prot · GB09127 · 1987-12-31 00:00:00 — Utskotfsmajoritetenvidhåller även att sysselsättningsstödef i stödområde C inte skaUåterinföras. Jag vill fråga utskottets talesman: ni socialdemokrater iutskottet att man främjar mobilisering av kreativa krafter ute i glesbygdernagenom att ena året införa sysselsättningsstödet och bara avveckladetta? Skallman få något förtroende för regionalpolitiska insatser ute i bygderna så måsteinsatserna vara långsiktiga, lättöverskådliga och administrativt enkla.Sysselsätfningsstödets avskaffande drabbar de kommuner som har en mycket svårbefolkningsutveckling, och avskaffandet vittnar om dålig politisk moral. Därförvidhåller att stödet skall återinföras. Somjag sagt i min inledning, motsätter sig stödformer som saknar fastaregler och som i stor utsträckning bygger på godtycke och förhandling, där intesällan staten drar det kortaste strået. Folkparfiet ser en risk för missbruk avstödformer som offerfsfödet. De kan därigenom lätt komma fel företag till godo.Det är också motbjudande när staten ställer ut löften om högre stöd, om baraantalet nyanställda ökar. I många fall är mer betjänt av företag somutvecklas i en lugn takt och som inte drar på sig fler anställda än de förtillfället behöver. Företag som utvecklas i lugn takt, konsoliderar sig ochplanerar för framtiden är den sortens företag som såväl stat som kommun harmest glädje av . vill därför avskaffa offerfsfödet fr. o. m.den 1 juli 1988. Näringslivets möjligheter tiU finansiering har förbättrats under desenaste åren. Budgetpropositionen anger också aft några subventioner i sambandmed långivning inte längre förekommer. anser därför attlokaliseringslånen skall ersättas med ett garanfisystem där staten ger företagmed ofillräckliga säkerheter godtagbar garanfi. Det är dessutom så attföretagen som regel kan ordna väl så fördelaktiga lån på den privata marknadensom genom statens försorg. Jag kan infe underlåta att än en gång ta upp den skillnad som rådermellan vad utskottets företrädare föreslår och den liberala syn somindustriministern förfäktar vid sina resor i landet. Han vUl numera gärna läggastgörre vikt vid länsstyrelsernas kompetens att hantera större anslag. Trotsdetta synsätt har varken regeringen eller utskottsmajorifeten insett behovet avaft projektmedlen får en friare användning. Länsstyrelserna ges inte den frihetsom de önskar att prioritera de regionalpolifiska medlen mellanprojektsatsningar, glesbygdsstöd och stöd till företag - återigen ett bevis på affden mobilisering av lokala och regionala krafter som industriministern talarsig så varm för i slutänden endast blir fagert tal utan reell innebörd. 1984års regionalpolitiska utredning föreslog att det inte skulle sättas någon gränsför hur stor del av de samlade länsanslagen som kunde användas förprojektsatsningar. Vi i folkparfiet delar den uppfattningen. På det sättet ökarnämligen friheten på den regionala nivån att göra egna bedömningar och attfinna egna Unjer för den regionala utveckUngen. Vidareanser vi i att användningsmöjligheterna när det gällerregionalpolitiskt stöd bör vidgas. Dagens stödformer är i alltför storutsträckning riktade mot s. k. hårda investeringar i tillverkningsindustrin.För att undvika att de regionalpolitiska stödformerna medverkar fill attkonservera näringsstrukturerna i stödområdena måste man se till attstödformerna kan användas även inom nya verksamhetsområden som är stadda isnabb utveckling. När är socialdemokraterna beredda att gå fill mötespå den punkten? Av dagens talarlista framgår att det endast är jag och representerar i denna debatt. Därför finns det skäl förmig att se på situationen i . Industriministerngjorde ett stort nummer av att befolkningen ökat i alla länunder . Men, , enbart i värt län - alltsåVästernorrlands län - har befolkningen under 1980-talef minskat med över 7 000personer. 