prot · GB0925 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:25 1 § Justerades protokollet för den 9 innevarande månad. 2 § Talmannen meddelade att () i dagåtertagit sin plats i , varigenom uppdrag somersättare upphört. 3§ Svar på interpellation 1987/88:49 om behandlingsprogrammen inomkriminalvården har frågat mig om jag anser attutlandsresor är angelägna eller nödvändiga inslag i behandlingen avnarkotikabrottslingar inom kriminalvården och om det är vanligt medsemesterresor på statens bekostnad för intagna. Enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt kan en intagen- om det finns särskilda skäl - medges vistelse utanför anstalt under lämpligtid. En förutsättning för en sådan vistelse är att den intagne kan bli föremålför särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället.För vistelsen skall ställas de villkor som anses nödvändiga. Frågor om vistelse utanför anstalt prövas avkriminalvårdsnämnden om den intagne har dömts till fängelse i lägst ochi annat fall av den övervakningsnämnd till vars verksamhetsområde anstaltenhör. När det gäller det fall som avses i interpellationen kanjag upplysa om att kriminalvårdsnämnden beslöt att denintagne skulle placeras i familjehem. Den intagne, som avtjänar ett längrefängelsestraff, begärde för sedan hos kriminalvårdsnämnden att som ettled i den pågående behandlingen få göra en resa till . Sedan övervakningsnämndenavstyrkt denna begäran tog han tillbaka sin ansökan. Jag har för egen del svårt att tänka mig en situation dären utlandsresa skulle utgöra en nödvändig del av en sådan behandling. 2 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag uppfattar det somett väldigt rakt svar. Jag uppfattar det också som att statsrådet haruppfattningen att det inte är nödvändigt att interner åker på utlandsresor påskattebetalarnas bekostnad. Då inställer sig frågan: Vad avser statsrådet attgöra nu för att sådana resor inte skall ingå i kriminalvårdensbehandlingspro- Om behandlingsprogrammen inom kriminalvården Idet här fallet har nämligen, herr talman, kriminalvården varit inställd på atten intern, dömd till ett långvarigt fängelsestraff, skulle få resa utomlands,göra en semesterresa till . I de uppgifter som jag har fått via riksdagensutredningstjänst från kriminalvårdsanstalten sägs det att i den kostnadsom kriminalvården har för internens vistelse på en bondgård söderut ingår . avsett för en resa - i detta fall en lång resa - tillsammans med densom äger hemmet. Dessutom skulle kriminalvården tillskjuta ytterligare 5 000kr. För min del läste jag om fallet i , ensocialdemokratisk tidning. Väldigt många blev förvånade över uppgiften iartikeln om att man inom kriminalvården gav sådana här speciella extraexpenser. Många frågade mig och säkert även andra riksdagsledamöter: detnågon möjlighet för en person som icke har gjort sig skyldig till brottsligverksamhet att på statens, skattebetalarnas, bekostnad göra en utlandsresa avdet här slaget? Den frågan har jag också ställt till justitieministern.Det vore intressant att få höra justitieministerns svar. Jag har i min interpellation frågat justitieministern omdet är vanligt med semesterresor på statens bekostnad för interner och i vilkenutsträckning sådant förekommer. Det har funnits tidningsuppgifter om att en resa varplanerad till ett land i . Jag har från utredningstjänstfått veta att kriminalvårdsnämnden beslöt att en internsom ett led i behandlingen skulle få följa med på en två veckors resa tillMarocko. Resan skulle företas i grupp tillsammans med de övriga klienterna påbehandlingshemmet och hemmets föreståndare. Avresedagen var den 5 december1985. Det är naturligt att väldigt många i vårt land - jagskulle tro en större del av allmänheten - finner det något stötande att sådanthär kan ske. Personligen är jag övertygad om att det måste finnas vad man kankalla morötter i ett behandlingsprogram inom kriminalvården. En intern måste hanågonting att se fram emot utöver friheten, även om