prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — För att densvenska ekonomin skall kunna stärkas krävs att kostnadsstegringen -vilket inteär detsamma som reallöneutvecklingen - hamnar på en väsentligt mycket lägrenivå än så. Avtalsrörelsen kommer därför att bli av stor betydelse förvåra möjligheter att fortsätta vägen mot samhällsekonomisk balans. Jag hållermed de tidigare talarna på den punkten. Problemet är emellertid att uppspeletinför avtalsrörelsen kännetecknats av starka motsättningar och helt olika synpå hur lönebildningen bör ske. Från vissa håll kommer krav på mycket stora nominellalönepåslag. Av vad jag redan har sagt framgår, hoppas jag, att sådana kravomöjligen går att tillfredsställa utan mycket allvarliga konsekvenser.Samtidigt har största löntagarorganisation, dvs. ,lagt fram ett förslag som går ut på att försöka åstadkomma reallöneökningarsamtidigt som kostnadsökningen hålls tillbaka. Såvitt jag kan bedöma är förslag ettseriöst menat försök att lösa det problemet. Huruvida det går att förverkligavet vi inte . Det är möjligt att det kommer att möta allvarligainvändningar. Men det är beklagligt öch förvånande att förslaget inte tagitsupp till en seriös diskussion mellan dem som närmast berörs, dvs.arbetsmarknadens parter. börjar det verkligen brådska. Jag vill därför säga till arbetsmarknadens parter att detvore ytterst välkommet om de kunde sätta sig ned för att ta enkonkret diskussion om hur motsättningarna i lönerörelsen skall kunnaöverbryggas. Regeringen måste med det snaraste ha besked om det finns en möjlighetatt nå fram till en gemensam grundsyn i huvudfrågan, hur målet beträffandereallönerna skall kunna uppnås. Låt mig slå fast: Finns det en vilja frånparterna att gå en väg som kräver statens medverkan, så är regeringen bereddatt göra sin insats. Jag anser att det är viktigt att besked i denna fråga nusnarast möjligt lämnas. Om inget sker riskerar parterna att gå in iavtalsrörelsen med vitt skilda utgångspunkter och med starka spänningar. I såfall kommer med största sannolikhet utgången av lönerörelsen att skada vårtland och dess ekonomi. I ett sådant läge kommer den ekonomiska politiken inteatt kunna ha någon annan uppgift än att via en ännu stramare finanspolitikförsöka bromsa en för stark efterfrågeutveckling - och i efterhand söka minimeraskadeverkningarna på den svenska arbetsmarknaden. En sådan utveckling tror jaginte att någon av oss vill ha. och uttryckte stor oro ochframförde många bekymmer inför denna utveckling och andra problem som de ansågfinnas i svensk ekonomi. Men det enda recept de har att anföra är att skatternaskall sänkas. När jag lägger det till andra inslag i oppositionspartiernaspolitik ter det sig ganska bekymmersamt. Såvitt jag förstår tar man nutillfället i akt. Lättad över att budgetunderskottet ser ut att minska kastarman sig över den möjlighet som det tycks erbjuda att börja med överbudspo-litikigen. Jag kan inte inse att det skulle vara vad ekonomi behöver i dag:Överbud och glädjepiller av olika slag. I det läge vi nu har är fortfarande finanspolitikensstramhet nödvändig, om vi skall kunna bromsa och dämpa inflationen. I det lägetär det en stram politik - och inte en lättsinnig - som är nödvändig om vi skallkunna undvika ett underskott i bytesbalansen . Att spä på allmänefterfrågan genom sänkta skatter och ökade statsutgifter kan inte vara receptetför den som vill undvika att på nytt måste börja låna utomlands. På den punkten måste jag säga att - även medGörel Thurdins sympatiska framtoning- har släppt de flesta ekonomiskarestriktioner i sitt agerande. har lagt fram ett våldsamtskattesänkningsförslag utan att bekymra sig om huruvida det kan finansieraseller inte. Men till detta måste läggas att denna överbudspolitik nu tycks hanått också . Jag följde ganska noga vad som hände vid folkpartietslandsmöte. Det som där ägde rum måste karakteriseras med ordet excesser när detgäller kraven på ökade utgifter för stat, kommuner och landsting. Det var bara gjorde