prot · GB09126 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:126 1§ Justerades protokollet för den 16 innevarande månad. 2§ Föredrogs men bordlades åter betänkande 1987/88:12Arbetsmarknadsutskottets betänkande 1987/88:13 1987/88:15 om bidrag fillsocial hemhjälp m. m. 1987/88:100 bil. 1987/88:12 om bostadslåntill byggande av ålderdomshem. Talmannen meddelade att betänkandena skulledebatteras i angiven ordning och avgöras i ett sammanhang efter avslutaddebatt. Förstupptogs till behandling socialutskottets betänkande 15 om bidrag fill socialhemhjälp m. m. Bidragtill social hemhjälp m. m. 1 (): Frånregeringsbänken har vi fått höra ideUga föreläsningar om borgerligsplittring. Mot en vilsen och oenig opposition står en enad ochhandlingskraftig socialdemokrati - så lyder själva omkvädet i detta budskap. Denhär bilden är i långa stycken osann, infe minst inom socialpolitiken. I mångafrågor är situationen där den rakt motsatta - de borgerliga partierna är ibreda drag överens, medan däremot socialdemokraterna framstår som splittradeoch vilsna. Låt mig i den här debatten om äldreomsorgen peka på tre typer avsplittring inom det sociaUstiska blocket i svensk politik. Denförsta typen av splittring är oenigheten mellan socialdemokrater ochkommunister. I socialutskottet är den klyvningen mycket tydlig. Bidragtill social hemhjälp m. m. överens med de borgerligapartierna - vilket inte så sällan händer - brukar socialdemokraterna i förstahand försöka klyva majoriteten genom påtryckningar mot kommunisterna, men gårinte det så svänger socialdemokraterna i stället på klacken och förenar sig medresten av utskottet. Senast hände detta i fråga om statsbidragen för servicetill ålderdomshemmen, som nu efter många års kamp skall fatta beslutom. Iflera år har socialdemokraterna motsatt sig ett sådant statsbidrag. I det enaanförandet efter det andra har och hans partivänner förklaratvarför det är stört omöjligt och fuUkomligt orimligt att göra statsbidragentill äldreomsorgen neutrala. har de svängt och säger i ställetatt det är fullkomligt rimligt med ett neutralt statsbidrag. Ålderdomshemmenhar aldrig någonsin fått statsbidrag, sade socialdemokraterna förut - dettasom motivering till att ålderdomshemmen aldrig någonsin borde få någotstatsbidrag. De snarare borde avvecklas, det ena efter det andra. Menden här linjen har stött på ett allt starkare motstånd i . Redan efterallmänna motionstiden såg det ut att finnas en fyrparfimajo-ritet förett statsbidrag till ålderdomshemmen, men den gången vek sig vpk i sista vändanmot löfte om någon sorts utredning. Vad det löftet kan ha varit värt är integott att veta. Men i årets budget fanns i varje fall inte något förslag omstatsbidrag till ålderdomshemmen, och i det läget tröt väl slutligen tålamodetäven inom vpk. När det nu väl fanns en majoritet inom utskottet för statsbidragtill ålderdomshemmen, då, men inte tidigare, gav socialdemokraterna vika. Motden här bakgrunden var det med förlov sagt litet komiskt, när densocialdemokratiske gruppledaren på en presskonferensförsökte göra gäUande att det var socialdemokraterna som hade tagit initiativettill att göra statsbidragen fill äldreomsorgen neutrala. När man som femteparti tar inifiativet i en fråga, då är man faktiskt litet grand påefterkälken. Vadsom nu föreslås är ett årsarbetarbidrag som utgår lika för all kommunaläldreomsorg, vare sig den ges på ålderdomshem eller på eller ivanliga bostäder. Detta är vad har föreslagit, och vi ifolkpartiet är därför mycket nöjda med den lösning som har arbetats fram inomsocialutskottet. Genom generösa övergångsregler bUr ingen kommun lidande på denhär omläggningen av statsbidragen, och det uppstår alltså inga förluster för dekommuner som har varit kloka nog att satsa ordentligt på den socialahemtjänsten. Förde kommuner som har många platser på ålderdomshem dröjer det innansystemet ger full utdelning, men det viktiga är ändå att nu ger entydlig signal till kommunerna om att ålderdomshemmen behövs även i framtiden.Den sammanställning av kommunernas planer som nyUgen redovisadepekar på att man med nuvarande statsbidragssystem har tänkt sig en fortsattnedläggning, så alt det bara skulle finnas kvar omkring 7 000platser på ålderdomshemmen. Men den regeringspoUtik som har drivit fram ensådan planering ute i kommunerna förpassar nu fill historienssophög. Den andratypen av spUttring inom det socialistiska blocket som berör äldreomsorgen ärden djupa oenigheten mellan socialdemokrater . 