunnat fä ytterligare någon i densocialdemokratiska riksdagsgruppen att inse sanningen. går han tillbaka nationalekonomisk karriär. Möjligen kan han där mer fritt debattera. Detskulle vara intressant att höra också i dagens debatt tala ombehovet av sänkt skattetryck. Det höga skattetrycketskapar stora problem. Det är enbidragande orsak till att vi halkar efter. Såsom harbeskrivit är det en uppenbar fisk att - med de goda förutsättningar vihade, som stod utanför - kommer att vara det land som harlägst levnadsstandard i . Det tyder på dålig hushållning med de resurservi har. En bidragande orsak i det sammanhanget år just skattesystemet ochskattetrycket. Eftersom vi halkar efter minskar naturligtvis också möjligheternaatt trygga välfärden i den egentliga bemärkelse som jag har redovisat,nämligen trygghet, oberoende och valfrihet för de enskilda människorna. Skattetrycket, främst den höga beskattningen av inkomstökningar - marginalskatten - lederbl. a. till alltför lågt arbetskraftsutbud, alltför höga kostnadsökningar, somökar inflationen och minskar den svenska konkurrenskraften, och alltför lågthushållssparande. Allt detta är faktorer som leder fill att tillväxteri iekonomin blir lägre än den annars skulle kunna vara. Regeringenhar tillsatt tre utredningar som behandlar den framfida beskattningen. Detfinns emellertid all anledning att anta att deras arbete inte kommer att ledatill någon ändring av skattesystemet förrän tidigast . visarinte regeringen någon ambition - och det fanns inga indikationer ifinansministerns inlägg i dag- att lägga fram förslag till sänktamarginalskatter eller 1990, trots de problem vi har med lönebildningen,vilket finansministern mycket klart markerade. Högamarginalskatter och automatiska skatteskärpningar till följd av inflationenkommer att göra att kostnadsökningarna ligger kvar på en alltför hög nivå, ochvi kan naturligtvis inte lita på en smygdevalvering av den svenskakronan till följd av dollarnedgången. Den har i viss utsträckning räddat ossunder . Hade vi haft en bättre lönebildningsprocess i pågrund av lägre marginalskatter hade nedgången gett oss konkurrensfördelar. Nuhar den bara hjälpt oss att hålla näsan över vattenytan. kan vi,som sagt, inte lita på sådana hjälpmedel. Det är mot denna bakgrund nödvändigtatt genomföra en omfattande skattereform med början . Utgångspunktenmåste vara att skattetrycket sänks. De viktigaste ingredienserna är följande: Marginalskatternasänks, så att den helt övervägande delen inkomsttagare får behålla tvåtredjedelar av en inkomstökning efter skatt mot ungefär hälften . Ingenskall behöva gå miste om mer än hälften av en inkomstökning oavsett inkomst.Vidare måste skatteskalan inflationsskyddas, så att inte inflationen - såsomför 1988, 1989 och 1990 - smyghöjer skatten. Skattesystemet måste ändras, såatt skatt tas ut efter försörjningsbörda. Vi måste dessutom se till att påolika vis förbättra småföretagarnas arbetssituation. Grunden för tillväxten,för sysselsättningen i , är verksamheten i de mindre och medelstoraföretagen. Då måste också skattebelastningen för de företagen minska. En sådanpolitik kommer att öka arbetskraftsutbudet, öka sparandet och minskakostnadsökningarna. kommer lönebildningen att påverkasdramatiskt. Låt mig ge ett exempel. Föratt en industriarbetare med genomsnittsinkomst, vilket är ca 115 000kr., skall få en real inkomstökning efter skatt på krävs - medregeringens politik - en bruttolöneökning på . Med den politik viredovisar krävs - ungefär 1,5, för att vara exakt. Det är alldelesuppenbart att denna skillnad innebär att lönebildningsprocessen påverkas. Detkommer, som jag har sagt, att gynna inte minst landsting och kommuner.En förändring av lönekostnadsutvecklingen i posifiv riktning för kommuner ochlandsfing skulle enligt regeringens beräkning fullt ut kompenserakommuner och landsting för de indragningar av statsbidrag netto som vi föreslårjust för att finansiera de för hela mycket viktiga marginalskattesänkningarna. Sammanfattningsvis leder den moderata skattepolitiken, såsom vi harredovisat den i motioner till årets riksdag, till ökat arbetskrafts- utbud, ökat sparande,lägre kostnadsökningar och därmed högre konkur- Prot. 1987/88:80 renskraft.Regeringens brist på skattepolitik ger effekter i motsatt riktning. 2 mars1988 fortsätter därmed att halka efter och välfärden kan i sanninghotas. 