prot · GB09123 · 1987-12-31 00:00:00 — Det finns ytterligare ett exempel på densocialistiska majoritetens negativa inställning till alla företeelser som integår att klämriia ner i de kollektivistiska, fyrkantiga modellerna - de svenskaskolorna utomlands. Barnen till svenskar som arbetar för i andraländer skall klara sig med så litet som möjligt. Helst skulle de klara sig utansvenska insatser över huvud taget - det har varit andemeningen i de senastearens njugghet mot utlandsskolorna. som staten satsar massor av miljoner på att göraSverige känt i missunnar man de svenska barnen utomlands de mycketblygsamma förbättringar av statsbidraget som och densärskilde utredaren har föreslagit. Här är regeringens bedömning en fullständigmiss. De bästa marknadsförarna i är utan tvivel de svenskar som talarväl om utomlands. De svenska barnen utomlands som får gå i skolor medkvalitet på utbildningen är goda marknadsförare. Vi föreslår däi-för att anslaget bör höjas med 2,3miljoner , att detta bör ses som en första etapp och attytterligare förslag till förbättringar bör presenteras till nästa budget. är en nation vars välstånd och utveckling tillstor del beror på våra möjligheter att ha en god och ökande export. Ett alltstörre antal svenskar måste arbeta i företag och organisationer utomlands.Vi anser därför att det är ett nationellt intresse att utlandsskolorna fungerarväl. Andra länder är nämligen inte alls så generösa med att erbjuda speciellundervisning till utländska barn som vi i är. Avslutningsvis, herr talman, vill jag sammanfatta:Folkpartiets krav för en bättre grundskola är ökad individualisering, mindreklasser, frihet att välja skola samt en ökad satsning på lärarna, och därföryrkar jag bifall till de reservationer där är representerat. 80 (): Jag skall börja med att säga några ord omnågonting som vi är helt eniga om i utbildningsutskottets betänkande, nämligenfrågan om hemspråksundervisningen. Det är bra att utskottet har kunnat enas iden frågan. Efter det att budgetpropositionen kom, med.det olyckligauttalandet om hemspråksundervisningen - jag tror att ger migrätt om jag säger att det var ett onödigt uttalande som gjordes - har detåstadkommit mycken oro bland invandrarna, deras barn och personalen i skolan.Att denna oro har blivit så stark visar också att invandrarna fortfarande ärganska utsatta i det svenska samhället och också i skolan. Många av demupplever att deras situation är mycket ömtålig och att det inte minst gällerderas egna barn: Mot denna bakgrund är det alltså bra att utskottet harvarit tydligt. Det är 90 bra att utskottet har slagit fast att invandringen till har varit berikande, t. ex.för spiråket, har utvecklat vår kultur och har bidragit tillinternationaliseringen i skolan, att undervisningen kan äga rum i olika former och ävenersätta timplane-bunden undervisning, att det är viktigt att invandrarbarnen kan befästa ochutveckla sitt hemspråk, att tvåspråkighet är en fillgång för vårt land, någontingsom vi har och kommer att ha nytta av, samt att hemspråksundervisningen skall ha samma ställning iskolan som undervisning i andra ämnen och att hemspråksundervisningen skall geslikvärdiga villkor, dvs. tillgång till lokaler och läromedel, som annanundervisning och att arbetsvillkoren för hemspråkslärarna skall vara likvärdigamed arbetsvillkoren för andra lärare. Allt detta är bra, och jag tror attvi när vi sätter streck för denna debatt kan hoppas och tro att hemspråksundervisningensnarast har gått stärkt ur diskussionen. Så skall jag gå över till huvudämnet för dagen, dvs.skolans ekonomi. Även om andra nu har riktat kritik mot hanteringen avutbildningsutskottets ärenden skall väl konstateras, att det som denna debatthandlar om - och skall handla om, eftersom det gäller delar av regeringensbudgetproposition -är just de ekonomiska resurser som skolan har till sittförfogande. Jag tycker för min del att det är viktiga principiella frågor. En av de viktiga principiella frågorna är huruvida skolanskall kunna behålla de