prot · GB09110 · 1987-12-31 00:00:00 — En särskild fördel med denna formav verkställighet är att vården efter avtjänat straff eventuellt kan övergåtill frivillig placering enligt socialtjänstlagen. Detta är aktuellt i förstahand för missbrukare, som ofta har behov av långa vårdtider för att bli kvittsitt missbruk. Ett problem i detta sammanhang är emellertid att tillgängen påplatser i behandUngshem eller familjehem är begränsad, vilket gör att för mängainte denna möjlighet finns till en posifiv slussning ut i friheten. Här menarvi frän att särskilda insatser måste göras, sä att platstillgängen kanökas till att motsvara det verkliga behovet. Med dessa korta kommentarer till betänkandet frånjustitieutskottet ber jag att få yrka bifall till reservationerna 1, 2, 4 och6. 9 § Kammarenbeslöt att ajournera förhandlingarna till förmiddagsuppehåll. 10 § Förhandlingarna återupptogs under ledningav förste vice PrOt. 1987/88:110 talmannen. 11 § Anslag till kriminalvården, m.m. (forts, justitieutskottets betänkande 31) Anslagtill kriminalvården, rn. 61JÖRN (vpk): Jag vill kort plädera för motion Ju629, somjag också yrkar bifall till. Motionen handlar om att terapibehandling skallutgöra en del av påföljden för personer som har gjort sig skyldiga till vissasexualbrott. Utskottet har behandlat denna fråga ganska utförligt. Detfinns flera motioner med delvis samma inriktning och motioner som tar upp sammaämne. Det är värdefullt att utskottet uttalar sig så positivt om denprojektverksamhet som är på gång på detta område. I denna snåla vindens tidoch alltmera konservativa kriminalpolitikens tid, är det också viktigt attutskottet betonar värdet av en vidareutveckling av denna verksamhet. När man nu inte vill gå denna motion till mötes anför manprincipiella skäl. Man menar att denna typ av terapibehandling alltid skallvara frivillig och inte ligga i själva påföljden. Rent allmänt finns detnaturligtvis skäl för ett sådant synsätt. Man skall hålla isär det man kankalla repressaliesystemet och det som utgör behandlingssystemet. Jag kan förstådet, och det är en sund tankegång. Men denna princip för behandling är pä vägatt bryta igenom i andra sammanhang. Man är alltså inte helt konsekvent.Kontraktsvården exempelvis bygger på en liknande tankegång, där man i praktikenpåtvingar en person en påföljd där det i realiteten inte föreligger någonverklig valsituation. Det som talar för motionens tankegång är att det härhandlar om känslomässigt mycket svårt störda människor. För de allvarligaststörda kan man ju inte räkna med att ett fängelsestraff har någon egentligeffekt. Hela situationen hänför sig till personens emotionella liv ochstörningar. Den tanke som har föresvävat motionärerna är att någongång måste man väl ändå i samhället tänka sig en reform av hela straffsystemetoch strafftänkandet, så att man inte tillämpar en typ av repressalier somuppfattas som meningslösa och som är verkningslösa. måste man ändålämna detta synsätt. Då kommer naturligtvis frågan upp om påföljd i en heltannan form - inte en påföljd i dagens egentliga mening utan en påföljd i en annanform som är mer meningsfylld och som kan leda till en verklig rehabilitering. Jag vill inte utveckla denna argumentation mer, utan barauttrycka förhoppningen att det som sägs i utskottsutlåtandet om att man skallavvakta utländska utvärderingar och erfarenheter osv., inte skall föranleda ettalltför långt dröjsmål. Vi har trots allt i gjort studier på områdetoch har en hygglig vetskap om vad saken gäller och dessutom kompetens förbehandling. Anslag tid kriminalvården, rn. 62BIRTHE SÖRESTEDT (s): Kriminalvårdens uppgift är att verkställafängelsestraffen och ansvara för övervakning av skyddstillsynsdömda ochvillkorligt frigivna från fängelser. Förutom uppgiften att hindra dessafrigivna från att begå nya brott, skall kriminalvården medverka till derasrehabilitering och anpassning i samhället. Detta sker genom att de får tillgångtill olika insatser och åtgärder för sin anpassning. redogjorde