1987/88:126 på olika nivåer. Bidrag till social hemhjälp m. m. Vihar i inte bara socialdemokrater i regeringen utan ocksåsocialdemokratisk dominans i både och . Omdessa partivänner hade kunnat komma överens om uppgiftsfördelningen mellanstat, kommuner och landsfing, då hade mycket varit bättre i , inte minstför våra gamla. påminns vi ideligen om konflikterna mellan staten ochlandstingen. Jag vet inte hur många propositioner i angelägna ämnen som harfördröjts månader och år på grund av fruktlösa förhandlingar mellan dessa bådamaktcentra. Tala om långbänkar! Vihar naturligtvis med intresse följt hur socialdemokraterna i regeringen på oUkasätt har försökt rå på de motspänstiga socialdemokraterna i de bådakommunförbunden. Ett steg i den riktningen var beslutet att göra stasminis-ternsjälv fill ordförande i . Det var ett försök attfå ordning på torpet. Men ordningen har inte precis blivit bättre. Vifick en intressant glimt av den här bataljen , när det under någon månadutbröt en intensiv debatt om bristerna i svensk sjukvård, inte minst för deäldre. I den debatten framträdde statsministern, och hans konkreta budskap -högtidligen offentliggjort - var att han hade lyckats komma överens medLandsfingsförbundets ledning om ett sammanträffande . Man har, herrtalman, kommit ganska långt i blockeringar och handlingsförlamning, när sådanarent procedurmässiga triumfer presenteras som stora genombrott. Undertiden sviktar äldreomsorgen runt om i kommuner och landsfing. På medicin-,ortoped- och långvårdskliniker ligger gamla, som är färdigbehandlade och somskulle kunna vara hemma, om det bara fanns social hemhjälp som fungerade ellerplatser i eller på ålderdomshem. På akutavdelningarna liggerpatienter, som i gengäld skulle behöva platser på långvårdsavdelningar eUerkonvalescenthem. Kommunerna får infe tillräckligt stöd av landstingen ochlandstingen inte tiUräckligt stöd av kommunerna. Så proppas hela systemet igen,och över alltsammans vakar regeringens hälso- och sjukvårdsberedning. Detsaknas inte ambitioner från regeringens sida att komma till rätta med de härproblemen. tillsattes äldreberedningen för att lösa uppknutarna. är den färdig, och regeringen har lagt fram en proposifion. Ochvad står det i den? Jo, att regeringen nu skall tillsätta en ny delegation meduppgift att lösa upp knutarna och förhandla vidare i precis samma frågor somregeringen redan har arbetat med utan att komma till skott. Låtmig gärna tillfoga - eftersom äldrepropositionen har lagts fram precis i tidför den här debatten - att vi från gärna instämmer i den huvudtankesom statsrådet där utvecklar, nämligen att det finns skäl att gekommunerna ett avsevärt ökat ansvar inom äldreomsorgen. Vi gläder oss också åtatt regeringen nu äntligen ställer sig bakom ett förslag som vi länge harframfört, nämligen att anhöriga med stöd av sjukförsäkringen skall kunna ställaupp för sina sjuka eller rent av döende anförvanter. Det är ett steg framåt.Men det är också, såvitt vi hitfills kunnat finna, det enda konkreta förslagsom framläggs i äldrepropositionen, som därmed inte blev Bidraglill social hemhjälp rn. det åtgärdsprogram som engång ställdes i utsikt utan snarare har fått karaktären av en lägesrapport frånregeringens mångåriga och ännu pågående bataljer med partivännerna i de bådakommunförbunden. Dentredje typen av splittring, herr talman, som berör äldreomsorgen är denbristande överensstämmelsen mellan regeringens socialpolitik och dessekonomiska politik - om man så vill oenigheten mellan ochfinansdepartementet. Denna