30 BO (): Jag skall på den socialdemokratiska utskottsmajoritetens vägnarframför allt uppehålla mig vid kreditpolitik, statsskuldsfrågor ochväxelkurspolitik. Finanspolitikenhar kommit i ett visst teorefiskt vanrykte. Ett land har dockunder fört en mycket aktiv finanspolitik. Det land som har gjortdetta är inte heller vilket land som helst. Trots all nyliberal ochmonetaristisk retorik har man där fört en mycket aktiv finanspolitik med storaunderskott som följd. Huruvida det har varit bra för den amerikanska ekonomineller ej kan diskuteras. Att den aktiva amerikanska finanspolitiken har giviten mycket kraftig efterfrågeinjektion till resten av världsekonomin står dockhelt klart. Den har legat bakom den relativt kraftfulla expansion avvärldsekonomin som har präglat de senaste fyra fem åren. Andraländer har däremot fört en inaktiv eller åtstramande finanspolitik. Dit hör destora överskottsländerna som och och dit hör ocksåNIC-länder - dvs. nyindustrialiserade länder - i som ,, och , som tillsammans har mycket stora överskott isina utrikesaffärer, inte minst mot . Länder som och Japantenderar därför att bli bromsklossar och alls inga lokomofiv i deninternafionella ekonomin. Vii vårt land har fört en någorlunda stram finanspolitik sedan slutet av 1982.Det visas ju också av den kraffiga förbättring av budgetunderskottet som ägtrum och som också har uppmärksammats och prisatsinternationellt, särskilt i . Men det skulle inte ha skadat omvår finanspolitik varit ytterligare något stramare. Mot denna bakgrund ärdet intressant att ta del av de borgerliga alternativen. De borgerligapartierna befinner sig i en önskesituation. De är i opposition ochbehöver inte ta något direkt ansvar för sina förslag. Men de orkar inte ensvisa en teoretisk kraftfullhet. Deras budgetalternativ är inte starkare änregeringens. På litet , ja redan på ett helårs sikt, skapar destörre budgetunderskott och leder fill en försvagning av finanspolitiken,främst på grund av att de borgerliga förslagen fill skattesänkningar då slår igenomfullt ut. Inte ens när de borgerliga i full frihet får framföra sina egnaalternativ kan de visa en teoretisk kompetens. Till bilden hör dessutom attderas skattesänknings- och besparingsalternativ ser helt olika ut. Söker manden minsta gemensamma nämnaren för den borgerliga politiken - vilket är rimligtatt göra om man vill se de tre borgerliga partierna som ett regeringsalternativ-finner man därför att deras gemensamma finanspolitiska alternativ blir mycketsvagare än det som finns i årets budget. Detparlamentariska läget tvingar därför fram en stor tonvikt på penningpolitiken.Det blir penningpolitiken fillsammans med valutapolifiken som kommer att fåklara av den åtstramning och den anpassriirig som kan komma att bli nödvändig. Den svenska räntan har internationelltsett legat högt. Särskilt är detta fallet om man jämför den svenska räntan meddollarräntan. Där har vi haft ett "respektavstånd" till dollarräntansom för det mesta legat . har det varittendenser till sjunkande räntor internationellt sett, och även i värt land hardet varit en sådan utveckling. Riksbankschefen har varnat för detta. Det ärlätt att inse varför hän gör det. Prognoserna pekar mot ett rätt betydande underskott ibytesbalansen. upprätthåller vi om att inte nettoupplånautomlands. Detta tvingar obönhörligen fram eri privat kapitalimport av tämligenstor omfattning. Det är svårt att se hur en sådan skall kunna genomföras utanett tämligen högt räriteläge i vårt larid. Riksbarikscheferis varningar ärdärför synnerligen befogade. De borgerliga partierna lever däremot i en egen drömvärld.Det står helt klart att deras gemensamma underlag vad beträffar finanspolitikeninte innebär rtågön åtstramning. De tycks inte inse vad det innebär förpenning-och kreditpolitiken. Här intar de även i detaljer en ganska apartinställning, vilket inte minst klargörs när de kommer tillstatsskuldspolitiken. Min argumentering tyder på att staten under kommande årverkligen har användning för alla de låneinstrument som ingår i dagens arsenal.Men de borgerliga är fientliga både mot spar- och mot premieobligationer. Derasavoghet mot är minst sagt egendomlig. Det är en sparform som är djuptetablerad i svenska folkets medvetande. Den lockar inte minst småspararna.Dessutom visar kalkyler att det är den upplåningsform som är billigast förstaten. Jag har färska siffror från som visaratt staten för premielån får betala i ränta. För allemanssparande fårstaten betala i ränta. För riksobligationer får staten betala-om allakostnader läggs ihop - i ränta. Man frågar sig då: Hur kommer det sig att härlyckats narra och att gå med på denna mycket egendomligalinje, där man vill förbjuda premieobligationer, detta sä populäralåneinstrument, som dessutom är den i särklass mest billiga upplåningsformenför staten? De borgerliga partiernas inställning till växelkurspolitikär också egendomlig. Valutapolitiken har varit helt central i den svenskaekonomin under senare är. De borgerliga partierna intar