detta måste vara detväsentliga. Jag kan föreställa mig att det skulle kunna ges gratifikationer avnågot slag, men inte just i form av utlandsresor. utgår jag från att de fakta angående kriminalvården somjag redovisat är korrekta - är en utomordentliginstitution som inte gör fel. Det är alltså ett faktum att en lyxresa tillutlandet kan ingå i ett behandlingsprogram. Det finns myndigheter som har sagtja. Just i det här fallet var det förargligt för internen som skulle tillEgypten att spionen skulle promenera ut i friheten, en följd av attdet inte fanns något ansvar för denne landets ende spion. I den vevan stod dennotis jag refererat i . Det är helt naturligt att övervakningsnämndeni det läget sade nej. Därför tog internen tillbaka sin önskan. Det kan manförstå. avsatta genom denutbetalning som speciellt anstalten gjort för en resa. Man kan fråga sig;Hur skall dessa pengar användas? Jag vill, herr talman, i all hövlighet be att avstatsrådet få veta svaren på dessa mina frågor samt på frågan huruvida envanlig svensk som inte gjort sig skyldig till brottslig verksamhet kan få lovatt på statens bekostnad åka tit till något härligt semestermål. Anf.3 (): Det är glädjande att justitieministern säger: "Jaghar för egen del svårt att tänka mig en situation där en utlandsresa skulleutgöra en nödvändig del av en sådan behandling" - dvs. en behandling avbrottslingar dömda för grova narkofikabrott. Men det handlar inte bara omutlandsresor. Vi hade ju också en berömd inlandsresa, varför det är intressantatt höra vad statsrådet anser även om liknande inlandsresor. Vi hade de resande teaterfångarna, som for land och rikerunt som ett resande teatersällskap och gav fängslande föreställningar, bl. a.i , och då naturligtvis passade på att rymma. Där bestod behandlingen iatt man utbildade dem till goda skådespelare, så goda skådespelare att deduperade kriminalvårdschefen i Kumla, .som - trots att fångarna hade varitborta i ~ trodde att de skulle komma tillbaka. Det var ju utsålt husi fill föreställningen , och en sådan föreställning ville välinte dessa fångar missa. Kriminalvårdschefen uppfattade det alltså somsjälvklart att de skulle inställa sig, eftersom de naturiigtvis skulle tastörre hänsyn till teaterpubliken i än till vad som står ibestämmelserna. Det står i 34 §, vilket anges i svaret, att enförutsättning för vistelse utanför anstalt är att "den intagne kan bliföremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning isamhället". Men här har vi den ena historien efter den andra där det verkarsom om de åtgärder som har vidtagits i stället underiättar rymning frånanstalten. Det räcker inte med att statsrådet har svårt att tänka sigen situation där en utlandsresa skulle utgöra en nödvändig del av enbehandling. Därför undrar jag om inte statsrådet finner det angeläget att förkriminalvårdsnämnden göra ett klariäggande i de här frågorna. Om behandlingsprogrammen inom kriminalvården Det familjehem som är aktuellt är ett hem somnärmast kan jämföras méd ett litet behandlingshem, Där har man folk av olikaslag som behöver stöd och hjälp därför att de har hamnat vid sidan av det somär normalt levnadssätt i samhället. Man försöker hitta olika metoder för attrehabilitera narkotikamissbrukare och andra. Man har berättat för mig att i vistelsen på det härfamiljehemmet ingår det som ett pedagogiskt instrument att man skall sparapengar för en utlandsresa. De klienter som finns här skall betala av sinafickpengar för att vara med och finansiera resan, och så försöker man få frampengar också på annat sätt. De informafioner som och jag har är litetolika. Det är riktigt att avgiften på detta behandlingshem är . Det är inte mycket jämfört med kostnaderna för fängelsevistelser ochannat. Vi vet att våra fängelser kostar mycket pengar. Som jag har förstått detskall en del av de pengarna normalt gå till fickpengar till de intagna, menpengarna har avsatts för sådana här resor. Det är den information som jag har.Det skulle alltså