oenighet märker vi också ofta av i socialutskottet,när regeringen år förhalar enkla och klara beställningar somriksdagen utfärdar. Varje regering är naturligtvis tvungen att rätta mun eftermatsäcken, att arbeta med de resurser som finns. Vi har dock från de senasteåren en hel del exempel på hur snålheten bedrar visheten i regeringensställningstaganden. Ett exempel är när man försökte spara påinsatserna mot aids. Dagensbetänkande gäller inte minst den sociala hemhjälpen. Här har vi också ettslående exempel på hur olika delar av regeringspolitiken sätter krokben förvarandra. Socialdepartementethar ägnat en hel del energi åt atf främja rekrytering ochvidareutbildning av personalen inom den sociala . Det har varit brainsatser. Jag vill gärna ge statsrådet och hans medarbetare en elogeför de konferenser som har genomförts i olika delar av landet. Vilkaär då resultaten? Jo, som man har gjort allt detta driver regeringenen ekonomisk politik, som leder till inflation och överhettning påarbetsmarknaden och till ett enormt sug efter arbetskraft, vilket medför ensvårartad personalflykt från den offentliga vården. I finansplanen argumenterarKjell-Olof med skärpa för en stram ekonomisk politik. I själva verketsläpper regeringen emellertid fram en köpfest utan like, som skapar enorma problemför sjukvården, barnomsorgen och äldreomsorgen. Dettaär alltså den tredje typ av splittring inom det socialistiska blocket somdirekt drabbar äldreomsorgen. Det är en bristande överensstämmelse mellanregeringens socialpolitik och dess allmänna ekonomiska politik. Jag har då,herr talman, inte ens gått in på de meningsskiljaktigheter som finns förandesocialpolitiken mellan olika socialdemokrater, mellan t. ex. den nuvarandesocialministern och hennes omedelbara företrädare eller mellan den biträdandesocialministern och hans statssekreterare. Herrtalman, låt mig kort beröra två frågor som starkt har engagerat sigför. Det gäller förslaget att var och en skall ha rätt till ett eget rum ochönskemålet om en radikal förbättring av omsorgen om personer som lider avåldersglömska, alltså senildementa. Över50 000 patienter inom psykvården, omsorgsvården och långvården tvingas ännudela rum med andra patienter. I förra valrörelsen förde vi fram kravet på ettrejält ulbyggnadsprogram med sikte på att man skulle kunna erbjudaalla som bor på institution en möjlighet lill eget rum. Vi fick starkt gehörför det kravet - inte bara bland äldre, utan faktiskt bland folk i alla åldrar,inte minst ungdomar. Det gensvaret visar aff de allra flesta av oss harförståelse för behovet av enskild integritet, inte bara hos människor som ärfriska ulan också hos människor som är långvarigt sjuka. Runt om i har visedan i landstingen arbetat för detta krav. har vi fleragånger föreslagit ett femårigt stimulansprogram, som med sammanlagt en halvmiljard kronor skulle garantera att detta mål äntUgen skulle kunna nås.Majoriteten skriver att önskemålet om att aUa som så önskar skall få ett egetrum måste prioriteras högt i planerings- och utveckUngsarbetet. Majoritetendrar emellertid inga som helst slutsatser av detta ställningstagande.Det.tycker jag är svagt. Jag yrkar därför bifall till reservation 3. Fårjag tillfoga att äldrepropositionen klart utvisar hur långt från detta mål somvi nu står. Av de 52 000 som vårdas i den somatiska långvården är det enligtpropositionen än så länge som har eget rum, som har egentoalett, som har egeri nyckel till sitt vårdrum och som haregna möbler. Denandra fråga jag vill beröra gäller vården av personer som lider avåldersglömska. De allra flesta i den gruppen bor på stora institutioner,trots att vi vid det här laget vet att institutionsmiljön ofta är skadlig fördessa människor. Vi borde ta krafttag för att utveckla möjligheter till egetboende och gruppboende med ordentligt stöd av hemtjänst, hemsjukvård ochdagverksamhet. Från sida har vi föreslagit en särskild statligstödinsats på 200 milj. kr. för att utveckla gruppboende för de demenssjuka.Det