ett slags idylliserandeoch idealiserande resonemang, som är mycket långt från verkligheten, ochdessutom är de helt oeniga på en absolut central punkt på detta område. och talar i sin särskilda reservationom valutapolitiken om att en "smygdevalvering" av kronan skett sedanhösten 1985. Detta skulle ha berott på att den svenska valutakorgenskonstruktion är sådan att den ger dollarn dubbel vikt mot vad som skulle varafallet .vid en ren handelsvägd korg. De bortser dock härvid från det faktum attdollarn är mer betydelsefull för svensk utrikeshandel än vad den rena handelnmed anger, pä grund av att betydelsefulla varor i internationell handel,exempelvis olja, noteras i dollar. Dessutom är större delen av vårutlandsskuld Att säga att någon smygdevalvering har förekommit är därför heltmeningslöst. Viktigare är dock att slå fast att korgkonstruktionenvarit till stor fördel för vårt internationella läge . Denförutan skulle våra balansproblem ha varit betydligt svårare än vad de iverkligheten kommit att bli. och talar därför i nattmössanpå den här punkten. intar som väntat en från ochfolkpartiet avvikande ståndpunkt, som måste kallas för extrem'. De vill att viomedelbart skall gå med i EMS, det europeiska monetära samarbetet. Dettaförslag är minst sagt huvudlöst. En anknytning till EMS skulle göra detomöjligt för oss att föra en självständig politik på detta helt centrala område.Förslaget är också så magstarkt att de övriga borgeriiga partierna - som annarslätt hamnar på släpvagn - också tvingas ta avstånd från det. Hade vi varit med i EMS skulledet hainneburit mycket stora påfrestningar på den svenska ekonomin. Exporten skulleha gått mycket sämre, som importen skulle ha gynnats. Vi skulle hafått stora underskott i vår bytesbalans. eller senare skulle enåtstramningspolitik ha tvingats fram, och den skulle i sin tur ha lett tillstarkt stigande arbetslöshet. Egentligen behöver vi inte gå längre än till vårt södragrannland för att inse vilka vådor en anknytning till det europeiskamonetära samarbetet kan medföra. är med i EMS. Där har man haft eri40-procentig uppskrivning av den danska kronan gentemot den svenska sedan 1981.Det råder inte minsta, tvivel om att den danska kronan är starktövervärderad. Det har medfört att har ett slags bisarrt internationelltrekord: i följd har man haft underskott i bytesbalansen somman har en 10-procentig arbetslöshet. har en utlandsskuld som äruppe i 250 miljarder, eller ungefär fyra gånger så stor per huvud räknat somden svenska, som också är ganska ansenlig. närmar sig nu vägs ände. Det har också börjattalas om att den internationella valutafonden måste gripa in, om intekan se till att sanera sin bytesbalanssituation. Allt detta tyder på att antingen måste lämna EMSeller göra en kraftig växelkursjustering inom ramen för EMS, vilket inte ärnågon lätt operation! Det råder inget tvivel om att bindningen till EMS harvarit en starkt bidragande orsak till de svårigheter som har hamnat i. är starka anhängare av EG. De tycks tro att deflesta avvara problem skulle lösas' om vi bara finge fullt medlemskap. Så ärdet inte. Exemplet EMS visar att ett fullt medlemskap kan skapa mycket storaproblem för ett länd. Det är en finansdebatt och inte en skattedebatt som vi föri dag, men eftersom i sitt inlägg här direkt apostroferade migskall jag ge honom svar på ett pär punkter. Ja, jag tror att det svenska skattetrycket bör sänkas pålängre sikt. Jag är ingalunda ensam i mitt parti om att ha den uppfattningen,vi är åtskilliga som anser det. Men detta måste naturligtvis göras inom ramenför sans, måtta och förnuft. Skattetrycket var visserligen något lägre underden borgerliga tiden än det är , men vi får inte glömma bort hurutgiftskvoten, utgiftstrycket När skattekvotenvar var utgiftskovten, när det var som värst, 65 %.Budgetunderskottet uppgick alltså till av de totala inkomsterna - det varett jättelikt budgetunderskott. Det var det som vi socialdemokrater måste tatag i och dra ner. Det har vi också gjort, eftersom det var fullständigtnödvändigt att sanera den svenska ekonomin efter de borgerliga åren. Dettakan göras enbart på två vägar: genom att försöka minska utgiftskvoten ellergenom att höja skattekvoten. Vi har varit tvingade att arbeta på båda dessavägar, dvs. att föra en "gnetpolitik" utgiftsmässigt men också attgenomföra vissa skatteökningar. BoLundgren och jag sitter båda i den kommitté som skall arbeta med en reformeradinkomstbeskattning, så vi får många tillfällen attsamtala med varandra om dessa frågor. Jag tror också att en ganska radikalskattereform är nödvändig, men jag förmodar att den typ av reform som jag serframför mig sannolikt är annorlunda än den som har i tankarna.