tidigare för de olika principernasom utgör ramen för verksamheten inom kriminalvården. Dessa principer ärviktiga dels för att de som sitter i fängelse skall stå ut med det ingrepp somett fängelsestraff utgör, dels för att de skall ha kontakter med yttervärldenoch kunna förbereda sig för ett liv efter anstaltstiden. Det är viktigt attdessa principer får finnas kvar. De är viktiga också för dem som ärnarkotikamissbrukare och har dessa problem. medgav att man kunde göra avkall påprinciperna. Varför kräver man inte dä från de borgerliga partierna enförändring av lagstiftningen? Dessa principer ingår i den lagstiftning sominfördes . Innan jag går in på de tio reservationerna som är fogadetill betänkandet kan jag först konstatera, att då det gäller tilldelning avmedel till kriminalvården och dess verksamheter är utskottet enigt. Reservation 1 och 2 tar upp narkotikaproblemet. Narkotikaoch narkotikamissbruk kan lika litet accepteras inom anstalterna som förövrigt i samhället. Utskottet har samma uppfattning nu som . Detövergripande målet måste vara ett narkotikafritt samhälle. Motivationsarbete och uppsökande verksamhet har utvecklatsdels vid häktena, dels vid riks- och lokalanstalter. Ett hundratalsamarbetsprojekt mellan narkomanvård och kriminalvård har startats sedan visist diskuterade dessa frågor. Målet är att påverka varje intagen och förmå denna att taitu med sitt missbruk. har åtgärder av olika slag vidtagits.Ett målmedvetet och ambitiöst arbete, har bedrivits. Utskottet finner detsjälvklart att antalet platser inom narkotikafria avdelningar anpassas tillbehoven och att om så behövs en utökning sker. Likaså förutsätter utskottet attlokala åtgärdsprogram genomförs och utvecklas. har det funnits en ledningsgrupp mot narkofikasom skall följa utvecklingen, samordna aktiviteter och initiera åtgärder. Nuhar denna grupp ersatts av en s.k. matrisorganisation för narkotika-, HIV- ochaidsfrågor. Målet för verksamheten är att begränsa spridningen av HIV. a. åstadkommas genom en samordnad narkotikapolitik och endifferentiering på kriminalvårdsanstalterna - krav som har framförts ireservationerna. Här finns nu en organisation som har kunskaper om förhållandenoch alla möjligheter att bedöma och föreslå de åtgärder som behövs för attkomma till rätta med missbruket. I reservation 3 föreslås ökade insatser för rekrytering avövervakare. Lekmannaövervakarna gör stora insatser inom frivården. Deras arbeteär av mycket stort värde. Trots att ersättningen höjdes kanman endast konstatera att arbetet i stort sett får göras ideellt. Det ligger isakens natur att ett sådant arbete inte kan ersättas fullt ut. Jag vill härpeka på att det finnsandra lösningar för att stödja och underlätta för övervakarna i deras Prot.1987/88:110 arbete. Utskottet anser att det är angeläget att förutom projekt som utförs tillsammans med LO ocksä rekryteringsarbetet i övrigt intensifieras. . . ,-iii(nminal- Det finns enligt 34 § kriminalvärdslagenmöjlighet till vård , utom anstalt, något som föresläs i reservation4. har pekat på de goda erfarenheterman har även då placeringarna sker tidigt under straffverkställigheten. Utskottsmajoriteten har naturligtvis ingen annan uppfattning. Det bör alltså inte bara finnas platser för placeringar under slutskedet - som reservanterna kräver - utan också möjlighet till placeringar . Jag vill peka på normaliseringsprincipen i detta sammanhang och på det faktum att kommu nerna har ett ansvar enligt för att erbjuda även intagna en behandlingsplats. ' I reservation 5 föreslås en ökning av möjligheten attmeddela föreskrifter. Utskottet kan inte ställa sig bakom kravet påföreskrifter när det gäller att flytta människor till en annan bostadsort.Föreskrifterna i sig utgör inte ett stöd utan en kontrollfunktion. inte kan gés reellt innehåll, är de utan värde. De krav som frivård, klienter och övervakare har påvarandra sätts på pränt i den gemensamt uppgjorda behandlingsplanen. Alla vetvad de har att rätta sig efter. Av det skälet