prot · GB09118 · 1987-12-31 00:00:00 — 1987/88:100 bil. 7) samt 1987/88:22 om vissa anslag fillhälso- och sjukvård m. m. 1987/88:100 bil. Först upptogs till behandling socialutskottetsbetänkande 20 om handikappomsorg. 33 (): Vi har tidigare under detta behandlat handikappomsorgen. Dähandlade det om uppföljningen av det handlingsprogram i handikappfrågor somtogs fram under den borgerliga regeringen med som ordförande iprogramutskottet. Alla partier står eniga bakom målen i detta handlingsprogram,nämligen de handikappades fulla delaktighet och integritet i samhället. Handikappadeär ingen enhetlig grupp. Varje människa med handikapp är unik med individuellamöjligheter och förutsättningar. Få saker är sä illa lämpade för kollektivalösningar och centralstyrning som villkoren för människor med handikapp. Vialla kan från den ena dagen till den andra själva hamna i en situation som göross beroende av de insatser som tas upp i det betänkande som vi nu behandlar ikammaren. I de moderata reservationerna i betänkandet tas en del brister ihandikappolitiken upp, brister som vi vill rätta till. Föross moderater är det självklart att målen delaktighet-och integritet isamhället kan uppnås bara om man i varje fråga tar individuella hänsyn ochbereder den enskilde möjlighet att själv påverka sin situation. Ettsymposium om etik i vården hölls här i . En ung, gravthandikappad man berättade om hur han själv valt och anställt personliga vårdare. Denna möjlighet hade han fåttgenom . Vi som deltog i symposiet fick en tydlig bild av vilkenstor betydelse det har för en handikappad att själv få välja och anställa de personervilkas hjälp han behöver för den dagliga tillvaron. Den unge mannen utstråladetrots sina grava handikapp självkänsla och livsglädje. Han hade kontroll översin vardag och kunde själv påverka sin omsorgssituation. Sina vårdare hade hansjälv valt. Deras tjänster bestämde han själv över. Alla,inte bara några, bör få denna möjlighet att anställa sin egen personligavårdare eller assistent. Alla, inte bara några, bör få ett avgörande inflytandeöver hjälpens innehåll och utformning. Handikappade måste också på samma sättsom andra människor fä möjlighet att välja boende och bostadsort. Enskilt boende med personlig assistent, gärna någon anhörig, är detbästa alternativet för många handikappade. Men det finns också människor med sågrava funkfionsnedsättningar att det är otänkbart för dem att klara ett egetboende. Även för dessa måste det finnas goda vård-och boendealternativ. I några landsting prövas gruppboende för handikappade somhar mycket Prot. 1987/88:118 omfattande service- och omvårdnadsbehov. Ettmindre antal människor bor tillsammans i hemlik miljö. Omvårdnadoch rehabilitering fungerar väl, och de boende får daglig stimulans och gemenskapsamt ett värdigare liv. Denna boendeform bör finnas som ett alternativ förhandikappade med omfattande hjälpbehov. I den socialdemokratiska vårdideologin haravinstitutionali-seringen såväl inom åldringsvården som inom handikapp- ochomsorgsvården varit det enda saliggörande . Vad beträffar ålderdomshemmen har en glädjandetillnyktring skett tack vare trycket från de borgerliga partierna och debatteni massmedia. För många gamla har det inneburit tragedier då ålderdomshemmenstängts. Liknande tragedier har förorsakats genom nedläggning av vårdhem förutvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna. Vi moderater delar helt uppfattningen attutvecklingsstörda och andra handikappade barn och ungdomar i första hand skallbo kvar i det egna föräldrahemmet. Särskilda stödinsatser bör inriktas på attgöra detta möjligt. Barn som trots stödinsatser inte kan bo kvar hemma börberedas plats i familjehem eller i elevhem. För vuxna utvecklingsstörda bör ett självständigt boende eftersträvas.Men det måste också finnas andra alternativ. Trender på vårdområdet har drabbat enskilda människor påett olyckligt sätt. Utflyttning från vårdhemmen har inneburit svårapåfrestningar för många förståndshandikappade och