resurser som frigörs efter hand som elevminskningenfortgår. Även om födelsetalen nu har svängt kommer elevkullarna i grundskolanatt minska , och det innebär att resurser kommer att friställas. Vi har från sagt att det är rimligt attdessa pengar får stanna kvar i skolan för att ge utrymme åt angelägnakvalitelsförstärkningar. De kvalitetsförstärkningar som vi har pekat på ärmöjligheten till mindre klasser och mindre undervisningsgrupper. Vi har slagitfast begreppet "högst 25 elever i varje klass" och samma delningstalgenom hela . Möjligheterna bör bli större att behålla småskolenheter som annars skulle vara nedläggningshotade, och.barnen skall få egnaläroböcker. Dessa förslag avvisas av riksdagsmajoriteten, som i dettafall består av socialdemokrater, moderater och folkpartister - som så mångagånger när det gäller pengar och resurser till skolan. De har använt enavslagsformu-lering som börjar bli litet sliten vid det här laget. Den haranvänts och härstammar från en budgetproposition som kom för någraår sedan. Majoriteten hävdar att kvarhällande av resurser i skolan, trots attelevantalet minskar, måste motiveras från verksamhetens behov vägt mot andrabehov på andra samhällsområden och med hänsyn tagen till det statsfinansiellaläget. Efter en sådan vägning har majoriteten kommit fram till att förslagetatt hålla kvar resurser som frigörs genom elev-minskning inte kan tillstyrkas. Vad är det utskottsmajoriteteri egentligen säger meddetta? Jo, dels säger man att verksamhetens behov sannerligen inte motiverarmera resurser. Jag skulle vilja ställa frågan till , och om inte verksamheten motiverar mera resurser. Anslag tillgruttd-skolor, m. m. 1987/88:123 Vadsäger man mer? Jo, när man sedan väger detta mot behov på andra samhällsområden får detta behov stå tillbaka. Dåmåste det vara en lång rad Anslag till grundskolor, rn. saker som man har bedömtvara mycket viktigare. Jag skulle vilja ställa en fråga t. ex. fill HelgeHagberg. har beslutat att flytta över folkbokföringenfrån de kyrkliga församUngarna till lokala skattemyndigheter ochförsäkringskassor. Detta kostar ungefär en kvarts miljard kronor iökade statsutgifter. Menar då med den motivering som har förekommitfidigare att det är viktigare att flytta folkbokföringen för en kvarts miljardän att ge skolan ökade resurser för att kunna minska klasstorlekarna? Det är judet ni säger i ert avslagsyrkande när ni väger de olika behoven mot varandra.Det skulle vara intressant att få svar på detta. Hurmånga är det som har ställt krav på reformen? Är det ett länge känt behov ute idet svenska folkdjupet att flytta folkbokföringen? Eller är det kanske så,, att människor i gemen talar om behovet av mindre klasser, bättreskollokaler, bättre skolmiljö, bättre läroböcker? Det förvånar mig att ni somskolpolitiker inte kan göra denna bedömning på ett bättre sätt än vad somframgår av mofiveringen i betänkandet. Inomcentern prioriterar vi utbildningsområdet. Därför tycker vi det är viktigt attskolan undantas från nedskärningar och att resurser successivt återföres iförhållande till de stora besparingar som skolan varit utsatt för under ettantal år. Motdenna bakgrund är det i och för sig bra att ansluter sig tillkravet om högst 25 elever i varje klass, men jag måste säga att jag nästan blevmörkrädd när jag hörde argumentering. På något sätt var detett eko av Per debatter i denna kammare . Menar hon tycker att skolan är så fruktansvärt dålig som hon här beskriver det?Menar hon verkligen att personalen negligeras? Menar hon att alla elever görsamma saker vid samma tillfälle i skolan? Om den beskrivningen är YlvaAnnerstedts uppfattning om hur dagens svenska skola ser ut tycker jag att detär bekymmersamt. Sedanklingar det faktiskt litet falskt när hon säger att folkparfiet tillförförstärkningsresursen 70 milj. kr. och menar att dessa pengar kan användas tillatt minska klasstoriekarna. Om det vore sant, , skulle det varabra. Men till att börja med hämtar ni pengar till dessa 70 milj. kr. frånvuxenutbildningen