behövs det ingen utökadanvändning av möjligheten till föreskrifter, som reservanterna kräver. När det gäller villkorligt frigivna som åsidosätter sinaåtaganden har övervakningsnämnden möjlighet att vidta åtgärder i form avförverkande av villkorlig frigivning med upp till en månad i taget. Dennaåtgärd kan upprepas så länge villkorligt medgiven frihet återstår.Reservanternas krav är därigenom uppfyllt. I reservation 6 tas de problem upp som har visat sigfinnas för kvinnor på lokalanstalt. Det har framkommit att kvinnorna, främst iStockholmsregionen, på olika sätt utnyttjas och att det inte finns möjligheteratt tillgodose kvinnornas särskilda vårdbehov. Kvinnor och män har samma rätttill och behov av lokalanstaltsplacering. Det har utskottet tidigare hävdat,och det är självklart. Lika självklart är att ingen skall utnyttjas - varkenkvinna eller man. Problemet är uppmärksammat och chefen för kriminalvårdsregionhar fått i uppdrag att se över möjligheterna att reservera en lokalanstalt förkvinnor i regionen. Frågan kommer att behandlas av regeringen. Frågan om den generella rätten till fri brevkommunikationtas upp i reservation 7. Utskottet pekar på att gällande lagstiftning är enavvägning mellan de motstridiga intressen som föreligger. En begränsning av denhär rätten har gjorts genom att postgirot automatiskt skickar meddelande. Iandra fall måste någon på myndigheten vara behjälplig när uppgifter förs vidareeller när någon pä annat sätt missbrukar kommunikationsrätten. Detta i siginnebär en brottslig handling. Därför är utskottet inte berett att föreslå attmöjligheten till fri kommunikationsrätt avskaffas. Reservation 8 gäller barn i anstalt. Såvälutskottsmajoriteten som reservanterna anser att barn inte bör vistas ianstalt. Det förekommer dock situationer där barn inte kan skiljas från modern.Finns det inte någon annan 6 protokoU 1987/88:110 Prot.1987/88:110 utyäg, utgår utskottet från att berörd socialnämnd hörs förbedömning av 28 april1988 placeringen och att föreskrifternaom bostads- och arbetssituationen för \ ] ~ modern beaktas, så att barnet kan ges en tillfredsställande värd. ° Utskottet utgår frän att mantillgodoser de särskilda behov som barnen Kanbarnens behov inte tillgodoses, får man genom nåd eller uppskov undvikaatf barn vistas i anstalt. Det råder inga delade meningarom att man måste setill-vad som är bäst för barnet i varje enskilt fall. I reservation 9 tar man upp frågan om den andliga vårdenvid kriminalvårdsanstalterna. Utskottet kan konstatera att frågan närmar sig enlösning. har redan varit i kontakt med representanterför om den saken. En stiftssamfällighet får i den föreslagnalagen frän sköta vissa gemensamma församlingsangelägenheter-främjande av andlig värd vid bl. a. kriminalvärdsanstalterna. Därigenom fårfrågan om den andliga värden inom kriminalvården en lösning. 1 reservation 10 anser reservanterna att,återfallsbrottslingar som begått misshandels- eller hotbrott skall kunnaådömas kontraktsvård. Utskottet pekar på möjligheten - även om denna ärbegränsad - att döma till kontraktsvård. Den möjligheten finns alltså, även förden här typen av brott. Kontraktsvården skall knyta an fill befintliga vårdformerinom socialtjäns ten eller den allmänna sjukvården. Vid den här typen av återfallsbrott skulle kanske den försöksverksamhet som bedrivs på vissa anstalter snarare kunna komma i fråga. Utskottet slår fast att försöksverksamheten på detta område måste vidareutvecklas. Men att bygga upp en särskild verksamhet inom frivården vore mindre lämpligt. Däremot har frivården i uppgift att stödja och samarbeta med andra i samhället för att resurserna skall komma den behövande till del. I motion 1986/87:Ju629 tar man upp frågan om obligatorisksamtalsterapi när det gäller påföljden. Som Svensson-framhöll är det enprincipiell uppfattning att pbligatorisk vård inte skall utdömas. Men finnsdet en möjlighet till samtalsterapi enligt 10 § lagen om kriminalvård.Vidare finns det inom frivården, som jag tidigare sade, möjlighet att fä hjälpoch stöd genom samhällets övriga resurser. ;,, . Utskottet har, sorn sagt, uttalat sig ;för att de härverksamheterna skall vidareutvecklas och att personalen skall få en utbildningsom ger insikt i problemen. Med det anförda yrkar jag. bifall till hemställan i.justifieutskottets betänkande och avslag pä samtliga reserrationer.samt motion1986/87: Ju629. 