sigryktbar genom att hävda att de sociala trygghetssystemen måste ge vika förkraven på budgetsanering. Han ville då göra nedskärningar på 40 miljarderkronor. Alla de krav på ökade insatser, ökade utgifter, som nulyckats besluta om på sitt landsmöte är det svårt att inom en begränsadtidsrymd räkna upp. Låt mig ändå säga att man t. ex. vill fördubbla u-hjälpen -det kostar 10 miljarder. Man vill ge alla på långvården eget rum - det skullekosta Man vill införa vårdnadsbidrag, höja de offentliganställdas löneroch ge dem bättre utbildning. Dessutom ställdes där en lång rad andra krav:Bättre villkor för kulturarbetarna, mindre klasser i skolan, bättre läromedeloch en snabbare utbyggnad av sjukvården. Detta är väldigt sympatiskt, och somönskelista uppfyller detta de högst ställda kraven. Men jag måste fråga om AnneWibble anser att det är vad svensk ekonomi nu behöver. Man kräver allt detta,tillsammans med en skattereform av ganska vag storleksordning som, vad jagförstår, kommer att leda till kraftigt minskade skatteintäkter. Är detta vadSveriges ekonomi behöver? Jag måste också fråga mig hur man så snabbt kan kastaom från krav på en ganska brutal åtstramning till en relafivt lättsinnigexpansionspolitik. Naturligtvis hoppas jag att jag harmissförstått oppositionspartiernas avsikter. Jag måste ändå, rhed den optimismsom nästan bör ingå i ämbetet, utgå från att oppositionspartierna underriksmötet visar att de är beredda att ta sitt ansvar för en politik som är bådestram och rättvis. Med den oro som kännetecknar världsekonominoch med de uppgifter vi har när det gäller att pressa tillbaka priser ochkostnader kommer det att krävas många gemensamma insatser och åtskilligauppgörelser i svåra frågor, om vi tillsammans skall kunna fortsätta att värnasysselsättningen, rättvisan och tryggheten i vårt land. 29 Förste vice talman () replik; Finansministern talade om den tredje vägensekonomiska strategi. Den byggde ju på att den ekonomiska tillväxten skullegenereras genom en ökning av exporten. Så var det också efter denjättestora devalveringen 1982. Men försvagades exporten. I ställetvar det konsumtionen, offentlig och privat, som kom att svara för tillväxten.Den typen av konsumtionsbaserad ekonomisk politik dömde ju socialdemokraternaut redan i sin första finansplan . Ändå är det just så somekonomin beter sig. Det är nu vi kan klara bytesbalans, tillväxt,sysselsättning. Men det kräver naturligtvis åtgärder, och finansministern tyckssjälv vara djupt medveten om hur utomordentligt viktiga avtalsförhandlingarnaär, hur viktigt det är att avtalsuppgörelserna stannar på en ansvarsmedvetennivå. Men uppenbarligen anser finansministern, om jag förstått honom rätt, attdet är arbetsmarknadens parter som skall bestämma hur skattepolitiken skallläggas om för att underlätta dessa ansvarsmedvetna avtalsuppgörelser. Detta är,som jag ser det, en absurd situation, eftersom det är i regering och riksdagsom skattepolitiken skall läggas fast. Det är helt uppenbart att det finns ett utrymme för attsteg för steg sänka skatterna, till en början åtminstone de somskattetrycket har ökat . Statsministern bekräftade ju själv att detvar angeläget att återgå till det skattetryck som rådde då regeringen träddetill. Det har också visat sig att de offentliga utgifternas andel av BNP har kunnat minska med just de i sänkt skattetryck som viförespråkar. Det skulle redan första året mer än väl räcka till förmarginalskattesänkningar på i både vanliga och högre inkomstlägen. Detskulle också räcka till för att ta bort de höjningar avarbetsgivaravgifterna.som har genomdrivits. Därtill behövs det naturligtvis åtgärder för att stimulerahushållens sparande. Där kommer frågor som utförsäljning av offentliga företagoch inte minst åtgärder för att verkligen underlätta för hushållen att sparatill ett eget boende in som viktiga beståndsdelar. 