prot · GB0918 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:18 1 § Justerades protokollet för den 22 innevarande månad. 2 § Upplästes följande inkomna skrivelser: Härmed avsäger jag mig uppdraget som ordinarie ledamot iförsvarsutskottet. Härmed avsäger jag mig uppdraget som ordinarie ledamot iarbetsmarknadsutskottet. Härmed avsäger jag mig uppdraget som suppleant ilagutskottet. Härmed avsäger jag mig uppdraget som suppleant iutrikesutskottet. Dessa avsägelser godkändes av kammaren. 3 § Utökning av antalet suppleanter i vissa utskott Enligt till kammaren inkommet protokollsutdrag harvalberedningen föreslagit att antalet suppleanter i försvars- ocharbetsmarknadsutskotten skall utökas från 19 till 20. Kammaren biföll denna hemställan. " Om tekniska hjälpmedel för handikappadefritids-politiker 4 § Meddelande om fyllnadsval Jag får meddela att fyllnadsval till försvars- ocharbetsmarknadsutskotten kommer att ske vid sammanträdet måndagen den 9november. 5 § Talmannen meddelade att till kammaren inkommitläkarintyg för (), som var sjukskriven den 26oktober-den 20 december. Erforderlig ledighet beviljades. Talmannen anmälde att KristerAndersson (s) fr.o. m. skulle tjänstgöra som ersättare för IngerHestvik. 6 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Med anledning av mitt medlemskap av delegationen till FN:sgeneralförsamling ber jag härmed om tjänstledigt dén 13november-den 13 december 1987. Kammaren biföll denna anhållan. Talmannen anmälde att GunvorNorberg (c) skulle tjänstgöra som ersättare för . 7 §Svar på interpellation 1987/88:8 om tekniska hjälpmedel för handikappadefritidspolitiker Margö har frågat mig om enhandikappad fritidspolifiker har möjligheteratt få avancerade tekniskahjälpmedel. Låt mig inledningsvis slå fast betydelsen av att flermänniskor med funktionshinder väljs in i olika politiska församlingar ochdärmed aktivt deltar i det politiska arbetet. Avgörande för om människor medfunktionshinder skall kunna delta i politiskt arbete är bl. a. att lokalernaär anpassade, att information finns tillgänglig och att det finns tillgång tilladekvata hjälpmedel. Ansvaret för hjälpmedelshanteringen är fördelat på olikahuvudmän enligt i huvudsak följande princip. Hjälpmedel eller andraanpassningsåtgärder, sorn en funktionshindrad person behöver för att kunnautföra sitt arbete, kan helt eller delvis bekostas av arbetsmarknadsverket.Bidragen lämnas främst i samband medarbetsplaceringar av sökande med funktionshinder. Ansvaret för olika former avbostadsanpassning åvilar staten och kommunerna. Den övrigahjälpmedelshanteringen, dvs. personliga hjälpmedel för det dagliga livet,faller under hälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvarsområde. Staten svarar dockför en betydande del av sjukvårdshuvudmännens kostnader förhjälpmedelsverksamheten via en schabloniserad ersättning. Handikappinstitutetutger regelbundet en rekommenderande hjälpmedelsförteckning fill stöd försjukvårdshuvudmännen. I förteckningen redovisas bl. a. de riktlinjer somenligt Handikappinsfitutet bör gälla för hjälpmedelshanteringen. Enligtförteckningen åligger det sjukvårdshuvudmännen att svara för hjälpmedel som"är avsedda att användas i hemmet, närmiljön och skolan. Hjälpmedel föryrkesutövning inbegripes ej, liksom ej heller för hobby- och fritidsverksamhetannat än inom skolans schemalagda undervisning." Detär dock viktigt att observera att förteckningen har karaktären av enrekommendation till huvudmännen. Detförekommer också i ganska betydande utsträckning att huvudmännen går utanför derekommendationer som institutet avgett. a. gäller detta i fråga omhjälpmedel för hobby- och fritidsverksamhet. Närdet gäller hjälpmedel för handikappade fritidspolitiker är jag medveten om attdet i några fall kan uppstå oklarheter beträffande ansvarsfördelningen. Enorsak härtill kan vara att området inte alls berörs i institutetshjälpmedelsförteckning. Jag vill dock här än en gång understryka attsjukvårdshuvudmännen har möjligheter att lämna ut även sådana