och beskär den ytteriigare. Dessutom var ni för några veckorsedan med om - med samma majoritet som ni nu har bildat - att ta ifrån skolan60 milj. kr. i tilläggsbidrag för att kompensera det s.k. kopieringsavtalet. Nitar dessutom bort 25 milj. kr. från den samlade skoldagen. Ökningen med 70milj. är faktiskt för ett reellt minus, och då blir det intemycket pengar kvar för att minska klasstorlekarna. Sammaresonemang gäller ju, fast i ännu högre grad , som säger att det kan vara rimUgt att flytta 290 milj. kr. från anslaget Särskilda insatser inom skolområdet och säga att detta kan kommunerna sköta själva. Först och främst är det inte sant, för ni tar ju raskt 120 milj. kr. ochanvänder det för särskilda åtgärder på mellanstadiet. Det som blir kvar är betydligt mindre resurser. Dessutom skall dessa pengar anväridas för mycket särskilda 92 ändamål som inte på något sätt är likformiga inomskolväsendet. är att ni tar de pengarsom skall användas för särskilda behov och särskild undervisning i skolan. Ochvilka barn gäller det? Ja,det är barn som är synskadade, hörselskadade, rörelsehindrade, barn medfunktionsnedsättningar, fierhandikappade barn, barn som deltar izigenarundervisning, barn som undervisas på sjukhus. Det är också fråga omassistenthjälp för barn som är handikappade, speciella skolskjutsar för barnmed handikapp osv. Det går inte, , att så där enkelt bara sägaatt dessa pengar ger vi till kommunerna så sköter de säkert detta själva.Sådana problem kan dyka upp lokalt och vara väldigt koncentrerade. Det behövsbara att någon kommun får ett par tre sådana här barn, som kräver särskiltstora insatser, så handlar det om hundratusentals och ibland miljontals kronorsom just den kommunen kan ha behov av. För andra kommuner kan det vara så inte har några som helst problem i den här vägen. Detär faktiskt nödvändigt att pengarna fördelas dit där behoven är störst, och detär inte någon klåfingrighet att säga att det är lämpligt att göra det vialänsskolnämnderna och via de regionala organisationer som vi har byggt upp. Imånga fall är t. o. m. länsskolnämndernas områden för små för att man där skallkunna göra denna fördelning riktigt. Moderaternahar också, utöver att de flyttar litet pengar fram och tillbaka, varit med omatt plocka bort 60 milj. kr. från tilläggsbidraget, 25 milj. kr. från densamlade skoldagen, 40 milj. kr. från hemspråksundervisningen och 40 milj. kr.från komvux, för att nu ta några exempel. Att då tala om att man förstärkerskolan och skolans undervisning i ekonomiskt avseende är i detta sammanhangnärmast skamligt. Föratt återvända fill kostnadsutvecklingen och finansieringen är det ju så att detunder en lång följd av år har pågått en betydande kostnadsövervält-ring frånstaten till kommunerna. Detta är allvarligt, . Jag skulle viljafråga om inte känner sig bekymrad över att det på detta sättuppstår stora skillnader och att den likvärdiga utbildningsstandard, som vi harvarit så noga med att försöka ge, äventyras på detta sätt genom att man vältraröver mer och mer av kostnader på kommunerna som har olika förmåga att bäradessa kostnader beroende på skatteunderlag och liknande. Dessutom har dettabidragit till att vi får stora skillnader i kostnadstäckningen mellan olikakommuner för samma verksamheter. Ännu1980 svarade staten för av skolans bruttokostnader. är den siffran44 %, och motsvarande kostnadsökning har alltså skett för landets kommuner.Detta är ytterligare ett skäl till att fundera över utvecklingen och över hur kostnadernafördelas. Att detta ocksä har fört med sig att kommunerna har fått ta på sigtidigare statliga åtaganden, det känner i varje fall varje kommunalpolitikertill. Och att detta i sin tur också har bidragit till att det uppstårskillnader i ekonomiskt avseende i skolväsendet är minsann tämligen oroande. Enfråga som jag skulle vilja ställa - återigen till : På vilketsätt är han beredd att medverka till att dessa skillnader mellan olika kommunerutjämnas? Det finns i dessa betänkanden ytterligare ett antal