1980 visade statistiken visserligen på plus 485 personer i vårt län.Men sedan har befolkningen minskat . Jag skulle vilja att detta. Hur ser aUtså på utveckUngen iVäslernorrlands län? Hur skall man där kunna komma ut ur den kris som länetbefunnit sig i ? Närdet gäller de satsningar som regeringen gjort i saknas det,enligt min mening, såväl långsiktig inriktning som planering. Länet - i den måndet tillförts några insatser - har fått ta emot oplanerade insatser som intevarit i linje med tidigare satsningar på statlig etablering. Utbildningen ärdärför, och har även varit, eftersatt i länet, samfidigt som kommunikationer- na där är dåliga. Varför,, är ett län i strykklass och varför talarindustriministern om att befolkningen ökar i alla län? Vi vet ju att problemenär stora i t. ex. vårt eget län. I finns det likartade problemoch i är det i princip bara , som har ett universitet,som befolkningen ökar nämnvärt. Det finns dock fortfarande problem. Därförfinns det skäl att kammaren får ta del av synpunkter på hur detegentligen står till ute i våra glesbygder. Jag yrkar bifall till de reservationer av som fogals tilldetta belänkande. 30 (): Inledningsvis vill jag göra en kommentar med anledning avindustriministerns tidigare anförande. Industriministern har visserligenlämnat kammaren. Men jag vill ändå säga att han återigen har visat prov på endebatteknik som han är tämligen ensam om i riksdag. När den somindustriministern har debatterat med inte har rätt till ytterligare replik,brukar industriministern utnyttja situationen och görafrontalangrepp. kommer han dessutom med oriktiga påståenden. Isitt senaste inlägg sade industriministern lill att dettal som han hade hållit i den socialdemokratiska riksdagsgruppen inte varhemligt utan att han hade för avsikt aff lämna över en kopia fill BörjeHörnlund. Jag skall här citera från nämnda tal, i vilket industriministernhänvisar till ett fidigare fal som han hållit: "Det anförande jag då höllhar citerat i de bataljer vi haft i kammaren. Detvi säger här tycker jag atf vi försöker behålla för oss själva." Det var alltså inte meningen att någon kopia av detta tal som höll i den socialdemokratiska riksdagsgruppen skulle överlämnas tillBörje , vilket industriministern dock påstod skulle ske.Industriministern gjorde sig alltså skyldig till en osanning. ochi olika sammanhang brukar man säga fill folk som har kommit med osanningar: Fyskäms! Med tanke pä del som sade i den här debatten finns detockså skäl att säga: Fy skäms, herr industriminister! Förcentern är del självklart alt människorna i vårt land, oavsett bostadsort,skall ha lika rätt fill arbete, trygghet, bostad och god miljö. Regionalpolitikenskall vara ett aktivt instrument för decentralisering och välfärdsufveckling ihela landet. Def kravet uppfyller inte den socialdemokratiskaregionalpolitiken. Den är för kraftlös och har mer karaktären av"städverksamhet", därför att man försöker reparera de skador som uppstårpå grund av en felakfigt förd näringspolitik och ekonomisk polifik. Av denanledningen har regeringen misslyckats och den regionala obalansen ökat. Inför1985 års valrörelse lät den socialdemokratiske partisekreteraren meddela allsocialdemokraterna skulle inleda en kampanj som innebar en kraftig satsning påstorstäderna. Det var ju där väljarna fanns. Medfacit i hand kan vi nu konstatera atl den socialdemokratiska politiken har haftden inriktningen. Den har lett till ökad storsladslillväxl, maktkoncentrationi näringslivet och enkelriktade kapilalslrömmar. marna har gått frånglesbygd till expansiva regioner, från småföretag fill storföretag, bl. a. vialöntagarfonderna. Jagnoterade faktiskt att , vpk, också fog upp den frågan i sittanförande tidigare i denna debaft. Menfru falman, det- är viktigt atf säga atf den socialdemokrafiskakoncentrationspolitikeri aldrig korar några segrare. Den föder bara nyaförlorare! står vi inför hotet atf skall kantra, som man säger. Ledstjärnanför förändringar måste då vara att få på rätt köl igen. Liksom ensegelbåt är beroende av sin besättning i både fören och aktern, behöver landetSverige besättning i både norr och söder. Först då kan vi styra rätt. Med andraord: Vi måste ha en positiv utveckling i alla delar av landet. Dessutom måstede olika regionerna få behålla de människor som finns där. Detär mot denna bakgrund vikfigt atf politiken på samtliga samhällsområdenutformas med målet att skapa regional balans. Regionalpolifiken kan inte barahandla om ett litet konto på industridepartemeritef. Flerafaktorer har bidragit fill att vi har svåra regionala balansproblem. Denfrämsta orsaken är den näringspolitik och ekonomiska polifik som regeringen harfört. Detta har stimulerat och prioriterat koncentrafion, storföretag och demest expansiva regionerna. LokaUseringsbidraghar, som sagts i debatten, beviljats och för nyabilindustrier i och . Dessa två företag har också på ettuppseendeväckande sätt fått skattelättnader genom atf de fått överta rättentill förlustavdrag från Svenska Varv. Förlustavdraget kan jämställas medettbidrag lill vartdera företaget öm minst 500 milj. kr. Tvåav mest solida industriföretag har alltså för satsningar i expansivaregioner erhållit statligt stöd som är mångdubbelt större än det stöd som hargetts till företag i utsatta regioner. Regeringenhar vidare gett Volvoledningen löftet att genomföra kostnadskrävandeväginvesteringar iden västsvenska regionen - jag tänker då på en del av dets.k. Kostnaderna per meter för detta vägprojekt uppgår tillca . Det här visar hur regeringen styr statliga pengar filL redanexpansiva regioner medan exempelvis vägnätet får vara eftersatt i andra delarav landet. Detär anmärkningsvärt hur socialdemokraterna har gynnat storföretagen påsmåföretagens bekostnad. Regeringen har visat stor generositet mot solida ochvinstgivande företag som och , samfidigt som njuggheten motsrnåföretagen har varit markant. Industriministernvände ryggen fill arbetarna på Mekaniska då deras arbeten var hotade,likaså när stålverksarbetarna på i ville hähjälp. Def finris ytterligare exempel. Däremot gör regeringen välvilligtaffärer med för att hjälpa in honom som delägare i PKbanken. Jagvill fråga: Har socialdemokraterna och regeringen haft röstlängden som underlagför sina olika ställningstaganden? Jag tror det, därför att väljarunderlagel ien region tycks ha varit vägledande för omfattningen, av regeringensregionalpolitiska åtgärder i olika förelag och regioner. Dét svenskanäringslivet präglas av en utveckling mot mycket starkkoncentrafion, internafionalisering och fortsatt strukturomvandling. Desenaste åren har ett stort antal företag, ofta familjeföretag och mindreföretag, köpts upp av större företag eller olika former av investmentbolag.Det är den ekonomiska politik som regeringen har fört som har främjatkoncentrationen i näringslivet, och det skapar allvarliga regionalabalansproblem. Värre kan det bli, om denna utveckling fortsätter ochsocialdemokraterna får stanna kvar i regeringsmakten. Sedandet s. k. börsraset har ett trettiotal större ochuppmärksammade företagsuppköp ägt rum i vårt land. Svenska börsnoteradeföretag har förvärvat andra företag för fotalt ca . Detkorsvisa ägandet har också ökat. Det har medfört att ägarförhållandena i mångaföretag är mycket svåra att överblicka. och de stora företagen måste minska. Storföretagen gynnas nupå småföretagens bekostnad. Det borde vara tvärtom. Småföretagen måste gynnas iförhållande till de stora företagen - det skulle positivt främja den regionalautvecklingen. Sedan1982 har kapitalförvaltarna och de s. k. affärslejonen runt Stockholmsfondbörs haft goda dagar. Penningplacering har blivit föremånligare änoffensiva investeringar i småföretag i utsatta regioner. Och industri- ochfinansministrarna möter hyllningsrop från storföretagen. Jagvill fråga : Hur känns det som socialdemokrat och boende i englesbygd att uppleva denna situation? Ekonomisktillväxt i några få branscher, exporfinrikfade företag eller regioner fåraldrig tillåtas gå före en positiv småföretagsutveckling och en positivregional utveckling. Småföretagenhar en strategisk betydelse i en offensiv öch framtidsinriktad regionalpolitik.Därför måste tyngdpunkten