hjälpmedel sominte uttryckligen anges i förteckningen. Låt mig i sammanhanget tillägga attfrågan om hjälpmedel för handikappade fritidspolitiker i de allra flesta fallinte skall behöva utgöra något specifikt problem. kan de hjälpmedel somutlämnats för användning i hemmet eller i närmiljön också användas i detpolitiska arbetet. Avslutningsvisvill jag påminna om den hjälpmedelsutredning som jag efter regeringensbemyndigande tillsatte . Utredningenshuvuduppgift är att kartlägga och analysera den nuvarande situationen påhjälpmedelsområdet. Om utredningen anser det motiverat, skall man lämna förslagtill åtgärder med sikte på att få till stånd en bättre fungerande och mereffektiv hjälpmedelsverksamhet sett såväl ur den enskildehjälpmedelsanvändarens som ur samhällets perspektiv. Enligt sina direktiv harutredningen bl. a. att göra en närmare granskning av hjälpmedelsbegreppet.Utredningen skall också bedöma konsekvenserna inom hjälpmedelsområdet avutvecklingen inom den avancerade tekniken och ta ställning till hur den nyatekniken skall kunna tas till vara. Omtekniska hjälpmedel för handikappade fritids-politiker 4 MARGÖ (vpk); Tack så mycket för svaret. Statsrådet bekräftar att varkenarbetsmarknadsverket eller landstingen har skyldighet att bevilja hjälpmedeltill handikappade för hobby- och fritidsverksamhet. Visserligen, sägerstatsrådet, kan landstingen gå längre än de rekommendationer som Handikappinstitutetger. Det innebär i praktiken att den hjälpmedelsbehövande blir beroende av rentgodtycke. I de flesta fall, svarar statsrådet, skall frågan Om tekniska hjälpmedel för handikappade fritidspolitiker omhjälpmedel för handikappade fritidspolitiker inte behöva utgöra något specifiktproblem. Nej, det borde inte vara något problem - det är vi överens om. Men hurser statsrådet på de fall där det uppenbarligen är ett problem? Och vad skallden handikappade göra som får avslag på sin begäran om hjälpmedel förexempelvis uppdrag inom kommunalpolitiken? Ett sådant beslut går inte att överklaga, såvida det intehar fattats på oriktiga bedömningsgrunder. Det kan man dock knappast hävda,eftersom ingen myndighet har skyldighet att bevilja hjälpmedel förfritidsverksamhet. Då kan beslutet således aldrig vara fattat på oriktigabedömningsgrunder. Som hjälpmedelsbehövande kan man inget göra i densituationen, utan man kan bara hoppas på en välvillig inställning hos detlandsting som skall fatta beslutet. Och den välvilliga inställningen hoslandstinget beror helt på om hjälpmedelsbudgeten är överskriden eller inte. allra flesta landsting är denna budget överskriden, eftersom anslagen äralldeles för knappt tilltagna. På så sätt blir frågan om handikappades jämlikhet en frågaom ekonomi och godtycke. Även om de handikappade som behöver extra hjälpmedelför olika uppdrag inte är särskilt många till antalet, har denna fråga enprincipiell betydelse. Det handlar helt enkelt om huruvida handikappade skallvara utlämnade åt välgörenhet eller om de skall omfattas av solidaritet. Jag skulle vilja läsa upp vad , som är viceordförande i , säger på en fråga om det ökade inslagetav välgörenhet gentemot handikappade eftersom samhällets resurser är otillräckliga.Han säger; "Välgörenhet det är ett beroendeförhållande, det finns en somär stark och en som är svag och är beroende av givaren. Och välgörenhet ärprecis motsatsen till solidaritet, välgörenheten det är när den som är rikeller besutten vill göra någonting, och själv bestämma hur mycket det skallvara och på vilka villkor. Men solidaritet det är när någon avstår utan attsätta upp något villkor för detta avståendet," Om statsrådet och jag är överens - och det tror jag vi är- om att det är viktigt och nödvändigt att fler handikappade aktivt deltar idet politiska arbetet, då måste de praktiska hindren undanröjas. Jag vill fråga om statsrådet kommer att medverka till attförslagsvis landstingen får skyldighet att svara för hjälpmedel även förfritidsverksamhet. Situationen är klart otillfredsställande som den är ,då detta område inte