frågor som detskulle finnas anledning att beröra. Här finns t. ex. frågan om basresursmedeltaletpå mellanstadiet. fick vi i budgetpropositio- Anslagtill grundskolor, m. m. Prot.1987/88:123 nen försäkringar om att man skulle se till att ingen klassskulle behöva vara 19 rnaj 1988 större än delningstalet och attjusteringar i basresursmedeltalen skulle ske i Anslag till grund skolor, rn. ~ syfte att undvika detta. Desenaste åren har vi som har gått fått uppleva att fler och flerklasser är större än delningstalet. På mellanstadiet är det inte allsovanligt att man träffar pä klasser med ända upp till 34 elever i stället förde maximala 30, som är delningstalet. Detta rimmar illa med vad utskottet sägernär man talar om en successiv sänkning av basresursmedeltalet för attåstadkomma en förbättring. Läget har tvärtom försämratsute i landets kommuner. Jag skulle vilja fråga hur han tänker sigatt detta skall rättas fill. Tiden rusar i väg, och jag kan konstatera attdet i betänkandet finns ett stort antal frågor som berör just de friståendeskolorna. kan man kanske fundera över det utrymme som dessa har ägnats iutbildningsutskottets betänkande och alla de reservationer som där återfinns.Även om vi kan ha åsikter om att den ekonomiska behandlingen av de friståendeskolorna skulle behöva vara betydligt mycket generösare, kan man konstatera attdet här bara rör sig om ca 3 %o av det anslag vi nu diskuterar. Skulle vi låtoss säga fördubbla anslaget till de fristående skolorna, handlar detfortfarande inte om mer än 6 %c av skolans hela budgetomslutning. Det skullemöjligen finnas skäl ätt lägga ner litet mer möda på att diskutera alla deandra delar av skolans ekonomi som detta betänkande handlar om. Jag ber att få yrka bifall till dereservationer där finns med. 81 () replik: Det är alltid lika spännande att se i vilkenskepnad skall uppträda i skoldebatterna. är han magister.Ibland uppträder han som kamrer. I den förra debatten omgrundskollärarutbild-ningen lekte han och hade korsförhör medutbildningsutskottets majoritet. förvånar han mig med att uppträda somcentralist. Jag trodde att .lohansson var för decentralisering av beslut,men efter hans inlägg förstår jag att han inte är dét. Vad jag kan förstå villinte lägga beslutanderätten hos kommunerna, hos skolorna, närdet gäller användande av statsbidragen på för eleverna bästa sätt, vilka eleverdet än gäller. Det verkar inte som om litar på att kommunernaoch deras skolstyrelser känner ett sådant ansvar för sina elever med särskildabehov, så att de själva kan besluta om täckande av kostnader för de elever somfinns i kommunen och som på grund av ett handikapp anvisas en skolgång somanordnas regionalt. Det måste vara en onödig och administrativt kostsamomgång, om man skall ansöka om medel hos länsskolnämnderna för elever medsärskilda behov i den egna kommunen. Nog måste väl medge attkommuner och skolstyrelser slår vakt om sina elever med särskilda behov. Det måsedan vara behov som kan tillgodoses i de egna skolorna eller behov som måstetillgodoses genom en regionalt anordnad 82 () replik: Om hade lyssnat på vad jag sade i mitt anförande hadehan hört att jag inledde med att säga att det är mycket som är bra i densvenska skolan. Jag räknade också upp flera saker som jag tyckte var bra. Menpå en viktig punkt har man misslyckats. Det gäller individualiseringen.Förutsättningarna för personalen att kunna göra de individualisering-ar som manfaktiskt,skulle vilja är näst intill obefintliga. Man har 30 elever i varjeklass. Man har till sitt förfogande. Det räcker med att en elevbehöver litet extra hjälp eller att en elev är stökig för att detskall bli mycket mindre tid för de andra eleverna. Det gäller också regelverketoch statsbidragssystemet, som gör det omöjligt att tillgripa deindividualiseringsmodeller som man skulle vilja på en speciell skola i enspeciell klass på ett speciellt område. Det är detta vi vill ändra på. utför som vanligt sin sifferexercis och jämför äpplen och päron. Vihar som sagt ifrån