inte vara så att det har avsatts en summa pengar frånkriminalvårdsstyrelsens ordinarie anslag för resor av det här slaget. Från anstalten har man upplyst om att man var medveten omatt det på det här familjehemmet förekom resor av detta slag men att det i.varje enskilt fall skulle fattas särskilda beslut. Det var alltså inteautomatiskt så att därför att Om behandlingsprogrammen inom kriminalvården en internvar placerad på det här familjehemmet, var det grönt ljus för en utlandsresa.Detta har för övrigt också framgått av det brev som jag vet att fått från kriminalvårdsnämndens ordförande och som jag har fått en kopiapå. Hur ofta förekommer det att sådana här utlandsresor haranvänts - inte som semesterresor, det tror jag att de flesta inser att det inteär fråga om -som ett led i ett behandlingsprogram? Såvitt jag har kunnat utrönaär det tre fall som har förekommit. Det första fallet gäller just detta familjehem som GötheKnutson tog upp. Beslut fattades när en narkotikamissbrukare, somvar dömd till fängelse, fick följa med till . Det andra fallet gällde en intagen som gick på bibelskolai . Han fick följa med på en kombinerad skol- och studieresa till enbibelskola i trakten av . Jag vet inte exakt hur många dagar resanomfattade. Det tredje fallet av dessa utlandsresor gällde en ungpojke som placerats i familjevård hos en kriminalkommissarie.Kriminalkommissarien och hans familj hade beställt en resa överjulhelgen till . Därför fick den unga pojken följa med. Dessa tre fall är de enda som har förekommit och som jaghar kunnat få information om. Det finns anledning att i denna debatt skapanågon form av balans. Man beslutar inte om några vidlyftiga semesterresor. Sedan gällde det frågan om resor internt i . Vidnågra av de behandlingshem som finns ingår det som ett led i behandlingen skall göra fjällvandringar, kanotutflykter eller liknande. bor man itält under ganska primitiva förhållanden. Detta är en metod som under många århar använts av bl. a. Hasselakollektivet för att kunna åstadkomma en brasammanhållning i behandlingsgruppen - en sammanhållning som ofta är enförutsättning för att nå de goda behandlingsresultat som Hasselakollektivetbrukar uppnå. På frågan om man skall ge de intagna möjlighet att varamed på denna typ av resor går det naturligtvis inte att ge ett generellt svar.Jag har försökt att få reda på i vilken utsträckning detta har förekommit. Dethar tyvärr inte varit möjligt. Jag anser att en seriös behandlingsplan medbegränsade inslag av denna typ av resor som jag just har redovisat,fjällvandringar etc, kan vara befogade. I varje enskilt fall måste detnaturligtvis ske en seriös prövning. Det måste finnas en fullständigbehandlingsplan när man tar ställning till dessa frågor. Anf.5 (); Jag tackarjustitieministern för hennes inlägg och svar. Låt mig citera justitieministern när hon beskriverinterner som finns med i dessa sammanhang. Hon säger att det är människor somhar hamnat vid sidan om. Ja, så kan man tycka. Men jag kan berätta att i ett avdessa tre fall rörde det sig om en person som av dömdes tilllivstids fängelse för mord . femår senare, fick han åka på denna utlandsresa till . Vilkenform av kriminalvårdsbehandling sker vid en sådan resa till ,eller som i det inställda fallet till ? Jag tror vem som helstskulle uppskatta en sådan resa, och en vanlig medborgare skulle nog anse altdet var en semester. Beträffande fickpengar skall jag be att få läsa högt ur enpromemoria som jag har fått och där sagesmannen finns namngiven;"'Dygnskostnaden' på hemmet" - dvs. där internen från befann sig- "är , som betalas av kriminalvårdsverket. Av det belopp sominkommer i dygnskostnader avsätter hemmets föreståndare för denplanerade utlandsresan. Därutöver skall kriminalvärdsverket betala ytterligare5 för resan - om den kommer att äga rum." Det är klart att fickpengar kan vara ett relativt begrepp,men det är inte dåligt att kunna lägga undan så mycket att detsammanlagt uppgår till . Jag tar då halva