faller under någons ansvar. Låt mig först och främst säga till MargöIngvardsson att jag välkomnar den här debatten om handikappadefritidspolitikers möjligheter att utöva sina uppdrag. Jag hade ett problem när jag skulle svara på MargöIngvardssons fråga. Det låg i att förutsättningarna för den handikappadefritidspolitikern inte bestäms enbart av i vilken utsträckning som man hartillgång till hjälpmedel. Avgörande är i vilken utsträckning man inom kommuneroch landsting, i vilka det politiska arbetet bedrivs, eller för den delen ocksåinom riksdag och regering, känner ett ansvar för att också den handikappadepolitikern skall få möjlighet att på goda villkor fullgöra sitt uppdrag. lokalerstillgänglighet, om tillgången på information, om tolkhjälp osv., helt beroendepå vilken handikappgrupp vi då talar om. Men det handlar också om hjälpmedel,och jag erkänner gärna att här finns en blotta i hjälpmedelsförsörjningen, somdet är min uppfattning att vi måste diskutera öppet och som följaktligen ocksåbör leda till någon form av ansvarstagande. Den beskrivning av problematiken inom hjälpmedelsområdetsom Margö gör redovisar just den analys som har medfört att vitillsatt en hjälpmedelsutredning. Utredningens uppgift är alltså att kartläggasituationen och att, om man finner det motiverat, föreslå åtgärder som kanleda till förbättringar. Dessutom vill jag nämna att vi från regeringenssida har gett handikapprörelsen en särskild möjlighet att kartlägga ochanalysera hjälpmedelsbehovet i ett projekt med arvsfondsmedel vilket skallbedrivas parallellt med utredningen. Tanken är att dessa resultat ocherfarenheter skall läggas till utredningens egna analyser. Jag utgår alltså från att det blir en diskussion omvillkoren för hjälpmedelsförsörjningen i allmänhet och att de bristområden somdessa analyser kommer att aktualisera verkligen lyfts fram i ljuset. Men mitt svar på den konkreta frågan om jag är beredd attvidta åtgärder är att min åtgärd är tillsättandet av utredningen. Dess resultatmåste avvaktas, innan vi går vidare på detta viktiga område. Om tekniska hjälpmedel för handikappadefrilids-poliliker 6MARGO (vpk): Jag vet ju att vi i denna kammare ärförhindrade att diskutera konkreta fall, men oftast är det så att frågor ochinterpellationer bygger på just konkreta fall som har påvisats. I det här falletgäller det alltså en synskadad politiker som behöver en blindskriftsdator föratt kunna kommunicera även med seende människor. Han har politiska uppdrag,men han får inte datorn av . Han har vänt sig även tillsocialtjänsten för att se om det kunde finnas en möjlighet där, men avtjänstemannayttrandet som han har fått framgår helt klart att inte hellersocialtjänstlagen föreskriver någon skyldighet att med kommunens bistånd gå inoch skaffa det här nödvändiga hjälpmedlet. Han har då blivit tillrådd avlandstinget att arbeta politiskt, försöka påverka politiker så att den härblottan - som sade - i hjälpmedelsförteckningen undanröjs. Men det här är ju något av Moment 22. För att kunnapåverka politiker och andra så att han får möjlighet att jobba politiskt måstehan kunna kommunicera även med seende människor, och det är helt omöjligt närhan inte får denna blindskriftsdator. Jag tyckte det lät som om statsrådet antydde att depolitiska församlingar som har handikappade invalda på förtroendeuppdrag ocksåmåste ta ett visst ansvar för att de handikappade skall kunna utöva sittuppdrag på lika villkor. Jag undrar hur det rent praktiskt skall gå till. Skallman också i det fallet avvakta en välvillig inställning hos den politiska församlingen,eller finns det några möjligheter att hävda vissa rättigheter på området? Det enda konkreta har att komma med är denhjälpmedelsutredning som är tillsatt. Hur länge skall den utredningen arbeta,och när kan vi vänta oss något resultat? 