att vi inte är beredda att lägga 25 miljoner på densamlade skoldagen, eftersom den alldeles uppenbart har misslyckats på mångahåll -ja, på de allra flesta håll här i landet: Vi vill inte lägga 25 miljonerpå det. Detsamma gäller pengarna till kopiering. Vi har haft ett avtal. Man harvetat att man har haft att röra sig med en avgränsad summa pengar. Det äralldeles uppenbart att man här har funnit ett sätt att gå runt problemet medläromedel genom att överutnyttja kopieringsmöjligheten. Jag tycker inte attdet är självklart att man skall acceptera det. Anslagtill grundskolor, m. m. 83 ()replik: Om vi för lämnar persongalleriet, även om det varsmickrande, skall jag försöka föra en diskussion med om dettamed aft lita på kommunerna. Det är inte alldeles säkert att det är vad dennafråga handlar om. kan det vara så att det i en kommun finns fyra femelever med grava handikapp, medan man i grannkommunen inte har några sådanaelever. Att då fördela dessa resurser likformigt till dessa kommuner är inteätt fördela pengar efter behov. Jag kan, efter många års verksamhet i enlänsskolnämnden, försäkra att det inte är något särskiltadministrativt krångligt eller omfattande problem att fördela dessa resursertill dem som har störst behov. Jag garanterar att det inte ärnågot problem. Iövrigt kan vi naturligtvis strida om vem som är den störste decentralisten. Såsmåningom kommer emellertid resultatet av den s. k. styrberedningens arbete. Vikan då få anledning att återkomma till frågan om decentralisering. Detär vackert att tala om individualisering och behovet av att minskaklasstorlekar och ha högst 25 elever i varje klass, . Men jagförsäkrar att även om vi skulle ha högst 25 elever i varjeklass i hela landet, skulle det finnas behov av förstärkningsresurser. Viskulle ha elever med särskilda behov också i de något mindre klasserna. Därförkan man inte göra det så lätt för sig att man säger att man skall användaförstärkningsresursen till detta ändamål. Man kan inte heller göra det så lättför sig och säga att det är att blanda äpplen och päron, om man med ena handenger kommunerna 70 miljoner och med den andra tar t. ex. 60 miljoner av dem. Dethandlar inte om öronmärkta pengar, så att det skulle Anslagtill grundskolor, m. m. drabba t. ex. kopiering.Tvärtom rör det sig om att öronmärka pengar från tilläggsbidraget. Jagförsäkrar att det inte gör någon skillnad i den kommunalaekonomin om det kommer 70 miljoner på det ena anslaget eller 60 miljoner på detandra. I det här fallet var det fråga om att det skulle komma 60 miljonermindre. Jagskulle gärna vilja veta mer exakt vad menar när hon säger attstatsbidragssystemet förhindrar en individualisering. I vilket avseendeförhindrar statsbidragssystemet eller några andra regler en individualisering?Är det inte så, , att det är bristen på resurser och tid som ärdet stora problemet och inte några system? Anf.84 (vpk): Så har vi då av fått en beskrivning över socialisfiskskolpolitik. Det är att alla elever gör samma sak . Då måste junegationen av detta vara liberal skolpolitik, och det betyder i så fall attinga elever gör olika saker olika tid. Inför den tanken hisnar man ju. Jagkänner inte igen skolverksamheten som beskriver den. Även omdet finns anledning att rikta krifik mot och lämna förslag till förbättringarav den svenska , känner jag inte igen de svenska skolbarnen ochlärarna som en grå trist massa i gråa och trista lokaler. Lokalerna kan iblandvara trista, men då föreslår vi från vpk:s sida åtgärder mot det. Ochom det nu är grått och trist, som säger, hur kan då folkparfietvara berett att yrka avslag på pengar till utvecklingsarbete i skolan? Enligtvpk:s uppfattning kan och bör skolpolitiken utvecklas till att bli ett verksamtinstrument för rättvis fördelningspolitik och regional utveckling. Skolan ochdess verksamhet kan enligt vår mening på både kort och medellång sikt geeleverna kunskaper om hur samhällets resurser kan fördelas på ett rättvisaresätt. Ettvillkor för en sådan utveckling är dock att de