det belopp som nämns,eftersom det var två personer som skulle resa. Det är naturligtvis lättare attspara om pengarna är obeskattade, men för en vanlig knegare är det nog ganskasvårt att av fickpengar spara ihop till en utlandsresa. Jag upprepar, herr talman, vad jag sade i ett tidigareinlägg, att många särskilda åtgärder måste vidtas för att rehabiliteramänniskor som hamnar på anstalt till ett normalt liv. Men man skall nog integöra det på ett så stötande sätt som har beskrivits. Om man gör det, trorjag att man rycker undan mycket av den förståelse som svenska folket,allmänheten, skattebetalarna behöver känna för kriminalvården. Därvidlag är detju ytterligt illa ställt. Om behandlingsprogrammen inom kriminalvården 6HUGO HEGELAND (m): Jag kan mycket väl tänka mig attjustitieministern avsiktligt anslog hela sin replikfid till att besvara GötheKnutsons interpellation och första inlägg. Jag upprepar därför gärna min frågatill statsrådet, om det inte kan vara motiverat med ett särskilt klarläggandeför kriminalvårdsnämnden, som ju skall pröva frågan om vistelse för en intagensom dömts till fängelse i lägst . I annat fall skall vistelsen prövas avden övervakningsnämnd till vars verksamhetsområde anstalten hör. Vore det intebefogat med ett klarläggande att dessa s. k. pedagogiska experiment inte får varaalltför orealisfiska och inte får bygga på en alltför godtrogen uppfattning ommänniskorna? Jag återkommer gärna till teaterfångarna, eftersom jagtycker att det är en otrolig historia, ännu mer outrerad än en eventuellutlandsresa. Deras resa var betydligt dyrare. Det var fem fångar som fick resaland och rike runt och spela teater. På vad sätt det skulle underlätta derasanpassning till samhället här jag svårt att förstå. Teaterverksamhet gör demväl ännu skickligare i att dupera myndigheter, kriminalvårdschefer ochfångvaktare. Detta resande teatersällskap skulle avsluta det hela med- hör ochhäpna, och jag hoppas att det aldrig kommer att hända under vår nuvarandejustitieminister - en galaföreställning på . T. o. m. därsaknade man alltså allt sunt förnuft och sinne för hur människor faktiskt är.Det skulle på något sätt vara esset att ha en föreställning påjustitiedepartementet för att visa vilka utmärkta pedagogiska experiment vibedriver i . I stället har vi gjort oss till ett åtlöje internationelltsett. 9 protokoll 1987/88:22-25 Om behandlingsprogrammen inom kriminalvården Jag är mycket tacksam om statsrådet skulle vilja poängteraatt det kan vara angeläget med en markering till kriminalvårdsmyndigheterna attde får börja använda sunt förnuft, när de beviljar vistelser utanförkriminalvårdsanstalt. Jag vill erinra omproportionerna i den här frågan. Det finns tre exempel på utlandsresor.Självfallet har jag inte haft någon möjlighet att i detalj gå igenom debehandlingsplaner som har funnits i dessa fall. Jag vet inte i vilken utsträckningdet var nödvändigt för den intagne som gick på bibelskolan i att följamed på resan till . När det gäller ynglingen som var placerad i familjevårdhos en kriminalkommissarie misstänker jag att det allmänt bedömdes att dennekriminalkommissarie var en mycket lämplig person att ha ansvar för attåterföra ynglingen till ordningen, som man skulle kunna uttrycka det. Jagtycker nog att det då var rimligt att kriminalkommissariens resa tillKanarieöarna under julhelgen inte helt spolierades. Utan att veta ett dugg omden saken kan jag tänka mig att det i det här fallet var hänsynen tillkriminalkommissarien och hans familj som vägde tyngst - men det är som sagtbara vad jag antar. Jag upprepar att jag har svårt att tänka mig en situationdär en utlandsresa är en nödvändig del av en behandlingsplan. Det uttalandetstår jag för. Jag vet att det just nu förekommer en diskussion inomkriminalvårdsstyrelsen om att göra bestämmelserna klarare på den här punktenoch ge uttryck för precis samma uppfattning som jag har uttryckt iinterpellationssvaret. Det gäller alltså tre fall - jag tycker det