prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Att skolans organisation, arbetsformer och miljö kanpåverka ungdomskriminaliteten torde alla hålla med om. Detta stöds också avmycket intressant forskning i . Massmedierna har riktatvår uppmärksamhet mot det tilltagande ungdomsvåldet. Elever misshandlar lärareoch andra elever i skolan och utanför. Slagsmål mellan ungdomsgäng har i ettpar fall t.o.m. lett till dödsfall. Oron och våldsutvecklingen i skolan hänger samman medskolans undervisningsresultat. Elever som inte känner tillfredsställelse ochstimulans i skolan söker ofta hävda sig på annat vis, t. ex. med störning, busoch kanske t. o. m. våld. Våra barn har rätt till en skola som ger dem de kunskaperde behöver. Den skall sätta varje individ främst och ta hänsyn till elevernasolika anlag och förutsättningar. Skolan behöver på ett bättre sätt än undervisa omvad samhället ur laglig, moralisk och etisk synvinkel anser vara rätt ellerfel. I den fond av kunskaper och erfarenheter som överförs från en generationtill nästa måste också rymmas regler om hur man umgås med varandra på ettansvarsfullt sätt. Jag går över till narkotikaproblemet. Vimoderater tror inte att rnan på kort sikt kan hoppas på att göra heltfritt från all illegal narkotika. Men vi kan alltjämt och måste hindranarkotika från att bli en accepterad del av vår kultur. Vi kan därmed ocksårycka undan grunden för en etablerad och småningom vidgad knarkhandel ochknarkkriminalitet i vårt land med allt vad det har i sitt släptåg. Spårenförskräcker, om vi tittar på . Det är detta som kampen ytterst gäller. är, liksom andra välmående västeuropeiska statermed en ekonomiskt stark men trevande, osäker och trendig ungdomskultur, enattraktiv De internationella narkotikahandlarnas "marknadsavdelningar",om jag får uttrycka mig så, gör precis denna typ av värderingar. Det går fördem att göra stora pengar på narkotika i vårt land. är en angreppspunktför dessa internationella förbrytarnät som handlar med narkotika, och de harriktat in sig på vårt land liksom på många andra länder, och särskilt motungdomarna. Därför måste vi få en narkotikapolitik som kriminaliserarbruket och får bort knarket från anstalterna och en lagstiftning som gör detmöjligt att ge missbrukarna en vård, om nödvändigt med tvång, som kan brytamissbruket. har moderata samlingspartiet envetetdrivit kampen för en realistisk narkotikapolifik och utsatts för spott och spe.Vi har anklagats för att stå för en reaktionär politik, för att vilja införa enpolisstat, för att vilja kasta tusentals ungdomar i fängelse - statsministernhade den dåliga smaken att upprepa detta argument -, föratt vilja sätta polisen att jaga narkomanerna längs gatorna osv. Det första konkreta provet på regeringens nymornade viljainom kriminalpolitiken fick vi när propositionen om kriminalisering avnarkotikabruket nu kom fill . Vi väntar på propositionen omförändringar i lagen om vård av missbrukare. Den socialdemokratiska regeringen lovade i valrörelsen1982 att göra rent hus med knarket. Men trots detta sprider sig en uppgivenhetbland vårdare och poliser. Regeringen har fortfarande inte tagit itu mednarkotikaproblemen på ett realistiskt sätt. Och problemen ökar. måste en nypolitik till. Det bör understrykas att det är av mycket stor betydelseför normbildningen att samhället med kraft hävdar att missbruk icke äracceptabelt. För att åstadkomma en norm som avhåller främst ungdomar frånexperimentmissbruk men också ger lagstöd för polisingripande mot pågåendenarkotikatillförsel framstår det som uppenbart att den nu existerandestraffria zonen i lagen bör täckas in genom en kriminalisering. Där ärförslaget bra. Men det är i övrigt helt i avsaknad av konsekvens i förhållandetill den föreslagna utvidgade kriminaliseringen och bygger i dessa delar på enhållning till narkotikaproblemet som kännetecknas av rättspolifisk slapphet ochbristande insikter i missbrukarnas livsföring och förhållningssätt mot denickemissbrukande omgivningen. Således