resurser som finns inom skolanockså fördelas där efter ett behovsorienterat mönster. Det handlar om attelever med särskilda behov också skall ha rätt att få särskilda insatser. Kanskedet verkar självklart att föra ett sådant resonemang, men vi menar att detfortfarande är så att resurser inom skolan alltför ofta läggs ut som en jämn smetöver hela verksamheten. Att hävda principen om resurstillgång efter behovhandlar också om idén att mot skolplikten skall svara en rättighet. Denrättighet vi talar om är bl. a. att skolan skall ge möjligheter för elevernaatt fillgodogöra sig den kunskap och kompetens som där meddelas. Motbakgrund av vad jag nu sagt har vi från vpk:s sida ställt en rad förslag fillriksdagen. Bara ett fåtal av dessa behandlas , nämligen de som har direktinverkan på budgetsammanställningen för . Viktiga frågor som hurskolan skall demokratiseras kommer att behandlas i senare sammanhang. Detbetyder naturligtvis inte att de ställningstaganden vi har att göra i dagskulle vara oviktiga. Isträvan efter att ge elever en dräglig dagarbetstid menar vi från vpk:s sidaatt det finns anledning att ge ett särskilt stöd till bl. a. skolor i glesbygd.Det finns exempel på att elever i har en arbetsdag, om man räknarin restiden och eventuell tidför hemläxor, som sträcker sig över en tidsrymd Prot. 1987/88:123 som få vuxna skulle acceptera. Samtidigtsom frågan om sex timmars arbetsdag står på de vuxnas politiska "~ ' ~ ~, dagordning har t. ex. som bor i och går i.sjuan enarbetsdag som , . sträcker sig plus eventuellytterligare tid för hemläxor. Är detta rimligt? Vi anser inte dét och föreslårdärför att ett särskilt stöd kan utgå till skolor i glesbygd så att vi inteframöver behöver se fler elever drabbas av längre och längre arbetsdag,beroende på bl. a. skolnedläggningar. Qmriksdagen skulle bifalla vpk:s förslag om stöd till skolor i glesbygd, kundeföräldrarna i Drevdagen räkna med konkret stöd från . Drevdagen är ettexempel på att föräldrar verkligen ställt upp och intresserat sig för sinabarns skola och studievillkor. Det är beklämmande att trots allt tal omföräldraengagemang och vikten därav i alla möjliga och omöjliga sammanhang stårföräldrarna i Drevdagen ganska ensamma i sin kamp. Detär anmärkningsvärt i dét sammanhanget att inte de partier som säger sig ställaupp pä föräldrarätt och föräldrainflytande och som säger sig stödja t. ex. Hemoch skolas idéer där omkring inte har något att säga i fråga om skolor som deni Drevdagen. Misstankenslår mig, när jag läser de borgerliga reservationerna, att om det i Drevdagenhade handlat om en privatskola, hade det varit en annan ton i den borgerligaskällan. Då hade det säkert funnits pengar i de borgerliga skolbudgetförslagen. Jagkan konstatera, mot bakgrund av vad vi kommer att behandla i nästautskottsbetänkande, att det är skillnad mellan Drevdagens barn och ungdomarnai privata gymnasieskolor i . Jag återkommer till detta i nästaanförande. Attvi vill ge särskilt stöd ät skolor i glesbygd handlar också om vad jaginledningsvis kallade för skolan som ett regionalpolitiskt instrument. Vi menaratt det är naturligt att se och gymnasieskolan och derastillgänglighet i regionalperspektiv, så som högskolan betraktas. Närvi talar om skolan ur ett fördelningspolitiskt perspektiv, handlar det omtillgänglighet dels rent geografiskt, dels pedagogiskt- metodiskt. Särskildvikfig är den senare utgångspunkten för oss då det handlar om att utvecklautbildningspolitiken för de elever i skolan som är handikappade. Skolanhar getts möjligheter att använda datorer i undervisningen, ochi en del fall har nog datorns betydelse för undervisningens bedrivandeöverdrivits något. Det är självfallet så att är urargumentationsfilosofisk synpunkt sett det tryckta ordet överlägset denelektroniska bilden. Kontaktenmellan människor kan lika litet i skolan som på något annat ställe i samhälletersättas av en bildskärm. Men det är alltså viktigt att både metodiskt ochpedagogiskt utveckla datorn som undervisningshjälp i skolan.