deras anhöriga. Väl fungerandevårdhem har stängts trots att kommuner och socialtjänst saknat bra boende ochhemtjänst att erbjuda. Bristfällig omvårdnad, ensamhet och isolering har följt itrendernas spår. Denna utveckling varnade moderata samlingspartiet för isamband med riksdagsbehandlingen av den nya omsorgslagen. Det är bara attkonstatera att våra farhågor visat sig vara befogade. Erfarenheterna avomsorgslagen måste skyndsamt utvärderas och bristerna rättas till. Ingen vill få tillbaka de stora mentalsjukhusen. De flestaförståndshandikappade kan klara både arbete och eget boende. Men möjlighettill andra boendeformer måste finnas kvar för dem som behöver det. Mindre vårdhem med kvalificerade vård- och omsorgsresursermåste finnas såväl för vuxna som för barn och ungdomar då andra boende- ochvårdalternativ inte tillgodoser behoven. När propositionen om en ny omsorgslagframlades, föreslog moderata samlingspartiet att alla handikappade barn ochungdomar skulle omfattas av lagen. Under /85 beslöt atten utredning skyndsamt skulle arbeta fram ett förslag om en utvidgning avomsorgslagens personkrets till att gälla alla barn och ungdomar som har behovav särskilda omsorger. Detta har ännu inte skett. Det är anmärkningsvärt attdenna fråga, som är så viktig för de handikappade barn och ungdomar det härgäller, förhalats pä detta sätt. Förutsättningarna för stöd och bistånd till handikappadevarierar mycket i landet. Även detta förhållande har vi moderater påtalat under tidigare 31 1987/88:118 . Staten har ett övergripande ansvar för att stödet till de handikappa- lO deblir rättvist. Vi har för inte så länge sedan här i kammaren fört en debatt "~J ~~ omvåra förslag att återinrätta medicinalstyrelsen och länsläkarorganisatio- Det skulle ge en ökad tillsynsmöjlighet ävennär det gäller vården av och omsorgen om handikappade.Alla bör ha samma rätt till bistånd - oavsett var Målet skall varaett likvärdigt stöd över hela landet. Jag yrkarbifall till reservationerna 4, 5, 6, 7, 8 och 11. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.34 (): De flesta människor i vårt land anser det vara en självklarhet attkunna välja bostad, nyttja fritidsanläggningar och ta del av övrigtkommersiellt utbud. Det är naturligt för oss att kunna använda kollekfivafärdmedel. Självfallet vill vi få del av kunskap och information via massmedia.Vi vill välja utbildning och yrke. Förden stora gruppen handikappade är detta inte lika självklart. Det råder storaklyftor mellan handikappade och andra i samhället, och bristen på förståelseoch insikt är alltfort uppenbar. Dess värre tenderar handikappgruppen att varai ökande- det gäller t. ex. trafikskadade och allergiker. Vär utomordentligtfina förlossningsvård medverkar ju också till att allt fler psykisktutvecklingsstörda räddas till livet. Föross i är det självklart att alla människor måste garanteras ensocial och ekonomisk grundtrygghet, som innebär att alla människor skall kunnaleva i en social gemenskap under ekonomiskt acceptabla förhållanden. Detfinns undersökningar som visar att handikappade har lägre bostadsstandard,begränsade möjligheter till utbildning, svårare att få arbete ochsysselsättning, sämre möjligheter till en varierad fritid. Frånhandikapporganisationerna har otaliga uppvaktningar och påpekanden gjorts förregeringen, men de förslag som lagts fram av regeringen är oftast avhalvhjärtad natur. Förslaget om förbättrat bilstöd innehåller t. ex. mycket somär bra, men förtidspensionärer fär inte någon förbättring. Någonvärdesäkring i takt med inflationen är heller inte utlovad. Denav många så efterlängtade propositionen om särskoleundervisning för vuxna blevockså en besvikelse, eftersom den begränsar möjligheterna att studera vidaretill endast dem som gått i särskola. Alla som exempelvis gått i träningsskolaär lämnade utanför. Dettavar bara några exempel på den brist på insikt och helhetssyn som karakteriserarregeringens förslag på handikappområdet. Enav de viktigaste frågorna för en handikappad