finnsanledning att påminna om det. När man hör får manmer eller mindre en känsla av att det nästan förekommer något av dethär slaget, men det gör det alltså inte. Man kan tycka att det är fel attsådant här förekommer, och jag har sagt att jag inte kan se att det ärnödvändigt att göra på det sättet. Men litet proportioner i beskrivningen avverkligheten kan man ändå kosta på sig, hur fel man än tycker att det kan havarit i det enskilda fallet. Jag ber om ursäkt om jag gav intryck av att beskrivalångvarigt fängslade personer som sådana som hamnat vid sidan av. Det varfaktiskt meningen att det skulle vara en beskrivning av de personer som finnspå behandlingshemmen. Där finns ju inte enbart de som är dömda till fängelseutan även ungdomar som är narkotikamissbrukare och som på annat sätt har hamnatvid sidan av det som är vårt samhälles normala sätt att agera men som inte förden skull är dömda eller intagna vid någon anstalt. Min avsikt var attinledningsvis beskriva behandlingshemmen och deras klienter. Får jag sedan säga beträffande teaterresan attjustitieombudsmannen har granskat denna teaterresa och funnit skäl för mycketallvarliga erinringar mot hanteringen. Jag har ingen annan uppfattning i fråganän den som justitieombudsmannen har givit uttryck för. Anf.8 GOTHE (): Jag tackar justitieministern för synpunkter som säkert ärav värde i debatten. tycker jag mig emellertid märka ett visst glidande. Jaguppfattade justitieministerns svar på den första frågan i min interpellation som ettrakt och klart besked; det kan inte vara nödvändigt med sådant här resande -alltså en klar signal till kriminalvårdsnämnden och kriminalvårdsmyndigheternaatt dessa behandlingsprogram inte skall omfatta sådana extravaganser som ärstötande. Det finns alltså en paragraf, 34 §, som statsrådet åberopar. utgick jag från att det var meningen att detskulle bli en uppskärpning. Det är av nöden i hela kriminalvården, som jukännetecknas av betydande mått av slapphet. Statsrådet har också i TV:sMagasinet klargjort att det behövs en uppstramning. Det var välgörande tal,helt i moderat anda. Det skall noteras, när statsrådet talar om de här trefallen, som var på vag att bli fyra, att ett av fallen inte kommenterades nuheller av statsrådet. Det gäller en för mord livstidsdömd, som efterhovrättens fastställande av straffet får åka på en semesterresa, en gruppresa,till fjärran land. Jag förstår varför statsrådet inte berörde det fallet utan istället tog de nämnda, mera fromma fallen som exempel. Även om proportionerna naturligtvis skall begränsas,gäller det också principer. Vi måste se till att kriminalvården får sin plats isamhället och ges den utformning som är nödvändig samt att det inte blir någrastötande inslag som kan rasera så väldigt mycket när det gäller den förståelsesom krävs. Om beliandlingspro-grammen inom kriminalvården Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Föredrogs och hänvisades 1987/88:42till skatteutskottet 1987/88:59till lagutskottet 5 § Föredrogs och hänvisades 1987/88:3till finansutskottet 6 § Anmäldes och bordlades 1987/88:58om rätten att besluta om resning m. m. 1987/88:65 om vissa ändringar i reglerna omtaxeringsrevision, m. in. 7 §Anmäldes och bordlades Motionerna med anledning av prop. 1987/88:11om ändringar i reglementet för allmänna pensionsfonden, m.m. 1987/88:N1av m.fl. (m) 1987/88:N2 av m. fl. (c) 1987/88:N3 avLars m.fl. (vpk) 1987/88:N4 av m. fl. (fp) 1987/88:N5av () med anledning av prop. 1987/88:45 om utvidgadekapitaltäckningskrav för banker, fondkommissionsbolag och finansbolag 1987/88:N6 avStig Josefson och () med anledning av prop. 1987/88:40 med förslag om vissaändringar i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,m. m. l987/88;Sfl av () med anledning av prop. 1987/88:46 om vissasocialförsäkringsfrågor 1987/88:Sf2av () 1987/88:Sf3av m.fl. (c) 1987/88:Sf4av m.fl. (c, m, fp) 1987/88;Sf5av () 1987/88:Sf6av m. fl. 1987/88:Snav () 8 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1987/88:107 