i den ekonomiska politiken förskjutas från att gynnade stora företagen till att utveckla ett nät av småföretag över hela landet. Destora industriföretagen alstrar som regel inte några nya arbetstillfällen, utanmedverkar i stället till att minska behovet av arbetskraft genomrationaliseringar och fusioner. En satsning på småföretagen bidrar däremot tillaft skapa nya arbetstillfällen i glesbefolkade områden och bygder med ettensidigt näringsUv. Enav de viktigaste regionalpolitiska åtgärderna måste därför vara atf brytakoncentrationen i näringslivet och förändra kapifalströmmarnas riktning. Ettled i detta arbete är att avskaffa löntagarfonderna. De har blivit ett endastort "dräneringsrör" från småföretag och glesbygdsområden tillstorföretag och expansiva regioner. Det finns också skäl att se på hur institutioner,försäkringsbolag och AP-fonder medverkar i en felaktig kapitalström, därglesbygdsbefolkningens pengar används till investeringar i redan expansivaområden. Denekonomiska politikens främsta uppgift inför 1990-talet måste bli atf främjateknisk förnyelse, nyföretagande och företagsutveckling. Klippekonomin ochkoncentrationspolitiken måste stå tillbaka. Denstrukturomvandling som pågår från industriproduktion till tjänstproduktionkräver stimulans för innovafioner, nytänkande och enskilda initiativ. Småföretagensroll i detta sammanhang måste uppmärksammas betydligt bättre. Skattepolitikensutformning är också av stor betydelse för småföretagens utveckling. I det lillaföretaget, där ägaren själv är verksam, är skatte- och avgiftsbelastningenhårdare än i de stora och börsnoterade företagen. Därför är det, även urregionalpolitisk synpunkt, viktigt att motivera att skatte- ochavgiftspolitiken får en mer småföretagsvänlig och regionalpolitisk utformning. Vårtförslag att differentiera arbetsgivaravgifterna skulle positivt främjasmåföretagen. En halvering av sjukförsäkringsavgiften för småföretag är enrättvisefråga, likaså vårt förslag att slopa arbetsgivaravgifterna upp till ettbasbelopps storlek för egenföretagare. Det skulle innebära en lättnad med ca . och vara viktigare än att ge och skattelättnader genom attlåta dem förvärva förlustbolag från staten. Denökande internationaliseringen av svenskt näringsliv kommer stegvis att påverkautvecklingen i olika delar av landet. Beroendet av internationella intressen,nya maktgrupper i näringslivet och den internationella ekonomiska utvecklingenkan hota redan utsatta regioner ytterligare. Enökad internationalisering av den svenska industrin kan visserligen ge tillgångtill nya marknader, men kanske till priset av ökad sårbarhet för vissaregioner. Det tycks socialdemokraterna bortse från. Eftersomden ökade maktkoncentrationen, internationaliseringen och fusionsgaloppen inomnäringslivet i sin förlängning påverkar situationen för enskilda regioner ochmänniskor borde socialdemokraterna visa större intresse för dessa problem. Såär inte fallet. Sverigekommer på olika sätt att påverkas av integrationen inom EG. Det kan förväntasatt svenska företag som redan är etablerade inom EG-området får förstärktaincitament att förlägga sin verksamhet inom området. Det kan också förväntasatt andra företag får större benägenhet att etablera verksamhet inomEG-området. För de företag som inte har den möjligheten, dvs. främstsmåföretag, kan det skapa problem. Det är också företag som främst finns iglesbefolkade områden. FörSveriges del är det därför viktigt att förstärka de regionalpolitiskainsatserna. Vi får inte göra avkall på rätten att genomföra insatser somfrämjar regional balans genom t. ex. infrastruktureUa satsningar, stöd tillföretagsetablering och utveckling, reducering av ogynnsamma avståndskostnader,osv. Internationaliseringeninom näringslivet och integrationsprocessen i måste här hemma mötasmed aktiva regional- och näringspolitiska insatser. Det behövs ett nätverk avsmåföretag för att balansera beroendet och internationaliseringen inäringslivet. Jagvill fråga : Är socialdemokraterna beredda att sluta upp bakom ensådan politik? Meddet, fru talman, ber jag att få yrka bifall till de reservationer som centernstår bakom. 