gäller den egna bostaden, och vi menar att det måste ges ökad möjlighet att välja boende och den service man behöver. I socialutskottets betänkande avstyrks centermotionen So615, yrkande 1, med att stora delar av handikappomsorgen är föremål för översyn och överväganden. Man avvaktar en rapport om de handikappades boende från och som skall komma 32 och som skall ge bättre underlag för åtgärder föratt förbättra utbudet av Det är säkert bra, men det går långsamt. Skall nu alla braförslag manglas ytterligare i en handikapputredning, så slipper ju regeringenatt lägga fram några förbättringsförslag . Det är bekvämt att skjutapå besvärliga frågor - i varje fall till efter valet. När omsorgslagen fick sin nya utformning , hade denvidgats till att omfatta även trafikskadade, exempelvis med beståendehjärnskador, barn-domspsykotiskt skadade plus några övriga handikappgrupper.Redan då påpekade vi i att det fanns starka humanitära skäl attytterligare vidga personkretsen, så att också barn och ungdomar medrörelsehinder, hjärtfel, synskador och aridra fysiska handikapp skulle få sammarättigheter som psykiskt utvecklingsstörda. En arbetsgrupp tillsattes - den s. k. Ansgargruppen -'medföreträdare för handikapprörelsen, statliga myndigheter och de bådakommunförbunden. I sin slutrapport lämnar gruppen inga konkreta förslag,eftersom det inte fick kosta några pengar; den hade varit bunden tillnolldirektiv. Detta var alltså ett omöjligt uppdrag. Arbetsgruppen redovisar en kostnad pä mellan 450 och 900milj. , om barn och ungdomar med fysiska handikapp skulle få sammarättigheter som psykiskt utvecklingsstörda. skall tydligen den nyahandikapputredningen ta över Ansgargruppens uppdrag. Om också den utredningenfår nolldirektiv och order om att inte öka samhällets kostriader, då måste jagfråga utskottets talesman: Vad är det som tyder på att den utredningen skalllyckas bättre än Ansgargruppen av utredande? Och är det här ytterligareett bevis på att regeringen skjuter besvärliga frågor pä framtiden eller ivarje fall till efter valet? Frågan om rörelsehindrade elevers skolgång på gymnasienivåhar alltfort inte fått någon lösning eftersom också den ingick i Ansgargruppensarbete. Förs även den frågan över till den kommande handikapputredningen med deförseningar i beslutsgången som därmed följer? I centermotionen So615 har vi också påtalat de centralaämbetsverkens tillsynsansvar på handikappområdet. Självfallet borde t. ex.postverket och utan särskild ersättning uppfylla elementära kravfrån de handikappade. Tydligen skall telepolitiken utredas , och bl.a. skall sociala ansvar ses över. Det är bra, men låt allaaffärsverk ta sitt ansvar på detta område. Det är ett rimligt krav. Den aviserade handikapputredningen kommer enligt utskottetatt ges en parlamentarisk sammansättning. Vi har sålunda fått gehör för vårtmofions-krav. Vi har tidigare föreslagit att en funktion som handikappombudsmanbör inrättas och anför i reservation nr 12 att formerna för en sådan funktionbör prövas i den nya utredningen. Frågan om personlig vårdare är viktig. För vissa familjerär möjligheten till personlig vårdare en förutsättning för att såväl familjensom den handikappade skall ha en någorlunda bra livssituafion. Det förekommersådan verksamhet på kommunalt initiativ , och jag kan, utifrån min egenerfarenhet som ordförande i kommuns omsorgsnämnd sedan 12 är, bekräftavilken oerhört viktig funktion detta är - i varje fall för deutvecklingsstörda. Det är ingen särskild omsorg enligt lagen, men vårbedömning av värdet av personliga vårdare visar sig vara riktig. De familjersom har sådan 3 protokoll 1987/88:118 omsorg känner att de harsamhällets stöd, och detta måste vårt rika samhälle ha råd med. Slutligen,herr talman, har och jag i motion So275. tagit upp frågan omanhörig- eller vårdarlön. Det är en fråga som får allt större aktualitet i taktmed att allt fler människor vårdas i sina hem. Vi vet också att det är inomhemtjänsten som vi har den verkliga vårdkrisen i vårt land. Samhällethar enligt socialtjänstlagen det fulla ansvaret även för svårt handikappadevuxna som behöver ständig vård. När de anhöriga åtar sig en del - oftamerparten - av vårdarbetet, måste de ersättas ekonomiskt för detta av ansvarigmyndighet. De bör få en anställning som t. ex. hemvårdare under ett rimligtantal timmar och därmed följande normala sociala trygghetsförmåner.