4 protokoll 1987/88:17-18 Om tekniska hjälpmedel för handikappade fritidspolitiker Tror att de människor som är i densituationen att de inte får hjälpmedel som de behöver känner sig nöjda medsvaret att de skall sitta hemma och vänta på en utredning och vad deneventuellt kommer till för resultat? Borde vi inte kunna ge dem ett besked ? Vi borde kunna säga: Gör det här och det här, medan vi väntar påutredningen. Även jag vill medverka till att det sker enutveckling så fort som möjligt. När det gäller ansvaret förhjälpmedelsförsörjningen tror jag att det är både klokt och formellt riktigtatt vänta på utredningen och de analyser som görs där. Hanteras den här fråganriktigt av utredningen och inom den utredning som handikapprörelsen parallelltgör, kan vi få en verkligt fin diskussion om framtidens hjälpmedelsförsörjningmed utgångspunkt i det resultatet. Jag vill också framhålla att det är min uppfattning attbåde landsting och kommuner, och för den delen även staten, i de politiskaförsamlingarna där arbetet utförs har ett ansvar att se till att de ledamöter somhar speciella behov när det gäller att få förutsättningar att följa arbetet fårdessa behov tillgodosedda. Så skedde för min del här i , när jag varledamot av . Jag utgår ifrån att samma synsätt finns inomkommuner och landsting. Dessutom har partierna enligt min uppfattning en mycketviktig uppgift här att skaffa sig en klar ståndpunkt när det gäller hur dessatillgänglighetsfrågor skall lösas. Inom mitt eget parfi, socialdemokraterna,har vi i det program som är vårt nyahandikappolitiska program analyserat dessa frågor och klart uttryckt att vimenar att det skall gå till på det sätt som jag beskrev i mitt förra inlägg.Jag hoppas att övriga partier följer efter i de ambitionerna. 8MARGÖ (vpk); Jag tackar också för det härsvaret. Förhoppningsvis kan vi kanske hänvisa till det i konkreta fall. Men jag fick inget svar på frågan när hjälpmedelsutredningenskall vara färdig med sitt arbete. Om jag skall gå tillbaka till dem som harpåtalat de här bristerna och hänvisa till hjälpmedelsutredningen, måste jag jukunna säga hur länge det dröjer innan hjälpmedelsutredningen är färdig med sittarbete. Det blir väldigt ovisst, om man inte vet om man skall vänta ett, tvåeller innan det kommer förslag om hur problemen skall lösas. säger att socialdemokraterna har tagit uppdessa frågor i sitt program och vill medverka till att alla får de hjälpmedelsom de behöver. Då kan jag klart säga att i och med att socialdemokraterna målsättningen finns det en politisk majoritet för de förslagen här iriksdagen, eftersom vpk givetvis stöder förslag i den riktningen. Det är baraatt lägga fram förslagen, så skall vi se till att de genomförs. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 1987/88:18 om svenska kyrkansförskolearbete har frågat mig om jag avseratt vidta några åtgärder för att tillgodose kyrkomötets krav på likvärdigamöjligheter för att bedriva arbete bland förskolebarn. Kyrkomötet hemställde i skrivelse till regeringen den 30augusti 1986 om sådana regeländringar att jämställs med andratrossamfund och med kommuner när det gäller rätten att erhålla statsbidrag försin barnomsorgsverksamhet. I proposition 1986/87:117 om nytt statsbidragssystem förbarnomsorgen behandlades denna skrivelse. Jag anförde därvid bl. a. följande; "utgår statsbidrag till daghem och fritidshemsom drivs av en sammanslutning av föräldrar som gemensamt tar ansvaret föromsorgen om sina egna eller varandras barn eller en sammanslutning som erbjuderen speciell form av pedagogik, har anknytning till en ideell organisation,eller har andra liknande grunder. Detta innebär bl. a. att frikyrkligatrossamfund kan bedriva daghems- och fritidshemsverksamhet med statligt stöd. Verksamhetenfår dock inte drivas i vinstsyfte. Dessutom måste daghemmet eller fritidshemmetgenom beslut av kommunfullmäktige finnas upptaget i kommunernasbarnomsorgsplan. församlingar är jämställda medprimärkommuner med egen beskattningsrätt. Som nämnts är det vanligt att enförsamling bedriver verksamhet bland barn och ungdomar. Den fråga som häraktualiserats är om statsbidrag skall utgå till församlingarför en verksamhet som motsvarar den som den borgerliga kommunen enligt ensärskild lagstiftning är ålagd. Min inställning till denna fråga är följande.Kyrkans roll när det gäller verksamheter av detta slag är enligt min mening avså stor principiell omfattning att ställning därtill bör tas i ett störresammanhang. 