föreslås att enbart böter skall ingå istraffskalan. Den grupp gärningsmän som det här huvudsakligen handlar om brukarbetecknas som "bötesimmun" dvs. den saknar inkomst och har oftastinga andra tillgångar än stöldgods eller medel som inbringas genomprosfitution. Ett bötesstraff saknar all verkan gentemot den. Vidare fårbegränsningen till böter den effekten att möjligheterna att förebringa tekniskbevisning i praktiken helt utesluts. Sammanfattningsvis kan alltså sägas att det lagförslag vihar fått inte fyller syftet att skapa en konsekvent och effektivkriminalpolitisk hållning fill narkotikaproblemet. Att regeringen genomdrev den s. k.halvtidsfrigivningen framstår som en av de mest groteska ochologiska lagstiftningsåtgärderna i rättshistoria. Fängelsestraffkommitténsmajoritet föreslår en återgång till frigivning efter tvåtredjedelar av tiden. Vad som kan komma att inträffa, omfängelsestraffkommitténs förslag godtas, är att inom loppet av en tidsperiod påmindre än kommer de faktiska rättsverkningarna av en frihetsberövandepåföljd att dramatiskt skifta icke en utan , därför att regeringen1983 bestämde sig för - jag citerar direkt ur propositionen - "att minskafängelsetiden och undanröja risker för osäkerhet och bristande enhetlighet itillämpningen". Det är en ganska festlig formulering, när vi nu vet att viär på väg tillbaka till tvåtredjedelsfrigivningen. Jag vill här ställa en enda fråga till justitieministern:Innebär justitieministerns uttalande i budgetpropositionen atthalvfidsfrigivningen skall avskaffas, att straffskalorna också halveras så attden faktiska strafftiden blir en sänkning i förhållande till situationen före1983? Är detta innebörden, kan jag lova justitieministern att enighet intekommer att uppnås om detta förslag. har moderata samlingspartieti -utan framsteg - i enlighet med förslag krävtatt 460 aspiranter skall antas. Beräkningar som har utförts av rikspolisstyrelsenvisar att minst 550 polismän kommer att lämna yrket från början av 1990-talet.Till detta kommer att det krävs ca 90 polismän som vikarier för uppehållande avvakanta tjänster. Redan nu råder det en påtaglig brist på.poliser. Omantagningen av aspiranter fortsätter att ligga på ungefär samma låga nivå somunder senare år, blir det en allvarlig poliskris. Det tar att utbilda enpolis. Behovet av poliser kan därför inte bedömas fill år. En förstärkning måste ske, och denna bör äga rum genom enkraftigt ökad rekrytering till . Enligt vår mening måste antaletplatser redan nästa budgetår ökas till 640. Detta antal bör motsvaraavgångarna. Kriminalpolitiken är en centraltrygghetsfråga. Socialdemokraterna har inte klarat av denna trygghetsfråga. Vi måste skapa ett tryggare . Fler poliser ger ökadrättstrygghet. Vi måste ta itu med vanebrottslingarna. Narkotikamissbruketmåste minska, och ungdomsbrottsligheten måste minska. Detta är grunderna i en ansvarsfull moderatkriminalpolitik. Väljarna vet var vi står när det gäller denna centralapolitiska trygghetsfråga. 48KARIN AHRLAND (fp): kunde man i läsaföljande två rubriker: "Reaktionära tankar på marsch" och"Moralen offras för simpel renhållning". Artiklarna gällde svenskkriminalpolitik. Författaren stormade inte så mycket mot politiker som motandra debattörer, och därför borde han inte behöva bemötas här. Men sådanaunderliga rubriker förtjänar någon kommentar. Debatten om frihetsstraffen - om vi över huvud taget skallha fängelsestraff, vilka brott som i så fall förtjänar fängelsestraff och hurlånga straffen skall vara - kommer säkert alltid att leva. Det är självklart,eftersom alla som deltar i denna debatt åtminstone kan ena sig om en sak,nämligen att det på detta område inte finns några absoluta sanningar. Dethandlar inte om någon Tvärtom handlar det om mycket irrationella individer, människor somhar kommit på sned i samhället. De har gjort det i så stor utsträckning attderas beteende inte kan tolereras, och samhället reagerar genom olika typer avbrottspåföljder. Sedan kan man ställa upp olika syften med