Även om den handikappade har en personlig vårdare på heltid, är det ändå bara40 timmar av veckans . För den anhörige blir det alltså 128 timmartungt vårdarbete kvar, där nätterna ofta kan vara mycket besvärliga. Detpositiva i att lämna institutionen, få en egen identitet och bättrelivskvalitet för den handikappade får inte innebära att familjen fär en pressadsituation. En anhörigvårdarlön borde vara en självklarhet i mycket störreutsträckning än som det nu är möjligt att fä. Denna fråga har utretts sedanmånga år tillbaka, och det är märkligt att regeringen inte kunnat samla sigtill ett förslag. Det är med spänd förväntan vi avvaktar regeringensproposition om äldrepolitiken, där förslag förväntas enligt utskottet, mendetta är inte en fråga bara för äldre människor - många föds handikappade ochhar sålunda ett livslångt hjälpbehov. Samhälletkan inte fortsätta att utnyttja de anhörigas känslomässiga bindningar, så attde ställs utanför alla trygghetssystem. Detta borde utskottet med skärpa haslagit fast. Med det anförda yrkar jag bifall till de reservationer som centernsledamöter står bakom - nr 4, 6, 7, 10, 12 och 13. 35 MARGÖ (vpk): I och med beslutet att bygga regionala gymnasier för elever med svårarörelsehinder överfördes också det fulla kostnadsansvaret för dessa elever tillkommunerna och landstingskommunerna. I praktiken har detta fått till följd attsvårt rörelsehindrade elever inte har samma möjligheter till gymnasiestudiersom andra elever. Kommunerna gör nämligen en bedömning av hur mycket det kostaratt ge dessa elever gymnasieutbildning. Och av kostnadsskäl föreslår de oftanågot annat än fortsatta gymnasiestudier för dessa elever. Närfrågan om att staten skulle ta ett kostnadsansvar för dessa eleversgymnasiestudier behandlades av utskottet och kammaren under /87fastslog utskottet att det ekonomiska ansvaret för omvårdnaden åvilar primär-och landstingskommunerna. Utskottet anförde vidare: "Staten måsteemellertid vara beredd att svara för att den begränsade grupp det här är frågaom verkligen kan erbjudas en fungerande gymnasieskolgång. De av dessa ungdomarsom vill studera vidare måste då garanteras den ornvårdnad som är enförutsättning för att de skall kunna fullfölja sina studier. Deras möjligheterfår inte vara beroende av hemortskommun. Statens ansvar för dessaungdomars möjligheter till gymnasiestudier bör slås Prot. 1987/88:118 fast." Närdetta betänkande behandlades i kammaren utgick vpk från att i och meddetta fastslog att staten hade ett kostnadsansvar för de svårt rörelsehindradeelevernas gymnasiestudier. Men så var tydligen inte fallet. Jag måste därförfråga utskottsmajoritetens företrädare: Vad står egentligen denna skrivning omstatens ansvar för svårt rörelsehindrade elever för, om den inte innebär attstaten har något betalningsansvar? Isamma betänkande som utskottet avstyrkte motioner om att staten skulle få ettkostnadsansvar för dessa elever hänvisade man till att det pågick förhandlingarmellan statens förhandlingsnämnd och om hurkostnaderna för omvårdnaden skulle fördelas. Utskottet påpekade också att manförväntade sig en skyndsam lösning. Iårets betänkande, , konstaterar utskottet att dessaförhandlingar om kostnadsansvaret för omvårdnaden ännu inte är avslutade.Utskottet förutsätter emellertid att frågan skall bringas till en snar lösning. Dethär är inte tillfredsställande. som frågan utreds kommer mångarörelsehindrade elever i kläm, och de får inte någon gymnasieutbildning. Detär klart att en lag som tillförsäkrar även rörelsehindrade ungdomar vissarättigheter-, bl. a. rätten till gymnasiestudier, skulle ha stor betydelse. Mennu har ju även