1 avvaktan härpå är jag inte beredd att förorda särskilda regler omstatsbidrag för barnomsorg i regi. Jag vill dock peka på attdet inte finns något hinder för enskilda medlemmar inom en församlingtillhörande att bilda en föräldraförening eller annan ideellförening med uppgift att driva daghem eller fritidshem med en speciellinriktning. Statsbidrag kan därvid lämnas på samma villkor i övrigt som förkommuner och frikyrkliga trossamfund.'"' ställde sig bakom dessa riktlinjer förstatsbidragsgivningen till församlingar. Årets kyrkomöte tog återigen upp frågan i en skrivelsefill regeringen . Med hänvisning till att frågan om statsbidrag tillbarnomsorg i regi behandlades av så sent som iår har regeringen beslutat att kyrkomötets nya skrivelse inte skall föranledanågon åtgärd. 10ULLA TILLÄNDER (c): Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Årets kyrkomötehar alltså ställt sig bakom kravet på att skall gessamma ekonomiska möjligheter för sitt arbete bland förskolebarnsom tillerkänns t. ex. katolska, mosaiska och muslimska församlingar samtfrikyrkor. I vårt land har vi nu accepterat att vårt samhälle ärpluralistiskt. Som en konsekvens därav borde föräldrar få större valfrihet atti enlighet rtied sin religiösa och filosofiska övertygelse få påverka sinabarns uppfostran. är den rätten otillräckligt tillgodosedd, ochi praktiken tillerkänns den endast vissa grupper. Att anamma ett pluralistisktsamhälle och att genom bristande valfrihet söka konservera en ordningsom innebär ett försök till enhetlighet är ett inkonsekvent handlande. Dessutomär det diskriminerande för vida kretsar. Människor kommer inte i längden attacceptera ett kvardröjande förmyndarsamhälle. Att kyrkomötet helhjärtat ställer sig bakom kravet på rättför föräldrar att påverka valet av barnomsorg med speciell inriktning är ettdemokratiskt krav. Så länge den rätten inte är accepterad, råder det enpåtaglig brist i samhällets demokratiska liv. Därför ansluter sig också ettenigt kyrkomöte fill diakoniutskottets begäran "att lagstiftning ochlagtillämpning i fråga om statsbidrag till verksamhet bland förskolebarn ges ensådan utformning att församlingar behandlas på samma sätt somandra trossamfunds församlingar". Arbetet bland barn - inte minst bland barn i förskolåldern- har sedan gammalt en stark förankring i kyrkosamfunden. harvarit ute tidigt på det här området. Det visar söndagsskolans mer änhundraåriga tradition. Genom den ökade fritiden och förändringen i fritidsvanorhar söndagsskolans roll efter hand minskat, och då är det naturligt attkyrkorna inriktar sin verksamhet på vardagsarbete bland barn i föreskoleåldern.Kyrkans barntimmar är exempel på sådant arbete. Eftersom intresset för och efterfrågan på alternativ inombarnomsorgen kraftigt ökar överallt i landet inställer sig frågan såväl förenskilda som för församlingar: Av vilket outgrundligt skäl är svenska kyrkanförhindrad att arbeta på samma villkor som andra? När det gäller den frågan gesingen helt acceptabel förklaring i statsrådets svar. När det sedan gäller avgörandet i några frågor liknandedem som vi i har drivit - det gäller då flerbarnsstöd, sextimmarsdagför småbarnsföräldrar, föräldrakooperativa daghem och daghem drivna av ideellaorganisationer - gick socialdemokraterna först emot förslagen här i kammaren.Men efter moget övervägande ändrade de uppfattning och intog enannan ståndpunkt. I den nu aktuella frågan vågar man kanske hysa en förhoppningom att det mogna övervägandet får chansen att fälla ett utslag och leda tillett positivt svar. hänvisar i svaret till riksdagsbeslutetvåren , och jag tänker då särskilt på följande. utgår statsbidragtill daghem och fritidshem som drivs av en sammanslutning av föräldrar, somgemensamt tar ansvaret för omsorgen om sina egna