30 () replik; Först vill jag vända mig till IngegerdTroedsson. Jag tänker inte ta upp någon långvarig debatt om matskatten, men jagvill ändå säga: Det är inte så att alla låginkomsttagare har barn. Man kan intebara tala om barnfamiljer, när man talar om att sänka matskatten. Det finns grupp ensamma människor utan barn som behöver socialbidrag. Det ärde , . 31 TREDJE VICE TALMANNEN: Repliken gäller finansministernsanförande. 32 () replik: Finansministern sade att den positivautvecklingen har varit starkare och snabbare än vad socialdemokraterna vågadetro vid tiden för regeringstillträdet. Jag säger: Utflyttningen har varitstarkare och snabbare än vad vi då vågade tro. Allting är relativt. Man kan fråga sig vilken avgrund finansministernegentligen talar om när han blickar bakåt i tiden. Vad är det han syftar på? Ärdet de våldsamma lönestegringarna 1974-1975? Är det oljekrisen ochlågkonjunkturen 1976-1982, som den dåvarande regeringen rimligtvis inte kundepåverka? Eller är det det faktum att den borgerliga regeringen lyckades hållaarbetslösheten i schack trots lågkonjunktur och oljekris, ohämmadelönestegringar och en omöjlig opposition? Då fannsdet inte någon avfolkning, överhettning eller bostadsbrist. Då taladevi inte om en vårdkris eller skolkris. Då fanns det ett småföretagsvänligt klimat. Då infördes t.ex. småföretagens möjligheter att reservera medel skattefritt. Det kan inte ha varit avgrunden ni såg, för då hade niinte klarat er alls. Snarare fanns det möjligheter att med hjälp avhögkonjunktur och låga oljepriser komma en bit på väg. Det är inte fråga om överbudspolitik när jag försöker talaom vad vill. Jag talar om en rättvis fördelning, om människors vardag,om politiska värderingar. Vardagen innehålleri dag vårdkris, skolkris,avfolkning, ökade socialbidrag, bostadsbrist, orättvis beskattning osv. Det ärju ingenting man kan slå sig för bröstet för. Det kan definitivt inte varaglädjande att tänka på de sakerna. Vad är det som är överbud i det som vi framför här ?Är det överbud att vilja ha en rättvisare kommunalskatteutjämning eller attkräva att låginkomsttagare inte skall betala för andras skattelättnader? Är detöverbud att vilja göra en omfördelning inom momssystemet, så attlåginkomsttagarna kan få billigare basmat, att vilja göra en fördelning avpensioner, en omfördelning av företagsbeskattningen? strävar efter ett rättvisare samhälle. Dettrodde jag faktiskt att socialdemokraterna också strävade efter, för det varvad ni sade' på partikongressen. 33HANS i (vpk) replik: Finansministern sade att den tredje vägenspolitik inkl. devalveringen var helt riktig och att vpk hade gjort enmissbedömning då det gäller investeringarna. Han sade vidare attinvesteringarna har ökat . Då kan man undra vad som harpåverkat vad. Det är klart att lönenedpressningspolitiken och den enormavinstutvecklingen i industrin också har påverkat investeringarna. Annars harju de låga investeringarna varit ett problem också förregeringen, även om de ser ut att vända uppåt. Vad som är minst lika viktigt att peka på är ökningen avaktievärdet . Jag roade mig med att se ,när jag satt i bänken och lyssnade på debatten. Medan investeringarna har ökatmed har aktievärdena ökat . Det visar vilka fiktiva värden ochvilken spekulation det är fråga om, en spekulation som inte alls har någonrelevans i utvecklingen av industrin, dess produktionsförmåga e.d. Det äralltså spekulationerna i vinster som driver varandra i en hopplös karusell.Aktieägarna skall tydligen få ännu mer pengar, eftersom finansministernprioriterar låga löner. Låga löner betyder höga vinster. Så som det är nu blirdet, såvitt jag kan förstå, ännu mer pengar till spekulation och en ännu störrekarusell, såvida inte finansministern nappar på det förslag som jag nämnde imitt inledningsanförande, att man skulle kunna ta ut en extra skatt eller drain en del av likviditeterna för att just kunna utveckla den gemensamma sektornsviktiga delar; vård, omsorg, skola, kultur. Finansministern passade på, med anledning av , att tala om önskelista. Så kan man ju inte ha det, sade han. Men hur var det på socialdemokraternas egen kongress? Därframfördes