den utredning i vilken man skulle vidga personkretsen för vissaomsorger havererat. Jag yrkardärmed bifall till reservation 10. Anf.36 (): Målet för handikappolitiken är ett samhälle som garanterar handikappadefull delaktighet och jämlikhet. En av förutsättningarna för att detta mål skallkunna förverkligas är att samhället i vid bemärkelse utformas så att allsamhällsservice blir tillgänglig för alla medborgare. Ihandikappomsorgen är färdtjänsten en mycket viktig del. Vi vet att det finnsstora skillnader vad gäller färdtjänsten i olika kommuner. Därför har nusocialstyrelsen inlett en särskild utredning för att se på skillnaderna mellankommunerna när det gäller den enskildes tillgång till färdtjänst. Dessutom harriksrevisionsverket avlärnnat en granskningsrapport med förslag fillförändringar i statsbidragssystemet. Denna rapport bereds iregeringskansliet. Fråganom leasing av bil till handikappade har tagits upp i en motion och även i enreservation. Den utredningsman som har utrett bilstödet åt handikappade haräven sett på denna möjlighet men funnit att leasing är en dyr och dålig lösning på grund av att det ofta krävs omfattande anpassning av bilen.Med det nya bilstödet kommer det att bli förmånligare för den enskilde att köpaän att hyra bil. Färdtjänsten är ett komplement till kollektivtrafiken. Därför talarmycket för samma trafikområdesgränser. Frågan om detta kommer att bliföremål för regeringens övervägande med anledning av transportrådets utredningom riksfärdtjänsten. Med anledning härav anser utskottet att man bör avvaktautredningens arbete. För att valfriheten förden handikappade skall få ett bra innehåll måste det 35 finnas ett bra ochvarierat utbud av olika stödinsatser. Olika försöksprojekt för att utvecklahandikappomsorgen måste därför uppmuntras. Ett sådant projekt är det s. k.STIL-projektet, som innebär att den handikappade får en assistent vars lönbetalas av och kommunen. Detta projekt kommer att pågå fram till1991. Därefter görs en utvärdering av en arbetsgrupp med representanter för kommuneroch landsting, , ochhandikapporganisationerna. Den aviserade handikapputredningen skall närmareutreda vilka insatser som görs för handikappade av kommuner och hälso- ochsjukvårdshuvudmännen. Det förutsätts att även frågan om en personlig assistenteller någon form av hemvårdsersättning kommer att övervägas av utredningen.Utskottsmajoriteten konstaterar att stora delar av handikappomsorgen ärföremål för översyn och övervägande. Detta arbete genomsyras av en strävan attöka de handikappades självbestämmande vad gäller boende och service. Ytterligareen sak som är viktig för den som har svårt handikapp är habilitering ochrehabilitering. Även där förutsätter utskottet att frågan tas upp avutredningen. Fråganom att utvidga omsorgslagen till att omfatta större personkrets har visat sigkomplicerad. , , har i enskrivelse till regeringen begärt att den arbetsgrupp som arbetar med fråganbefrias från uppdraget och att den tidigare omnämnda handikapputredningenskall ta över frågan. Utskottsmajoriteten förutsätter att utredningsarbetetbedrivs så att ett delförslag om personkretsen snart kan lämnas. Vadgäller intagning på vårdhem eller specialsjukhus beslutades i samband med attriksdagen antog den nya omsorgslagen att vårdhem för barn och ungdom skulleavvecklas och att nyintagningar skulle upphöra. Målet för omsorgsverksamhetenär normalisering och integrering. Utskottsmajoriteten vidhåller uppfattningenatt värdhem och specialsjukhus efter hand bör avvecklas och ersättas med vård-och boendeformer som ger möjligheter till ett normalt och värdigt liv. Medhänsyn härtill finns det ingen anledning att ändra de regler som övergångsvisgäller för intagning av vuxna.på vårdhem. Inte heller bör det komma i fråga vadgäller intagningen av barn och ungdom. och bostadsstyrelsenskall avlämna en rapport i qm de långtidssjukas och handikappadesboende. Socialstyrelsenhar avgivit en delrapport angående psykiskt utvecklingsstörda påvårdhem. Enligt