eller varandras barn, eller ensammanslutning som erbjuder en speciell form av pedagogik som har anknytningtill en ideell organisation eller som har andra liknande grunder. a. att frikyrkliga trossamfund kan bedriva daghems- och fritidsverksamhetmed statligt stöd. Sedan tillägger statsrådet att det inte finns någothinder- och det vill jag understryka - för enskilda medlemmar inom enförsamling fillhörande att bilda en föräldraförening eller annanideell förening med uppgift att driva daghem eller frifidshem med en speciellinriktning. Statsbidrag kan då lämnas på samma villkor som i övrigt gäller förkommuner och frikyrkliga trossamfund. I det här sammanhanget förtjänar följande att påpekas. Närman öppnar för kyrkor, frikyrkor och ideella organisationer, innebär det intealls - om nu någon har trott det - att man öppnar porten för extrema rörelser,t. ex. Livets ord och Maranataförsamlingen. I verkligheten är det tvärtom. Detär i en situation där helt vanliga människor på ett eller annat sätt förhindrasatt fritt välja den ena eller den andra formen av barnomsorg som motsvarar denegna uppfattningen i grundläggande värderingsfrågor- en rättighet somsjälvfallet borde vara allmänt utbredd - som extrema rörelser har sin chans. Deblir som en säkerhetsventil, när det som kan uppfattas som åsiktsförtryck ökar.Det är då som extrema och svärmiska rörelser ser sin chans. En sådan rörelseblir ett patetiskt språkrör för en frihet som den egentligen själv spolierar.Därför har den kommunala barnomsorgsplanen rätt hanterad sin funkfion som detsunda förnuftets såll. Det är alltså bra och ett steg i rätt riktningatt förskolor och barnomsorg i kooperativ form eller stiftelseform kan fåstatsbidrag, också de med inriktning, men det måste vara likasjälvklart att kyrkans församlingar jämställs med andra trossamfundsförsamlingar när det gäller möjligheten att få statsbidrag tillbarnomsorgsverksamhet. Jag återkommer i frågan. Jag vill sluta med att fråga : Har ävenstatsrådet intentionen att förskolan skall vara sådan att mångfalden isamhället också får återspeglas i den? inlägg handlade mycket ompluralism, diskriminering och förmynderi. Låt mig först slå fast att regeringenvill ha mångfald i barnomsorgen, och det är just därför som vi har öppnat förföräldrakooperativ och olika typer av ideellt grundad barnomsorgsverksamhet. Om och de frikyrkliga trossamfundenjuridiskt sett hade haft samma form hade det inte varit något problem - då hadesvenska kyrkan haft samma möjligheter. Mitt svar innebär att svenska kyrkanbefinner sig i en alldeles särskild juridisk situation, med egenbeskattningsrätt, och att den närmast är jämförlig med den borgerliga kommunen,en del av staten och samhället. I den funktionen måste man alltså se kyrkansolika uppgifter och möjligheter att gå in och utöva verksamhet på områden somenligt lag åvilar andra delar av samhället. Det finns, som jag ser det, ingen principiell skillnadmellan barnomsorg och andra delar av verksamheter inom framför alltsocialtjänsten men också skolan och övriga verksamheter i samhället när fråganom uppgifter prövas. Följaktligen har regeringen kommit tillden slutsatsen att frågan om statsbidrag till kyrkan för barnomsorgsverksamhetmåste prövas Om barnomsorg i enskild regi samtidigtsom kyrkans uppgifter i övrigt. Det är alltså en mycket stor principiell fråga, och det är i detta större principiella sammanhang prövning en bör göras. ' Jag vill än en gång slå fast - och det gladde mig att UllaTilländer höll med mig - att det är fullt möjligt för föräldrar som bekännersig till att bilda föräldrakooperativ. Det skulle också varamöjligt att bilda ideella föreningar med en religiös inriktning, byggd påsvenska kyrkans värderingar, och där driva daghem och fritidshem som ideellaorganisationer. Det finns alltså möjligheter, men de kan inte utövasautomatiskt, just därför att intar en särskild juridiskställning i förhållande till frikyrkliga trossamfund. Detta är skälet tillregeringens ställningstagande till kyrkomötets hemställan.