straffet, syften somhar gärningsmannen, brottsoffret eller allmänheten till adressat. Jag skall inte gå in i teoretiska resonemang. Men det ärviktigt att säga ifrån att de påståenden som framfördes i artikeln knappast kanvara grundade på några uttalanden från . Vi i har integjort gällande att inkapacitering, dvs. inlåsning , av ett antalvanetjuvar skulle vara en lycklig lösning på frågan om hur vi skall bekämpa denstigande brottsligheten i landet. Av artikeln att döma kan man förledas tro attjustitieministern har uttalat sig i den riktningen. Jag har själv inte hörtdet, men jag vill gärna veta hur det ligger till, och jag tror att fler än jagskulle vilja veta hur tuff tänker bli. Om skribenten däremot menade att det är reaktionärt atttala om fängelsestraff för vissa brott, då har han nog stämplat hela folket ochhela denna riksdag som reaktionära. villigt erkänna att eftersomreaktionärt egentligen betyder önskan om tillbakagående kanske vi i folkpartietkan kallas så i detta hänseende. Vi önskar nämligen en återgång till tidigaregällande regler pä ett par områden, nämligen när det gällerhalvtidsfrigivningen och åtalseftergifterna. När vi dessutom begär särskilda, klara regler omstraffskärpning vid återfallsbrott är det möjligen reaktionärt på det sättetatt det funnits tidigare. Men det kan lika mycket kallas för både enrättssäkerhets- och t. o. m. en rättstrygghetsfråga. Det är enrättssäkerhetsfråga för brottslingen, som genom klara rättsregler får veta attåterfall i vissa brott medför, och skall medföra, strängare straff. Däremot ärdet långt ifrån fråga om att offra moralen för simpel renhållning. Det är ettav många försök att stärka moralen och att skapa ett samhälle där rättvisan harstöd i den allmänna opinionen, vilket faktiskt också är viktigt. besökte jag polisen i ettmellansvenskt polisdistrikt. Vi talade om brottsligheten i distriktet och ompolisernas problem i yrket. De hade ett bestämt önskemål till politikerna,nämligen att reglerna om halvtidsfrigivning ändras. När jag då sade attdet nog blir så och att det kanske t. o. m. blirett enigt beslut, var vi allaeniga om att det vore bra - poliserna främst därför att de ständigt kommer ikontakt med en allmänhet som undrande frågar vad poliserna egentligen arbetarför, när fångarna ändå släpps ut så lätt. skall man erkänna att problemet kanske inte är såenkelt som många tror. Man kan också erinra om att frigivningen efter det atttvå tredjedelar av strafftiden har avtjänats, som väl i första hand äralternativet, inte innebär så mycket längre straff. vill återgå till denna typ av frigivning ochha den fakultativt. Det för brottslingen och för rättssäkerhetshistorienviktiga är naturligtvis den faktiska fängelsetiden. Och jag vill gärna markeraatt vi i inte eftersträvar någon faktisk förlängning avfängelsetiden. Jag har personligen för övrigt vissa sympatier för en rennettostrafffid. Poliserna tog också upp ett problem som har med derasarbetstillfredsställelse att göra. De är trötta på att ständigt utreda brottav samma gärningsmän utan att, som de säger, något händer. Det måste kännasunderligt att lägga ner på en brottsutredning för att sedan märka attvederbörande person fick åtalsunderlåtelse. De senaste reglerna på detta område är enligt folkpartietsmening faktiskt ett bra bevis på att moralen har offrats. De för skada med sig,både för den enskilde unge brottslingen och för samhället. För den enskildedärför att han lätt kan få uppfattningen att det är fritt fram att fortsätta,inget händer honom trots att han har blivit ertappad. Sådant blir en invit tillfortsatt brottslighet. Sedan när det har hunnit bli en lång rad brott, dåkommer reaktionen genom en kanske nog så allvarlig dom. Detta hade säkert intebehövt hända så ofta som om brottslingen hade fått klart för sig attbrott åtalas och föranleder straff. tycks regeringen äntligen börja blimedveten om detta. Men det räcker inte, vi väntar på konkreta förslag också. Vi har från sida begärt en återgång tilltidigare