också ett antal önskningar från fotfolket inom socialdemokratin, sompartiledningen inte kunde värja sig mot, utan man sade att man skall prioriteraområdena vård, omsorg och skola. Skall det bli med detta precis som det blev ivåras, då socialdemokrater och kommunister kom överens om att ge ytterligare400 milj. kr, till skolan? Tillsammans med tog man sedan igen depengarna på ett annat konto, så att kommunerna likafullt stod utan pengar tilldet avsedda ändamålet. Om det är så socialdemokratisk expansionspolitik fungerarnär det gäller den offentliga sektorn, då får vi verkligen tänka oss för ochfundera över vad den innebär. 34ANNE () replik: Finansministern sade ett par intressantasaker. Om parterna är överens om förslag eller något liknande, ärregeringen beredd att göra en insats. Det är naturligtvis svårt att veta vadKjell-Olof menar, men man kan till att börja med konstatera att detta ären bekräftelse på att läget är bekymmersamt och att regeringen bedömer att omingenting görs, kommer det inte att gå bra. En naturlig slutsats av detta hadevarit, tycker jag, att det hade varit ännu bättre om något hade gjorts ,men då sade man nej till förslag härom. Enligt uppfattning bör tågordningen vara denatt regeringen och först lägger fast förutsättningarna föravtalsrörelsen och att man därefter låter parterna sköta förhandlingarna utanstatlig inblandning. 6 protokoll 1987/88:11 Det går ju inte att göraen fullständig uttolkning på grundval av två meningar i finansministernsanförande, men det verkar inte som om hans uppfattning vore helt skild från detsom har diskuterats i den s. k. . Det återstår att se vad somkommer ut av detta.. Kjell-OlofFeldt klagade på att skulle bedriva överbudspolitik. Det anser jagvara en felaktig beskrivning, och jag tror att finansministern nog intestuderade det material som vi diskuterade på landsmötet fullt så grundligt somhan tror sig ha gjort. Hela grunden för vår ekonomiska politik är attskattepolitiken och andra inslag skall främja tillväxten. Vi är icke nöjda meden genomsnittlig tillväxt på under en följd av år. Det är därförsom vi har lagt så stor tonvikt vid en marginalskattereform och slopande avoffentliga monopol. Meden bättre ekonomisk utveckling, som även brukar propagera föri andra sammanhang, finns det som vi ser det väsentligt större möjligheter attåstadkomma det som vi vill åstadkomma, inkl. en ökad satsning påinternationellt bistånd, ökade insatser för sjukvård, rätt till eget rum inomlångvården och satsningar på skolan. Detär inte heller så, herr finansminister, att alla dessa saker med nödvändighetinnebär ökade utgifter. I den mån man kan få effektivitetsförbättringar genomslopande av offentliga monopol åstadkommer man en högst avsevärd förbättring avmöjligheterna att göra det som man vill göra på andra områden. Jagvill därför upprepa min fråga till : Varför är socialdemokraternasådana motståndare till att produktion av viktiga sociala tjänster skall få skei annan form än i offentlig monopolform? tog sig före att göra någonting som jag inte hört enborgerlig företrädare göra på åtskilliga år, nämligen beskriva den borgerligaregeringsperioden som en obruten serie av kolossala succéer. Det enda problemetvar att man hade en så förfärlig otur att dessa succéer inte framstod tillfullo för medborgarna på samma sätt som de tydligen gjorde för föregångare i de här debatterna brukade alltid säga att den endaskillnaden mellan en borgerlig och en socialdemokratisk regering är att desocialdemokratiska regeringarna har en så förfärlig tur, medan de borgerligaregeringarna har en så förfärlig otur. Med tanke på det är mitt råd tillväljarna att ta en regering med tur. Detfrågades vidare vilken avgrund det var som jag fittade ned i. Jo, det var ettbudgetunderskott på 90 miljarder. Längst ned på botten vandrade herrarnaBohman, Åsling och Mundebo. Detmesta i inläggen från moderata samlingspartiets och företrädare idenna debatt har handlat om nödvändigheten av att sänka skatterna. började med att säga