63 (): Jag skall bara helt kort kommentera någrasaker i inlägg. Det är alldeles riktigt att kriminalvården skall hindra människor från att begå nya brott och att den skall hjälpa fill med rehabiliteringen-. I och för sig råder det enighet om dessa'principer, dvs. om normalisering och närhet. Där tror jag nog att vi är alldeles eniga. Men man kan ändå inte bortse från att när säger att det redan finns en 82 organisation som sjcall motarbetaknarket på fängelserna och att vi därför intebehöver göra någonting, så talar hon mot bättre vetande. Hon har ju självskrivit på att'av dem som sitter inne är narkotikamissbrukare. Då måste viväl fortsätta detta arbete, och vi måste göra det med större styrka änhittills. Jagmåste fråga: Är det verkligen- enligt uppfattning viktigareatt deri fånge som har som sin hemort sitter på lokalanstalten i Fosieän att han sitter pä en lokalanstalt där det inte finns knarkare - ifall han nuinte själv redan är det? Jag tycker faktiskt att det är vikfigare att vi iSverige kan garantera att de som har begått brott inte dessutom blirmissbrukare i och med att de kommer in i fångvården. Det gär faktiskt att inågon män gä ifrån närhetsprinciperna. Närdet gäller kvinnor på anstalt gär dét tydligen att differenfiera och bortsefrån närhetsprincipen. talade själv om att det skall görasen flyttning till en lokalanstalt utanför . Jag undrar litet varilogiken ligger. Det är bra om kvinnorna fär vara för sig om det behövs, så attde inte utsätts för trakasserier. Dä kan det ocksä bli nödvändigt att rucka pånärhetsprincipen. Jag förstår bara inte varför inte kan göradet när det gäller knarkare men göra dét när det gäller kvinnor. Ja, det finns självfallet eri begränsad möjlighet om manhårdrar lagsfiftningen. Från sida menar vi att det är bättre attinte behöva hårdra lagstiftningen. Det är bättre att göra lagreglerna sä klaraoch tydliga att domarna över huvud taget inte behöver fundera om det är möjligteller inte att döma till kontraktsvård i detta fall. Det är därför vi vill haen ändring av lagen pä den punkten. Anslagtill kriminalvården, m. m. 64 (): Jag kan instämma i det som utskottets ordförande har sagt, och jag villgärna komplettera pä några punkter när det gäller narkotikaproblemet innanföroch utanför anstaUerna. Densenaste uridéfsökningen som gjordes här i landet - det är dags för en nyundersökning snärt igen - orii antalet narkotikamissbrukare visade att detfanns 12 000-13 000 som tillhörde ett tungt klientel, dvs. grava missbrukaresom injicerade, och 30 000-35 000 lätta missbrukare, huvudsakligen hasch-rökareav olika slag. Dessamänniskor, särskilt de grava missbrukarna, begär ideligen brott för attfinansiera sitt missbruk, och förr eller senare - enligt alla undersökningar -tas de av polisen och åker sä småningom in pä anstalt. Vihar en fängpopulation i detta land på ca 5 000 personer. De flesta sitter inneganska korta tider - en, två, tre eller . Det är sällsynt att någondöms till längre straff än i . Av denna fängpopulation ärnära hälften narkotikamissbrukare, vilka dessutom begår brott, åkerin och ut ur anstalter, kan fortsätta sitt missbruk inne på anstalterna ochfortsätter med det utanför anstalterna. Justdärför är def oerhört viktigt att missbrukskedjan kan brytas när de kommer in ikriminalvärden. Det är samhällets nästan enda möjlighet att bryta missbruket,när regeringen inte vill gå in för en ordning där man kan döma och fåordentlig'bevisning i de fall där bruket nu skall kriminaliseras. Det är enhalvhjärtad proposition som regeringen har lagt fram i detta ämne. 1987/88:110 Närhetsprincipen och normalitetsprincipen för