regler, bl. a. därför att vi anser att det är domstolar och inteåklagare som i praktiken skall ha ansvaret för den dömande verksamheten. Men viskall naturligtvis, som alltid, fördomsfritt studera eventuellaregeringsförslag till ändringar. Viktigt är att regeringen nu tycks inse attdet inte kan fortsätta på det sätt som sker. I är vi övertygade öm att om vi skall kunnastävja brottsligheten måste vi börja med ungdomen och gripa in snabbt mot ungamänniskor. Vi har i rad motionerat om skyldighet för polisen attunderrätta föräldrarna när den misstänker en omyndig för brott. Vi har ävenmotionerat om stupstockstider för ölikä myndigheters utredningar och beslut iärenden som rör ungdomsbrottslingar. Från socialdemokraterna har vi bemötts avtusen undanflykter. noterar vi en mer positiv inställning från justitieministernnär det gäller att underrätta föräldrarna. Jag är också intresserad avAnna-Greta åsikter om bestämt angivna tidsramar. Det går naturligtvis inte att besöka ettpolisdistrikt utan att tala om personalbristen, och det gjorde vi även imåndags. Låt mig då först understryka att både poliserna och jag var ense omatt vi inte behöver hundratusentals fler polistjänster, men däremot att vimåste försäkra oss om att det finns utbildade poliser som kan söka tjänsterna.Så är det inte . Vi kommer att få en allvarlig brist på utbildade poliserom bara . Regeringen tycks ha börjat ana problemet, men det räckerinte. Det är nödvändigt att ta konsekvenserna också. Från sida harvi gjort det och avsatt medel till utbildning av 460 polisaspiranter . Jag hoppas naturligtvis att vi får en annan regering. Dåskulle bli befriad från de problem som den allt störrepolisbristen kommer att skapa. Men är därmed inte befriadfrån ansvaret. Det är redan nu vi behöver fler. Om skulle blikvar som jusfitieminister, kommer hon säkert att ångra om hon inte följeroppositionens goda råd: Det skulle nämligen medföra ökad rättstrygghet. har talat mycket om rättstryggheten ochpåstår också i budgetpropositionen att rättstryggheten för medborgarna är av"överordnad betydelse". Det låter bra och kan' vara invändningsfritt,ifall uttrycket "överordnad" enbart skall tolkas som "stor"eller något liknande. Anna-GretaLeijon däremot menar att rättstryggheten är viktigare än rättssäkerheten ellerverkligt överordnad rättssäkerhetens principer, då blir jag oroad. För oss ifolkpartiet är rättssäkerheten minst lika viktig som -möjligen t.o.m.överordnad - rättstryggheten, som vi inte kan garantera utan rättssäkerhet. Detta kan för många låta som juristeri. Menjag försäkrar att det är allvarligare än så. Lagreglers klarhet ochförutsebarhet, deras giltighet för alla, att ingen får dömas ohörd och att laginte får drabba någon retroaktivt- allt detta är exempel pårättssäkerhetsgarantier, som vi ständigt måste värna om och vara beredda attslåss för. Utan rättssäkerhet kan vi inte garantera medborgarna någon trygghetmot övergrepp från vare sig staten eller enskilda. Detta har jag inte sagt sominledning till något allmänt gnäll om rättsstaten . Tvärtom vill jag,som så ofta, poängtera att är ett rättssamhälle. Tjänstemännen är ingamutkolvar. Lagstiftningen uppfyller i allmänhet de krav man kan ställa för attgarantera rättssäkerhet. Men märk väl, jag sade "i allmänhet".Lagstiftningen har också brister, inte minst när det gäller den ekonomiskabrottsligheten. De bristerna tänker jag dock inte gå in på . Däremot är detmycket viktigt att jag får ett klart besked från justitieministern om hur honser på skillnaden mellan rättstrygghet och rättsäkerhet. vill jag säga att det gläder migatt i budgetpropositionen redovisar en mer positivinställning till samhällstjänst än sina företrädare. Från sida harvi motionerat, och drivit den frågan . Vi har också studerat deni . Jag kan rekommendera - om hon åtminstone vill haen öppen syn på detta - att åka till vårt danska grannland och få enföreläsning om de goda resultat av samhällstjänst man där kan redovisa. 