att vi har bedrivit en förfärligskattehöjarpolitik. mer i skatt nu än de gjordeför . I sin replik började hon klaga över att den privatakonsumtionen har ökat för mycket och menade att det skulle vara orsaken tillvåra problem. Poängen är: Vad harhushållen kvar, efter både skatter och prisstegringar. attkonsumera för i form av s. k. realt disponibel inkomst? De svenska hushållenhar 7 1/mer att konsumera för än de hade 1982 när vi tillträdde. Görman samma jämförelse för sex borgerliga år, dvs. , finnerman att de svenska hushållen förlorade 1 1/av sin köpkraft under dessa år.Det är i varje fall ett litet symtom på skillnaden mellan den politik som vi harbedrivit och den som bedrevs av er. Det är också intressant att litetaningslöst säger att de offentliga utgifternas andel av totalproduktionen harkunnat minska . Ja, det är riktigt. Tack vare den politiksom i är så ilsken över har vi faktiskt fått nedde offentliga utgifternas andel och därmed kunnat bidra till att saneraekonomin. säger vidare att eftersom socialdemokraterna har varitså duktiga på att pressa tillbaka de offentliga utgifterna, vill man användavinsten av detta till att sänka skatterna och bli världsberömd på det. Ja, väl bekomme, men jag är inte så snar att nu enkelt draden slutsatsen att vi har ett samhällsekonomiskt utrymme för attsänka skatterna. Vi har alla uttryckt våra bekymmer över att nästa årpä grund av en för hög efterfrågan inom landet på nytt kan komma att ha ettunderskott i sina utrikesaffärer. Det enda säkra som ochAnne skulle åstadkomma, om de fick genomföra sinaskattesänkningsförslag, vore att efterfrågan inom landet skulle öka och därmedunderskotten i bytesbalansen bli ännu större. Det är vidare möjligt att skattepolitiken kan bidra tillatt minska spänningarna i avtalsrörelsen och till att vi når ett bra resultatför landet. Men eftersom jag råkar ha ansvar för vad som skall göras, tänkerjag för dagen icke gå längre i den frågan än vad jag gjorde i mitt anförande.Jag vill alltså veta var arbetsmarknadsparterna står i denna fråga. De har nutigit , och jag vill veta var de står innan jag för minoch regeringens del är beredd att gå vidare. Jag hoppas att , som ären ganska klok kvinna, har respekt för att jag inte utvecklar resonemangetvidare. Jag tycker, herr talman, att det har utbrutit en ganskasorglustig debatt mellan de borgerliga företrädarna om skatterna. Förutom GörelThurdin, som basade på mot när det gällde marginalskatterna,undviker de att alltför uppenbart avslöja hur illa det är ställt med denborgerliga enigheten på det området. Jag skall börja med . Hon frågade; Vilken är nuden samlade arbetarrörelsens uppfattning när det gäller marginalskatterna?Arbetarrörelsen var samlad till kongress . Av partikongressensbeslut, som finns att läsa, framgår att vi skall genomföra en skattereform sombl. innehåller sänkta marginalskatter. Har nu fått ett besked omvar den samlade arbetarrörelsen står vad gäller skattepolitiken? Detta uttrycksnämligen vid våra partikongresser. Vidare kan jag begripa att nästan i panikvädjar till socialdemokraterna om hjälp med nästa skattereform. Jag begriperdet ännu mycket mera när jag lyssnar till . Först och främst: Denenda gången hon närmade sig begreppet sänkning av marginalskatten var när honförklarade att det var fördelningspolitiskt helt vansinnigt att göra somfolkpartiet föreslår. Det var hennes omdöme om så mödosamt utarbetade skattepolitik;fördelningspolitiskt är den vansinnig och därmed, antar jag, oacceptabel förcenterpartiet, för vansinniga förslag kan väl inte ställa sigbakom. Destostörre utrymme ägnade åt att kräva sänkt moms på maten. Vad hardå sagt om centerparfiets största skatteidé? Jo, i televisionen att det var ett ovanligt dumt förslag. Jagtycker att de båda berörda damerna borde träffas i någon lokal och försökaklara ut vilken väg ni skall gå i skattefrågorna. Sådana diametralamotsättningar i synen på vilken slags skattepolitik som skall föras som ni hardemonstrerat här har jag inte hört uttryckas