förslaget är inte uppe till behandling i detta sammanhang. Jag ber ändockatt få yrka bifall till reservation 12 som behandlar demensvården. Jagber också att få yrka bifall till reservationerna 5 och 8, som gäller taxor ochvalfrihet inom äldreomsorgen. Tillsist vill jag peka på det särskilda yttrandet om stöd för anhöriginsatser, somberör den folkpartimotion som regeringen nu till vår glädje har kopierat i denäldrepolitiska propositionen. Bidragtill social hemhjälp m. rn. Anf.2 (): Det är med stor tillfredsställelse jag ställer mig i talarstolen i dagsom representant för moderata samlingspartiet när vi diskuterar ett betänkandesom vi länge har haft i åtanke. Betänkandet behandlar rättvisa statsbidrag tillålderdomshemmen, valfrihet för de gamla i större utsträckning och möjlighetatt få bo kvar i den boendeform och den vårdform som man själv tycker är bra. Uttalandeti betänkandet om att ålderdomshemmen skall finnas kvar ser jag som mycketvärdefullt i detta sammanhang. Det är en bred majoritet som står bakom dettauttalande. Deneutrala statsbidragen är också utomordentligt viktiga. Om man ser på dennadebatt i ett historiskt perspektiv, finner man att de hitfillsvarandestatsbidragen i hög grad har varit styrande för verksamheten i kommunerna iolika sammanhang. UtveckUngen på detta område av äldreomsorgen har fakfisktegentligen i större utsträckning styrts av statsbidragen än av de övergripandepolitiska och sociala mål som har ställts upp i de enskilda kommunerna i skildasammanhang. Närkommunerna gavs möjlighet att bygga med hjälp av generösa statsbidragoch lånebestämmelser och fick statsbidrag fill personalen inom ramenför hemtjänstbidraget, var det av ekonomiska skäl näsfan omöjligt förkommunerna atf satsa på nybyggnad av ålderdomshem Bidragtill social hemhjälp m. m. och att utveckla ochförbättra de befintliga ålderdomshemmen. Det finns några få undantag här ilandet, där man har varit mera framsynt och tagit av egna pengar för att satsapå ålderdomshemmen och på värdiga former av boende i det sammanhanget. Enligtvad som framgår av betänkandet har det försvunnit ungefär 11000 platser vid ålderdomshemmen. För de som närmast ligger framför ossberäknar man att det kommer att försvinna ytterUgare ungefär 7 000 platser. Jagmenar , herr talman, att med detta betänkande och det beslut vi skall fattakan denna utveckling stoppas. Underden tid som har gått har väldigt många gamla upplevt sin situation somohållbar. De har känt oro . De har inte velat flytta. De harvelat bo kvar på de ålderdomshem där de har känt trygghet. Många har velatkomma in på ålderdomshem för att få just den omvårdnadsformen. Det har rått enoerhört stor osäkerhet från alla håll när det just gäller ålderdomshemmensframtid. Det har skapat onödigt lidande och onödig osäkerhet och förtvivlanbland många gamla människor. Det är därför del här beslutet är så bra. ärdet bara att se tiU att man också ute i kommunerna lever upp till denna nyamålsättning. Dagensdebatt och det betänkande vi behandlar innebär ett väsentligt trendbrott närdet gäller inriktningen av äldreomsorgen, så till vida all man nu i kommunernakan skapa alternafiv och anpassa verksamhet och planering utifrån de behov somfinns i kommunerna. Viär nöjda från moderata samlingsparfiets sida. Helt nöjda bUr vi emellertidförst när valfriheten för de gamla är total och när man i ännu störreutsträckning har möjlighet att påverka sin fillvaro i ohka sammanhang. Jagskall återkomma till detta. DanielTarschys var litet grand inne på turerna i den debatt om ålderdomshemmen som vihar fört . Många har ansett att detta har varit en debattsom har förts för debattens egen skull. Jag vill bestämt avfärda sådanatankegångar. Den debatt som har förts har haftutomordentligt stor betydelse för del beslut som vi skall fatta . Den harockså haft betydelse för synen på äldreomsorgen i stort och inriktningen aväldreomsorgen . Jaghälsar med mycket stor tillfredsställelse den socialdemokrafiska omsvängningenbeträffande synen på