rapporten finns det stora brister i hur vårdhemmen fyller sinauppgifter. Boendet är inte hemlikt, och de boende är isolerade från samhället.För dem som behöver mer omfattande vård och tillsyn än vad som kan ges i enegen bostad måste boendeformerna göras mer hemlika. Utskottetunderstryker vikten av att utflyttningen från vårdhem och andra institutionersker med varsamhet och med hänsynstagande till och efter samråd med varjeindivid. följer fortlöpande landstingens planering ochgenomförande av utflyttningen. Beträffandemånga av de frågor som tas upp i betänkandet och i reservationerna kan jaghänvisa till utredningar som tillsatts eller som håller på att arbeta. Dettagäller även barn- och vuxenhabilitering. Utskottsmajoriteten förutsätter attfrågan om samordning kommer att tas upp av handikapp- Frågan omomvårdnad av vissa rörelsehindrade gymnasieskole- Prot. 1987/88:118 elever och det ekonomiska ansvaret under deras gymnasieskolgång skall 10 maj1988 , studeras av en arbetsgrupptillsatt av regeringen. Utskottet förutsätter att frågan får en snar lösning. Närdet gäller inriktningen av handikapputredningens arbete framhålls ibudgetpropositionen att arbetet bör inriktas på i huvudsak sådana insatser somär av särskild vikt för personer med svåra handikapp och för handikappade barnoch ungdomar. Även frågan om bevakningen av handikappades intressen i olikasammanhang torde komma att aktualiseras under utredningen. Anhörigstöd,anhörigvård, är också en viktig form av handikappomsorgen. Där gäller det attge ersättning för arbetet och att ge social trygghet. I denna fråga får viavvakta regeringens äldrepolitiska proposition, som kommer inom en snarframtid. Med det anförda ber jag att få yrka bifall till socialutskottetshemställan i betänkande 1987/88:20 och avslag på sarritUga reservationer. Anf.37 () replik: ger ju bara några få en möjlighet att få en assistent.Vi moderater anser att många fler bör kunna få det. Vi föreslår att man skallinföra en hemvårdsersättning för att ge de handikappade möjlighet att självaanställa sin egen personliga vårdare eller assistent. Viär överens om att vi inte skall ha dåliga vårdhem. Men många små enskildavårdhem fungerar väl och ger de boende stimulans och gemenskap. Många småenskilda vårdhem har väl kvalificerad personal, och de handikappade som bordär trivs. Tragedierna som förorsakats av tvångsutflyttningar från ålderdomshemhar, tack vare den debatt som förekommit, fått socialdemokraterna att vända päklacken och medge att ålderdomshemmen får finnas kvar. Måste vi be massmedia omhjälp för att fä socialdemokraterna att inse att utflyttningar från vårdhemmeni många fall är lika tragiska för de handikappade som utflyttningarna fränålderdomshem i vissa fall varit för de gamla? Anf.38 () replik: räknade upp de stora uppgifter som väntarhandikapputredningen. Det blir säkert ett stort och omfattande arbete och enmycket ingående debatt om dessa frågor. Jagställde några frågor till utskottets talesman som jag naturligtvis inte ficknågra svar på: Men kvar står den stora frågan: Vad kommer det nya arbete somhandikapputredningen skall genomföra att få lov att kosta-samhället?Ansgargruppen lämnade ju ifrån sig sitt arbete på grund av att det inte fannsnågra pengar. Nufrågar jag: Om den nya handikapputredningen också skall arbeta utifrån ett nolldirektiv, vad blir det då för resultat? Måste vi inte någongång inse att en satsning på handikappfrågorna måste få kosta samhället pengar? Jag vill ha ett besked från utskottsmajoriteten, om man är beredd att ge den nya handikapputredningen pengar för att möjliggöra förbättringar för de handikappade. 39MARGÖ (vpk) replik: Jag fick inget svar på min fråga till GunnarStröm om vad utskottet egentligen menade med sin skrivning , då manslog fast statens ansvar för de rörelsehindrade elevernas gymnasiestudier.Såvitt jag vet tillhörde majoriteten i utskottet även förra åretoch har väl varit med att ta fram skrivningen, så han bör lätt kunna förklaravad utskottet egentligen menar.