1987/88:613 februari 1988 49JÖRN (vpk): Vem är en bra polifiker? Är det den som ständigt söker rida på trenderna? Den somfångar in varje tillfällig stämning och drar fördel av den? Den som ger efterför varje primitiv kampanj som drivs fram av obskyra intressen? Eller är det den som vågar gå emot trenden? Den somställer sig pä deras sida, som ingen annan vill eller vågar försvara? Den somgenom kampanjernas konstlade stämningslägen håller sin linje? Så mycket är klart att det är den förstnämnda sortenspolifiker som lättast kommer sig fram här i världen. Men eftertanken sägerockså att det är den sistnämnda sorten som förmår göra verklighetenmänskligare för folk att leva i. Vi skall erinra oss detta . Det går en trendöver , som börjar smitta av sig också i . Mänskliga ochmedborgerliga rättigheter är trängda. Fler och fler människor finner sig varaandra klassens medborgare. Rättssystemen och rättspraxis börjar alltmer öppetdrabba de redan förföljda och beträngda. Som vanligt är detta ting som svenskamassmedia visar svalt intresse för. I har myndigheternas öppna våldsutövning igruvdistrikten följts upp med lagar som blandar sig i fackliga organisafionersbeslutsregler. aidsskräckensspår har följt ett lagförslag som förbjuder skolundervisning om homosexualitetoch kommunalt stöd till homosexuellas organisationer. I avlöser polisaktionerna varandra mot arbetare,invandrare och flyktingar. 1970-talets beryktade inrikesminister . Poniatowskihar fått en än mer energisk efterföljare i inrikesminister . Jaga,utvisa, trakassera -det är taktiken mot breda skikt i det franskasamhället. Och medlen är det heller inte så noga med. Visum hjälper inte, närpolisen ändå har rätt att avgöra inresan. Lagens skydd hjälper inte, närförhyrda personer ur de forna polistrupperna angriper förläggningar förhemlösa. I är en rasist justitieminister, . . Enlag väntas komma med hårdare bestämmelser mot flyktingar och invandrare. ISchweiz har man eri kvinnlig justitieminister, . En parlamentariskkommission har måst konstatera att Frau övat påtryckningar på tjänstemänför att de allmänt skall tillämpa lagstiftningen mot flyktingar och invandrarehårdare än vad lagen avsett och medger. I skadades 60 lantarbetare vid en storpolisaktion. I har man börjat jaga kurder på allvar - möjligeninspirerad från deras land - och gjort en stor razzia i 40 fastigheter. Det är ingen vacker verksamhet som europeiska regeringarsysslar med, om man ser det från medborgarrättslig ståndpunkt. Det finns kanskeskäl för att se upp när man utvecklar sarnarbetet med Västeuropasjustitieministrar. Det är inte den sortens harmoniseririg med den europeiska gemenskapenvi skall ha här i landet. Det är nämligen alltför tydligt att tendensernautifrån har sin återspegling också i . Också här böjer sig regering ochmyndigheter, alltför snabbt, för populistiska trender och egendomligastämningar. Det är inte bara kampanjen för gamla dåliga ålderdomshem som tycksskrämma regeringen till underkastelse. Också pä rättens område visar sig enopportunism inför konservativa kampanjer och ytliga trender. Här rymmer t. ex. en fånge pä grund av organisatoriskatabbar i bevakningen, i och för sig förargligt och uppseendeväckande nog. Menför detta skall plötsligt alla andras permissionsvillkor stramas ät. Närbörjade landets grundlag tillåta den typen av kollektiva bestraffningar? Här finns tusentals människor med missbruksproblem. De harbehov av stöd och hjälp, av ett.förtroendefullt förhållande till socialamyndigheter för att bryta sitt missbruk. Här finns också unga människor, somutan att vara missbrukare har svåra bakgrunder och allvarliga störningar. Stora grupper av dem skall vi nu börja möta med gripande,lagförande, domar och böter, trots att missbruksproblemet i samhället inte allsökar. Vad i herrans namn tjänar sådant till, annat än att tillfredsställa enokunnig och reaktionär opinion som ändå aldrig blir nöjd förrän den burat ineller tvångsvårdat ännu fler av sina medmänniskor? Här har vi kommunalamyndigheter ute i landet som bryter sekretess, som