ålderdomshemmen. Det är bra atf omsvängningen har gått såsnabbt, sedan man äntligen kommit fram till att vi måste ha kvar denna vård-och boendeform också . Såsent som i 1985/betänkande från socialutskottet betecknade densocialistiska majoriteten ålderdomshemmen som någonting som skulle finnas kvarenbart övergångsvis. Man räknade med att den vård- och* boendeformen i principskulle försvinna . hade man en mer krystad skrivning. Dåhänvisade man till en form av boendeundersök-ning som skulle göras i helalandet. Jag hade då myckel svårt att se vad den boendeundersökningen hade attgöra med principfrågan om ålderdomshemmens vara eller inte vara. När vi nu harfått delar av undersökningen, är jag ytterligare stärkt i min uppfattning attden undersökningen egentligen inte har gett något nytt .underlag förprincipbeslutet i frågan. Men del är klart att det i och för sig är bra att haockså det underlaget. Jagbeklagar dock samfidigt att den socialdemokratiska ömvändningen i fråga omsynen på ålderdomshemmen har kommit så sent. Hade man stäUt upp för ett par årsedan hade betydligt fler platser på ålderdomshemmen kunnat räddas, och vi hadekunnat bespara många gamla ett Udande. Vi hade också kunnat få én ökadaktivitet i fråga om förbättring och ombyggnad av ålderdomshem. Vikan, herr talmän, av debatten dra slutsatsen att pendelpoUfik är dåligt och altnytänkande är bra. Den politik som har bedrivits har faktiskt varit enutpräglad pendelpolitik. Ena gången skulle aUa gamla in på institutioner -detär inte särskilt detta var gängse social välfärdspolitik i vårtland. Så helt plötsligt svänger man, och skall alla ut ifråninstitutionerna. Bådade här synsätten är lika dåliga i sig. När man resonerar i så generella termeroch om så generella målsättningar, bortser man ifrån att människor är olika ochatt gamla människor lika väl som unga har olika behov och olika önskemål.Därför hälsar jag dagens betänkande och dagens debatt med tillfredsställelse.Jag ser nu en tillnyktring från den fidigare pendelpolifiska linjen. Nugäller det att se till att man ute i kommunerna också är beredd att fullföljaden målsättning som vi tycks vara överens om . Det gäller inte barakommunerna utan också de ämbetsverk som skall utfärda råd, anvisningar ochföreskrifter. Det gäller nu att se till att de kommer snabbt och att interiksdagsbeslutet förvanskas genom ytterligare uppskärpningar i ämbetsverkensföreskrifter beträffande ålderdomshemmen som boende- och vårdform. Det harnämligen funnits tendenser i den riktningen beträffande tidigare fattaderiksdagsbeslut i samma fråga. Föross moderater är det viktigt med valfrihet. Vi vill ge människan en chans attbestämma över sin tillvaro även när hon är sjuk och gammal och när hon behövervård och omsorg i olika sammanhang. Vi måste ge människovärdet en ny chans.Behovet av att kunna påverka sin tillvaro upphör inte när man behöver speciellvård och omsorg, ulan det är snarare i de situationer i livet när man behövermedmänsklig vård och omsorg som behovet är allra störst av att kunna påverkasin egen livssituafion. Jag vill understryka att det i debatten om ålderdomshemmen har varit enrad missuppfattningar gentemot oss som har velat ha ålderdomshemmen kvar somboende- och vårdform. Jag fick ett brev från en man iAlvesta. Han var väl bevandrad i äldreomsorgsfrågor, som jag uppfattadeinnehållet i brevet. Han tog nästan heder och ära av mig och menade: Du vill hakvar de gamla, dåliga ålderdomshemmen - du är inte beredd att ge de gamla enbättre tillvaro än . Jagvef att debatten förs på det sättet ute i landet. Men ingenting kan varafelaktigare än detta. Det är snarare så att vi, parallellt med att vi hardrivit frågan om att ålderdomshemmen skall vara kvar som vård- och boendeform,har krävt alt man skall förbättra standarden, bygga om och förnyaålderdomshemmen. Jagtror också att handikapporganisationernas syn på den här frågan - det handlarom neutrala statsbidrag- bottnar i en felsyn beträffande möjligheterna attkombinera ålderdomshem och