av () till bostadsministern omsäkerhetsfrågorna kring ett koleldat kraftvärmeverk i Värtan i : medgivit tillstånd attuppföra och driva ett koleldat kraftvärmeverk omfattnade två PFCB-200-enheter. understryker i beslutet att man ärförhindrad pröva såväl lokaliseringen som säkerhetsaspekterna i och med attregeringen fattat beslut i lokaliseringsfrågan.Koncessionsnämnden förutsätter att regeringen i samband med prövningen avlokaliseringen också tagit ställning tin denna ur säkerhetssynpunkt bl. a. vadavser riskerna för de omkringboende vid eventuella haverier och andradriftsstörningar. Från sida har vi tidigare i en särskildskrivelse till regeringen krävt att lokaliseringstillståndet skall omprövas medhänvisning bl. a. till att säkerhetsfrågorna kring anläggningen inte ärklarlagda. Skrivelsen föranledde ingen åtgärd från regeringens sida. Till detta skall läggas att inför den socialdemokratiskapartikongressen aviserade miljö- och energiministern att regeringen kommer attföreslå förändringar i miljöskyddslagstiftningen för att ge möjligheter tillomprövning av givna koncessioner och villkor för bl. a. dennna typ avanläggningar i områden som anses särskilt föroreningskänsliga. Den planerade PFCB-anläggningen, med kolförbränning vidövertryck i en fluidiserad bädd (virvelbädd), är enligt alla rimligabedömningar ingen konventionell kolpanna. I anläggningen ingår två storatryckkäri med volymen 2 000 m'. Trycket ,i kärlen är högt (12 bar) ochtemperaturen i virvelbädden ca . PFCB-anläggningen kan således ansesvara en processanläggning med en stor mängd lagrad energi i form av komprimeradluft och gas. Anläggningen är den första i sitt slag. Erfarenheter finnsendast från en försöksanläggning på 15 MW. I Värtan planeras två anläggningaromvardera 200 MW. 1 en utredning utförd av VÄST () - Kolkraft 2 000 - konstateras attPFCB-tekniken rymmer ett stort antal problemområden, bl. a. följande: - Trycksättningengör att bädden ej är åtkomlig för inspektion under drift, - Nötning ochkorrosion på material är ej utredda. - Processensegenskaper vid start, stopp och laständringar är ej klarlagda. Slutsatsen från utredningens sidaär att säkerhetsaspekterna, vid anläggningen måste prövas med mycket storomsorg. Av koncessionsnämndens beslut framgår att någon prövningav säkerhetsaspekterna i reell mening uppenbarligen inte har skett. Nämndenanser sig av formella skäl vara förhindrad att ta upp frågan. Den bristfälliga behandlingen av säkerhetsfrågorna vidbesluten om lokaliseringen av PFCB-anläggningen i är enligt min meningmycket anmärkningsvärd. I gällande regler för svensk processindustri ställskrav på skyddsavstånd. Mot bakgrund av lagrade energimängder iVärtan-anlägg-ningen skulle ett skyddsavstånd av krävas till närmaste bebyggelse. 11, ex. är skyddsavstånden noggrant regleradeför varje typ av industrianläggning. Det krävs ett skyddsavstånd på för en anläggning motsvarande den i Värtan. Närmaste bostadshus i ligger endast från PFCB-anläggningen. Underlåtenheten att - av allt att döma på felaktigagrunder - ej klassificera PFCB-anläggningen som en processanläggning harmedfört att anläggningen inte blivit föremål för en opartisksäkerhetsutredning, utförd av sprängämnesinspektionen. framhåller dock att den - ometableringen av PFCB-anläggningen ingått i inspektionens ansvarsområde - hadeställt krav på en särskild säkerhetsutredning. Skyddsavstånd hade då kunnatbestämmas på grundval av en sådan utredning. Jag vill även i detta sammanhang framhålla att till denskrivelse från som tidigare insänts till regeringen - med begäranom omprövning av lokaliseringstillståndet - bifogats en särskild analys avriskerna för tryckkärlshaveri. Utredaren konstaterar utifrån sin analys attinstallationen borde genomgå en grundlig risk- och konsekvensanalys. Det är enligt min mening grundläggande vid alla typer avindustriella etableringar att hänsyn till anläggningens påverkan på miljön ochrisker för de boende noggrant prövas.