tillämpar kontrollmetoderockså mot skötsamma ungdomar, metoder som strider mot grundlagen och somkritiseras av justitieombudsmannen. Och vad gör regeringens representanter? Deberömmer offentligt just dessa kommuner för ett exemplariskt arbete! Vi har haft en vetenskapligt och praktiskt bekräftadkriminalpolitik sedan dagar, och vad händer nu? talas det i halvkvädna visor om hårdare tag och om attgärningen - inte omständigheterna - skall vara huvudfråga i straffmätningen.Här försöker regeringen tydligen att göra sig populär hos den mest konservativaoch ytligt tänkande delen av opinionen, när det i själva verket behövs heltandra ting: ett hävdande av den humana kriminalpolitiken, meningsfullabehandlingsmetoder, bättre eftervård och en bättre , aktiv socialtjänst. Jag är inte ute efter att måla i svart. Svenskamyndigheter och svensk polis tål - trots många brister och mycket kritik som ärberättigad - mer än väl en jämförelse med andra länder i fråga om bådekompetens och hederlighet. Många goda exempel på myndighetsutövning tillmedborgares fördel skulle man också kunna anföra. Men det är vindarna somoroar, vindar som har blivit kyligare efter . Vi fick en hets mot en liten folkgrupp av en typ som viinte haft i sedan tidiga skede; det skede när detfortfarande gick bra för den nazistiska krigsmaskinen. Vi fick se förändringari rättssystemet som inte alls var avsedda av lagstiftarna, för när blev det lagi att man kunde bolla så med som skedde här? Och närhar det razzior förekommit att man kunde göra stora svep ochanhålla människor även om de inte alls var misstänkta? Vi har möjlighet här ilandet att i speciella fall och för definierade syften telefonavlyssnamänniskor. Men det var alls inte grundlagstiftarnas eller de vanligalagstiftarnas mening att man skulle hålla på att avlyssna hela grupper avmänniskor och inte heller att man skulle använda telefonavlyssningför att inge människor känslan av att vara övervakade, att ha blåslampa på sig,för att nu citera en känd svensk person, numera bosatt i . Det är riu irite så att stämningar och trender av dettaslag drabbar bara små grupper i samhällets marginal. De återverkar förr ellersenare på alla som inte tillhör de starka och resursrikas kategori. Försvagasmedborgarrättighe-terna för en viss grupp, försvagas de för alla. Det börjarmed flyktingarna, det fortsätter med invandrarnaoch de socialt utslagna, ochdet sprider sig som en praxis genom samhälle och arbetsliv i allmänhet. Det farliga med trenderna är inte bara att de griper tag iopportunistiska politiker. De visar sig också ha en farlig makt i massmedia.Som en av den klassiska parlamentarismens sympatisörer har jag alltid velat seden fria pressen som en motvikt till makten, som de svagas garanti. Vad vi fickse i spåren av Palmemordet var en press som väsentligen sprang åt samma hålloch som förde ett budskap präglat av ett välförhållande till makten. Dessa erfarenheter tillsammantagna säger oss något. Desäger att försvaret av våra medborgerliga och sociala rättigheter måste vi sistoch slutligen organisera själva. Vi kan inte lita på den officiella makten ochinte heller på pressen. Men vi kan påverka situationen genom att som politiskaföreträdare välja sådana människor som är beredda att stå emot auktoritära ochpopulistiska trender. Den gamle tyske socialdemokraten sade en gångatt rättssystemet är till för de svaga - de starka med sina resurser klarar sigändå. följde genom alla år den grundsatsen, tvärsemot alla populistiskaoch Prot..1987/88:61 reaktionäratrender, för han visste vad det ville säga att leva i den preussiska ordnings-och batongstaten. Han blev därför också ett exempel på den sorts politikersom man minns. Opportunisterna och trendmänniskorna i politiken - de har sinkorta tid. Sedan glöms de. Och det är precis som det skall vara, för deförtjänar inte att man minns dem. Förtroendet för samhällets rättsvårdandeorgan har ifrågasatts . Debatten har föranletts av flera olikahändelser som getts stort utrymme i massmedia.