31 (vpk): Det som behandlas i detta betänkande från arbetsmarknadsutskottet ären liten del av de regionalpolitiska problemen och bakgrunden till dem. Nufattas beslut bara om det som i politiken kallas regionalpolitik, och där medelsanvisningenär . Annars är regionalpolitiken underställd denekonomiska politiken och näringslivspolitiken i detta land. Vadsom har hänt under en rad år är att det har pågått en avfolkning, därflyttströmmarna har riktats åt ett håll. Det har varit en orimlig utvecklingmot storstadsområdena, som har översvämmats av kapital, människor och därmedkunskap, medan andra landsändar har avfolkats och servicen där har minimerats. Derifakfiska utvecklingen under en rad år är egentligen att det som här kallasregionalpoUtik, för resten också den ekonomiska politiken i detta hänseende,har gjort fiasko i fråga om att förverkliga det uttalade målet atf allamänniskor, oavsett var de bor, skall ha fillgång fill arbete, service och engod miljö. Jag kan också se att regeringen till viss del är handlingsförlamadnär det gäller att uppfylla detta mål, främst av sin egen politik, den tredjevägen, som bidrar fiU att styra och hjälpa industrin till en mycket extremexportinriktning, med snabb strukturomvandling och rörlighet på arbetsmarknaden. Regeringenskryter nu med att den tredje vägens polifik har lyckats. Industriminister räknade också upp en rad områden där han hade lyckats. Han sade attindustriinvesteringarna, sysselsättningen och småföretagandet hade ökat. Hanglömde atf tala om den andra sidan, nämligen atf börsvärdena har tredubblatsoch akfieomsättningen har fyrdubblats under den socialdemokratiska fiden. Denreala avkastningen i den svenska industrin 1987 är den högsta under 1970- och1980-talen. Likviditeten i storföretagen är enorm, . Underfiden med socialdemokratiskt regeringsinnehav har de spekulativa inslagen iekonomin ökat starkt, antalet miljardärer och miljonärer har ökat drastiskt.Makt och ägande har koncentrerats. Beträffande koncentrationen av makt ochproduktion kan man konstatera att uppköpen bara har skettmed en oerhörd fart. Ätstramningspolitiken när det gäller den gemensammasektorn har varit ganska snäv under dessa år. Därför har vi också kriser inomvård, omsorg, skola och kultur. Detpågår en privafiseringsvåg som innebär en anpassning till den kapitalistiskaekonomin, en våg som pekar på börsintroduktion av de statliga företagen. Manhar även med denna politik skapat avsevärda klyftor i samhället. Det kanskevärsta av allt och kanske det som är viktigast för lönearbetarna att räkna med ärdef förhållandet aft lönernas andel av förädlingsvärdet har minskat, vilket iklartext betyder att kapitalet har skott sig. Då inställer sig den fråga som ärcentral för utyecklingen framöver: Måste en utveckling, om den sker iöverensstämmelse med kapitalismens villkor, leda till ökade klyftor isamhället? Om så är fallet - mig veterligt har någon annan väg inom kapitaUsmenvarken försökts eller visats - är ju det förödande om man ser tillarbetarklassens gamla ideal: rättvisa, jämlikhet och solidaritet. Regionalpolifikhandlar inte minst om dessa tre mycket viktiga element som en gångarbetarrörelsen enhälligt stod upp pch slogs för. Strukturomvandlingenhar framför allt inneburit en koncentration till . Dennapolitik fortsätter även om kanske någon flyttar därifrån.Resultatet av strukturomvandlingen är att det nu inte finns plats förytterligare expansion i . Att det förhåller sig så har sin grund i attdet för att uppfylla kraven på vinst förutsätts närhet till marknad, kunskap,forskning och annat, vilket är mycket vikfigt för företagen. Detta sker då påbekostnad av avfolkningslänen. Med regeringens goda minne tar kapitalet såledesifrån människorna deras hembygd. Enligt industriministerns propå här har utvecklingenvänt. Det är fler som flyttar till skogslänen. Vad kan det bero på? Är det eneffekt av regeringens