på länge från de borgerligapartierna, och det säger inte litet, herr talman. Man har lyckats skapa linjermed mycket olika inriktning. Men, , ge inte upp arbetet på enskattereform. Men det arbetet kräver nog att man skapar samarbetsmöjligheter iandra riktningar än vad ni normalt brukar hävda. GörelThurdin, som tuffar till sig här allteftersom, säger att människorna iNorrlandskommunerna är så upprörda över den socialdemokratiska politiken närdet gäller den kommunala skatteutjämningen och klagar högljutt över den. Svaretär mycket enkelt. Hade ställt upp på det förslag som vi lade frami hade dessa människor i Norrlandskommunerna inte behövtgnälla - tvärtom. Jag skall läsa upp ett stycke ur ett uttalande frånKommunförbundets länsavdelning i som är undertecknat bl.a. avcenterpartisten , ledamot av länsavdelningens arbetsutskott. Det ärett uttalande till regering och även till riksdag, så det är riktat även tillGörel Thurdin. Det står bl. "Detförslag som förelades i budgetpropositionen" - dvs. regeringensförslag - "var väl förankrat bland 'Norrlandskommunerna' och hadeaccepterats av kommunerna i även om det innebar en vissförsämring för ett par av kommunerna i vårt län." med, såvitt jag förstår, ett helhjärtatinstämmande från . Varför angripa oss som är det enda parti somhar visat någon vilja att åstadkomma en skatteutjämning? Omjag lade ut en spång mot när det gäller skattereformen, kan jaglägga ut en till när det gäller skatteutjämningen - det kostar juinte så mycket. Jagvill säga något fill i . Han driver den vanligalinjen bland kommunisterna - det råder nöd och elände bland arbetare,medan kapitalisterna skär feta skivor ur nationen. Visst, jag har ingenanledning att försvara de avarter som har uppstått på vår finansmarknad. Det ärinte heller någon glädje för mig att kolossala kursstegringar äger rum på densvenska aktiebörsen. Men jag tycker att kommunisterna någon gångborde säga några ord om hur landets löntagare i praktiken har det - att de harjobb , att de har fått kraftigt ökade reallöner både 1986 och 1987 och attsvensk industri står stark och att trygga arbeten därmed har skapats åt mångamänniskor som annars inte skulle ha haft det. Det måste finnas någon balans idet man säger om resultatet av politiken. Låtmig till slut notera, herr talman, att gör en försikfig reträttfrån landsmötes alla långtgående utgiftskrav. Det är klart att omman tror sig klara en fördubbling av u-hjälpen genom en effektivise-ring påandra områden är man naturligtvis opfimistisk, men det skall man ju vara.Därför säger jag: Välkommen till ett arbete för en effektivare förvaltning ochett effekfivare användande av offentliga medel. Men då får man nog anpassalöftena till vad man tror att man kan uppnå i effekfivisering. Anf.36 () replik: Jag skall våga tuffa till mig litet fill innan den här debatten ärslut. Trots att jag är norrlänning ser jag som centerpartist till en rättvisarefördelning över hela landet. Och det handlade inte om det i det förslag somsocialdemokraterna hade lagt fram. Vi ville ha ett bättre förslag. Men inte ensnär det gällde kommunalskatteutjämningen kunde socialisterna komma överens omett förslag. är den kommunala beskattningen viktigare för samtliga med eninkomst som är . Det är ju anmärkningsvärt att denkommunala beskattningen och kommunalskatteutjämningen inte ingår i denutredning som tillsatts om inkomstskatterna. Vi har protesterat mot detta fråncenterpartiets sida, men vi har inte fått gehör för våra krav. Jag vill därförfråga: På vilket sätt tänker finansministern hålla oss andra underrättade omarbetet med den kommunala skatteutjämningen i ? Det är jubra om vi på något sätt kommer fram fill ett gemensamt förslag. Då kanske viblir nöjdare . Det vore bra med ett klarläggande på den punkten häri dag. Jagmåste ställa ytterligare en fråga: När skall socialdemokraterna och vpk visaupp ett gemensamt skatteförslag? Det skulle vara mycket intressant att få se.Jag upplever inte att ni har samma åsikt när det gäller skatterna.