hemtjänst. Som jag ser det finns det ingetmotsatsförhållande mellan ålderdomshemmen, sjukhemmen och en väl Bidragtill social hemhjälp m. m. Prot.1987/88:126 , Bidragtill social hemhjälp rn.m. Jaganser att de handikappade skall ha rätt till ett eget boende när de vill ha ettsådant. Det är vår skyldighet att se fiU att de verkligen har den möjligheten.Men det finns ingen motsättning mellan att ge de handikappade denna rätt ochatt ge de.gamla rätt att bo på ålderdomshem. Båda kategprierna skallha valfrihet, och det gäller att utforma politiken på ett sådant sätt attvalfriheten också kan möjliggöras. Ioch med detta beslut tror jag också att det blir fritt fram för förbättringarav standarden på ålderdomshemmen ute i kommunerna. I det sammanhanget Utar jagpå kommunalpolitikernas goda omdöme och ansvar. Låt mig gå in på ett annat område inom äldreomsorgen, nämUgensjukhemmen och långvården. Jag besökte och hade därmöjlighet att studera två sjukhem, dels Bodaklints sjukhem, som var avsett försenildementa äldre patienter, dels Heslra sjukhem, ett ombyggtsjukhem som fidigare hade varit en långvårdsavdelning där det hade legat fyratill sex personer i samma rum. Detvar för mig positiva besök därför att jag mötte posifiva människor som arbetadei dessa olika vård- och boendeformer. Jag kommer ihåg Kersfin ,föreståndaren på Bodaklint, som hade en fantastisk entusiasm när det gällde attge gamla och glömska personer en värdig tillvaro inom ramen för det boendet.Det var samma sak med och vid sjukhem.Inom ramen för ett väl fungerande sjukhem med eget rum för de boende kunde manockså skapa en social samvaro, därför att man hade kontakt från boendet ut iserviceenheten. Man kände att det var någonting som fungerade och att allatrivdes. Patienterna hade inte bott många veckor på detta sjukhem. Jagmenar att detta visar att det finns möjligheter att förbättra på ett posifivtoch konstruktivt sätt och ha kvar den omvårdnad och trygghet som ges inom ramenför detta integrerade boende. Det är bl. a. med anledning av detta som vimoderater säger i en reservation: Avveckla inte institutionerna snabbare än detfinns resurser i . Viär ensamma om den markeringen, och jag beklagar det. Det måste finnas ettsamband mellan avveckling och förändring av institutioner och resurser förhemtjänsten och hemsjukvården. Vi vet att det brister betänkligt , och vivet att många gamla lider av dessa påtagliga brister. Vikräver också att de enskilda sjukhemmen skall finnas kvar. Vi gör det därföratt vi ser de enskilda, små sjukhemmen som en viktig och värdefull resurs.Ufifrån det statisfiska material som vi har-fått vet vi att de platser somfinns vid enskilda vård- och sjukhem existerar inom ramen för betydligt mindreenheter, och det är ju mindre enheter som vi strävar efter. Därför är det infevettig politik att slå ut och förstöra dessa små vårdenheter. De kanske behöverförbättras och ändra inriktning. Men se lill ätt vi har vårdresurserna kvar,där den kunniga personalen finns och där de fysiska förutsättningarnaföreligger för att ge en god vård och omsorg. Jag vill dessutom peka på vårt krav på valfrihet i fråga om såvälboende - ålderdomshem, sjukhem - som . Vi moderater har krävt attdet i socialtjänstlagen skall göras en starkare markering när det gällervalfriheten, rätten för de gamla att välja. Vi menar aft de gamla också skallha rätt att välja när det gäller herritjänsten. Varför skall man inte kunna få anställa en granneeller en anhörig i stället för att anlita den kommunala ? Enligt vårmodeU skall kommunen betala för detta på samma sätt som är fallet när detgäller den kommunala . Jagvill slufligen ta upp frågan om demenssjukdomarna och de reservationer som ärfogade till betänkandet med anledning av motioner beträffande denna viktigafråga. Jag vill understryka vikten av attde demenssjuka, vilket jag tror att viär överens om, ges möjlighet att bo hemma med en väl fungerande hemtjänst ellermöjlighet till gruppboende. I en gemensam reservation har vi borgerliga partierbl.