goda politik? Eller är det stopp för alla flyttströmmarsom har gått åt fel håll? ökar naturligtvis storföretagens investeringarutomlands. Därmed bUr den svenska ekonomin alltmer beroende av deimperiaUstiska koncernernas intressen och därutöver inte minst av EG. Detta harvarit tiU stort förfång för regional balans och regional rättvisa. Den kapitalisfiska utvecklingen har illustrerats ganskatydligt för människor genom geografisk koncentrafion av makt, vilket harunderlättats av en flyttlasspolitik. När socialdemokrater och de borgerliga diskuterar i denhär debatten sätter de på sig de svarta skygglapparna. Socialdemokraterna serbara till de sex borgerliga åren, , och berömmer sig överde socialdemokratiska åren. De borgerliga gör precis tvärtom. Eftersom vi nuhar högkonjunktur i ekonomin, kan man ställa sig frågan: Är det regeringenshela förtjänst att sysselsättningen ökar, att det är fler som har ett arbeteoch att förhållandena i samhället kanske är något bättre? I så fall är det välockså regeringens skuld om vi kommer in i en lågkonjunktur? Då måste det vararegeringens fel om efterfrågan i världen minskar, avsättningen från både småoch stora företag sjunker och de måste läggas ned? Om den socialdemokratiskaregeringen sitter kvar, får vi se huruvida den kommer att ta på sig den skuldeneller inte i händelse av en lågkonjunktur - förr eller senare kommer def enlågkonjunktur. Men hitfills solar sig regeringen i högkonjunkturens glans. Medvad har den socialdemokrafiska regeringen bidragit, mer än att den har släpptfram vinsterna och låtit kapitalet röra sig fritt i samhället? Det här ärödesfrågorna för regionalpolitiken framöver. Det handlar om att skapa heltandra styrmedel än de som finns , demokratiska styrmedel som kan vändautvecklingen och återerövra avfolkningsbygderna fill de människor som drabbatsav denna politik, vilken förts , . Vi i vpk anser att en huvudförutsättning är att den aktivaregionalpolitiken baseras på att makten i samhället ligger hos de demokrafiskainsfitulionerna. Del betyder också att våra kreditinsfitut, såsom banker,försäkringsbolag och andra som har en styrande funkfion måste ställas undersamhällets kontroll. Även här pågår en helt annan utveckling. Man kan bara setill effekterna på de statliga företagen, t. ex. PKbanken - vilken nu harbörsinfroducerafs - som köper upp nya objekt på marknaden för atf man skallkunna underordna sig denna utveckling. Regeringen har infört löntagarfonder,AP-fonder. Jag vill fråga socialdemokraterna: Om man nu vill förändrasocialdemokratin inifrån, vilka ytterligare instrument skall man ha? Hur mångaav de kapitalistiska instrumenten avser man egenfligen att köpa har manlöntagarfonder, AP-fonder och dessutom PKbanken på börsen, men ingenting ändrasför det. Klyftorna är lika djupa som förut. Maktkoncentrationen ökar hos deprivata företagen. Nej, denna illusionspolitik har tidigare visat att den inteförändrar utvecklingen i vårt samhälle. Det är helt andra drivkrafter som måstetill. I stället för att ge sig in i detta system, måste man försöka angripasystemet för att därigenom ändra på det. Investeringar i infrastruktur är otvivelaktigt mycket viktiga. betänkande 13 har vpk föreslagit att nedsättningen avde sociala avgifterna i skall tas bort. I stället vill vi införa ettinfrastrukturellt stöd på 400 milj. kr. Industriministern sade att ett sådantstöd vore bra att ha, om jag inte hörde alldeles fel. har socialdemokraternamöjlighet att förverkliga detta. Denna möjlighet fanns också . Att viinte har ett infrastruktureUt stöd kan man inte lasta kommunisternaför. Socialdemokraterna kan faktiskt, om de vill, satsa dessa 400 milj. kr. ochi samband därmed ta bort det generella stödet till . Av de förstarapporterna om effekten av nedsättningen av de sociala avgifterna har vi hörtatt detta har inte någon verkan på sysselsättningen. Man borde då - som vpkgjorde från början dra den slutsatsen att man bör avveckla det generellastödet och lägga detta på en helt annan del av regionalpolitiken.