ett sä tungt belastat klientel sommissbrukarna fungerar bara så att de kan fortsätta sitt missbruk, ', [ ' eftersom de bor nära det s. k. hemmet - i detta fall är det inte ett hem - dvs. De fär permissioner, friges tidigt, fär tillfälle attta emot ' ' besökoch allt det som har att göra med närhets-och normalitetsprinciperna. För en missbrukare innebardet bara en återgång och en ständig kontakt med den miljö som gör att hankan fortsätta missbruket. Vihar är ut och är in påpekat att detta mönster måste brytas, för att fä tillstånd en ordning där icke-missbrukare inte skall behöva utsättas förmissbrukare på anstalt och att de som har missbruksproblem kan få en chans attkomma ifrån det. Därför är det helt riktigt, som säger, attnärhets- och normalitetsprinciperna måste brytas just för att de skall fä chansenatt komma ur missbruket. Jagförstår inte att socialdemokraterna vidhåller närhets- och normalitetsprinciperna.De säger aft de gör det av humanitära skäl. Det är i själva verket inhumant,omänskligt. Vi utsätter dessa människor för fortsatt missbruk om vi inte gerdem en chans att komma ur det. Socialdemokraternaborde tänka efter ordentligt: Är detta humant? Är inte det ni fortsätter attgöra i själva verket omänskligt? Vore det inte riktigt att ge dessa människoren chans att bryta sitt missbruk just genom en vettig differentiering och genomatt ta bort dem från den miljö som har varit orsaken till deras missbruk ochderas brottslighet? Anf.65 (): anförande var bäde defensivt och litet uppgivet.Regeringspartiet har inga radikala förslag- egentligen inga förslag alls - föratt komma till rätta med de problem som vi har pekat på i de reservationer somnu diskuteras. Ifråga om narkotikasituationen på anstalter säger attnarkotikan inte skall fä finnas pä anstalterna. Den målsättningen är vi heltöverens om, men frågan är hur man skall leva upp till den målsättningen. Vianvisar vissa förslag i våra reservationer. Jagskulle vilja fråga om hon tycker att arbetet harvarit framgångsrikt när det gäller att få kriminalvårdsanstalterna narkotikafria.Om det inte har varit framgångsrikt, vad vill då regeringspartiet göra för attleva upp fill målsättningen? Det räcker inte att hänvisa till en nyorganisation inom kriminalvärden. Jag är helt övertygad pm att en sådanorganisationsförändring inte räcker särskilt långt för att komma ät dessaproblem. BirtheSörestedt säger också om narkofikafria avdelningar att antalet kan utökas omdet behövs. Jag vill påstå att det behövs, och det vore intressant att höra vadBirthe Sörestedt anser om det: Behövs det fler narkofikafria avdelningar ellerinte? Ungefärsamma resonemang för om tillgången till behandlingshem och familjehem för kriminalvård utanför anstalten. Hon säger att socialdemokraterna inte har något emot att platstillgängen motsva rar efterfrågan. Det låter bra, men vad vill ni dä göra för att åstadkomma 84 balans mellan tillgång och efterfrågan? Öm nitycker att det bör vara en balans,så att tillgången pä behandlingshem och familjehem motsvarar Prot.198//88:110 efterfrågan, varför kan ni dä inte gå med på att ge ett tillkännagivandetill iy88 regeringen om det? Beträffande problematiken med kvinnor på lokalanstalter,som har vården m m diskuterats, vill jag först peka på att det inte bara är ettproblem i , där man tydligen, enligt , är på väg att inrätta en särskild kvinnor.Problemet finns pä många andra håll i landet också, och jag undrar vadsocialdemokraterna vill göra för de kvinnorna. Det räcker inte med att redovisa", som BirtheSörestedt gör, att man har observerat problemet och att regeringen eventuelltkommer att ta upp frågan på ett eller annat sätt vid någon senare tidpunkt. Dethär är allvariiga problem, och då bör vi från sida redovisa enviljeyttring, där vi konstaterar att förhållandena är oacceptabla och kräveratt regeringen vidtar åtgärder för att komma till rätta med problemen. Jag har avslutningsvis, fru talman, litet svårt att förståvarför socialdemokraterna är så defensiva och uppgivna, att de inte vill tanågra som helst initiativ. De inser och häller med om att det finns problem menär inte beredda att vidta några åtgärder för att komma till rätta med dem. Deär inte ens beredda att tala om för regeringen att det finns problem. Det är enalldeles för defensiv politik för att vara en framgångsrik kriminalpolitik. 66 (): Till vill jag först säga att visocialdemokrater visst tycker att det är oroande att det förekommer missbruk och missbrukare på anstalterna. Men de siffror som redovisas i kriminalvärden gäller dem som var missbrukare innan de kom till anstalten och säger ingenting om hur många som missbrukar inne pä anstalten. ' När det gäller differentieringen av missbrukare pålokalanstalter vill jag påpeka att lokalanstalterna inte är byggda på ettsådant sätt att de kan hällas slutna, utan de har kontakter med omvärlden.Skillnaden är att kvinnor som utnyttjas kunde placeras på en särskildlokalanstalt. Jag vill säga till att cheferna förlokalanstalterna har ett ansvar för att kvinnor inte skall kunna utnyttjas ochför att de skall fä samma rätt fill en god behandling under sin vistelse ifängelset som andra intagna. Att man har satsat såmycket på motivationsarbete på häkten beror på att många av missbrukarna intemöter narkomanvården pä annat sätt. Därför skall detta arbete intensifieras ochutvecklas. Det enda sättet att komma till rätta med narkotikamissbruket ärgivetvis, , att slopa normaliseringsprincipen och närhetsprincipen.Men detta håller inte med om. Hon tycker att man skall kunna göraen differenfiering av missbrukarna på lökalanstalterna. Hur skall det varaegentligen? Skall principerna ligga kvar, eller skallvi slopa dem? Begär i så fall en annan lagstiftning! 67KARIN AHRLAND (fp): Först om missbrukarna. Vi vet bara vilka somär missbrukare när de kommer in på anstalten, och då uppskattar vi andelen till40 %. 1987/88:110 frågan är vi inte alls oeniga. Vi vet att u«ge/är är missbrukare - det kan vara 50 eller . Men när det nu är sä mänga.ochvi faktiskt vet det när de Anslag tiU kriminalvården, m.m. kommer dit, dä finns detväl desto större skäl att se till att det inte blir något samröre mellan demsom vi med säkerhet vet är knarkare och dem som inte är det. Vi vet möjUgenockså med säkerhet att ett visst antal inte är knarkare. Och det vet vi, BirtheSörestedt, helt enkelt därför att det också är allmänt bekant att den som redanär knarkare alltid är ganska intresserad av att få fler kamrater till knarkareoch att fängelserna naturligtvis är en sådan miljö där man mycket lätt kanfalla för nya frestelser. Ärligttalat förstod jag inte riktigt en följande fråga, så den avstår jag frän attsvara pä. BirtheSörestedt menar att vi skall begära en. lagändring, och jag har letat ilagtexten och kan läsa upp att den som undergår fängelse i högst skallföreträdesvis vara placerad i lokalanstalt om inte annan placering är påkallad,osv. Där står ocksä "genom att nyttja eller förfara olagligt med narkotikaeller av annat säkerhetsskäl". Vi behöver ingen lagändring. Anf.68 (): Utan att ha lagtexten för ögonen, som utskottets värderade ordförandehar, har jag också ett.bestänii minne av att närhetsprincipen ochnprmaliseringsprincipen inte står i lagtexten, utan dessa principer innebär enbakomliggande politisk filosofi. Föratt svara direkt på fråga anser jag att dessa principer skallfortsätta att gälla. Men de kan inte gälla i de fall där de visar sig varakontraproduktiva, dvs. när de är skadliga-för den intagne. Dä finns det, somKarin Ahrland läste upp här, skäl att bryta.mot dessa principer. Jag troralltså att närhetsprincipen innebär en fara för en tung narkoman. Den innebärju att man arbetar med hembesök, med permissioner och annat, och när det gälleren människa med narkotikamissbruk betyder.det samma sak som att utsätta vederbörandeför risken att fortsätta sitt missbruk. Närhetsprincipen är i sådana fall intelyckosam. Vi tycker det är märkUgt att ni vidhåller principen, när ni ser hurden fungerar i praktiken.