prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Om inte velat ha en uppgörelsehade det naturligtvis inte hjälpt med aldrig så enig uppställning från svensksida. Men när nu tillfälle gavs att lösa frågan förhandlingsvägen, var dendemonstrerade enigheten en styrka och kanske en förutsättning för en acceptabelutgång av förhandlingarna. Denna överenskommelse har möjligen satt en liten fjäder iregeringshatten. Vi missunnar inte regeringen den. Också den politiskaoppositionen har ett ansvar för att sätta nationens väl före allt annat. Värdethärav borde ha inpräntats av erfarenheterna från Östersjöförhandlingarna och deborde vara giltiga, oavsett vem.som sitter i regering och vem som är iopposition. Utrikesdeklarationen är föredömligt utförlig i sak ochbalanserad i ordval. Den bygger på och hyllar detta nationella samförstånd.Denna inställning får emellertid inte reserveras för utrikesdeklarationer utanmåste ha sin motsvarighet i det dagliga handhavandet pch uttolkningen avutrikespolitiken i intervjuer och uttalanden. En bred samling kring en traditionell utrikespolitikbygger i första hand på grundläggande gemensamma värderingar om vad som gagnarvårt land som alliansfri, oberoende demokrati. Men den måste också baseras påen ömsesidig respekt mellan de demokratiska partierna. En sådan respekt kaninte upprätthållas, om ett parti anser sig vara förmer än andra. När därför den nuvarande kabinettssekreteraren,utrikesförvaltningens högste ämbetsman och utrikesministerns närmaste man,säger, att socialdemokratin kräver "hegemoni" över utrikespolitikenoch att svensk utrikespolitik skulle "falla samman", om intesocialdemokrater handhar den, då äventyras denna enighet och detta samförstånd. Det är möjligt att dessa uttalanden endast avspeglarkabinettssekreterarens egen syn på saken. Det är tills vidare min förhoppning.Men det ger mig anledning att efterfråga utrikesministerns kommentar. Har StenAndersson förståelse föratt den samsyn kringsvenskutrikespolitiksom jag härtalat om, och som hyllar i utrikesdeklarationen, måste baseraspå ömsesidig respekt för varandras insikt, kompetens och folkliga representativitetför att den skall bli bestående? Eller är det också utrikesministerns innerstamening, att socialdemokratin anser sig kunna begära hegemoni över svenskutrikespolitik? Ett klart uttalande på den punkten vore av värde inför denya prov som svensk utrikes- och säkerhetspolitik ställs inför. Jag tänker päde återkommande ubåtskränkningarna av värt territorium och på våra framtidarelationer till gemensamma marknaden. Vi måste, herr talman, för att kunna komma till rätta medkränkningarna av vårt territorium uppvisa stor beslutsamhet. De kränkningar somutgör ett potentiellthot mot vår integritet och vårt oberoende måste kunna beivras och förhindras.Kraftfulla åtgärder måste därför sättas in mot de återkommandeubåtskränkningarna. I annat fall kan vår vilja och förmåga att hävda vårtoberoende komma att ifrågasättas. Vi bör emellertid inte blanda ihop dessa kränkningar medbedömningar av vad som är det mest sannolika hotet mot värt land i händelse avkrig. Det är den samlade värnkraften i relation till de mest sannolikakrigshoten som måste vara vägledande för försvarets uppbyggnad och utveckling.Det är vår förhoppning i att vi utifrån överbefälhavarensbedömningar avseende behovet av förstärkningar av gränsskyddet skall kunna riåett brett samförstånd om hur de ambitioner som lades fast i förra åretsförsvarsbeslut skall kunna förverkligas. De framtida relationerna med andra"stater i är en oerhört central fråga för . Om vi hamnarutanför den pågående integrationsprocessen i skulle detta inte innebäraatt vi förbleve opåverkade av utvecklingen i vår omvärld. Genom EG:s växandebetydelse för i olika avseenden skulle vi i flertalet fall finna, aftdet låg i vårt intresse att vi så nära som möjligt samordnade vår lagstiftningoch vår ekonomiska politik med EG. Den huvudsakliga skillnaden mot en aktivmedverkan i integrationen skulle då bli, att avstått från inflytandetöver de beslut som fattas av EG. Vidare skulle vår politik i väsentliga delarbli en politik för anpassning i efterhand. Vi skulle riskera att inte uppnålikabehandling inom EG. Målet måste vara att i sak omfattas av devillkor som skall konstituera den s. k. inre marknaden. Svenskt medlemskap i saknar aktualitet. Det böremellertid understrykas att ett väsentligt syfte med den västeuropeiskaintegrationen är att stärka samhörighetskänslan mellan folk och stater.Vi bör därför akta oss för en sådan definition av,vår neutralitetspolitik somisolerar oss från en process, där i öst och väst, nord och sydkan närma sig varandra ekonomiskt, kulturellt och politiskt. Den gräns somenligt mening sätts för medverkan i den europeiskaintegrationen gäller de områden där av hänsyn tillneutralitetspolitiken måste förbehålla sig fullständig nationellhandlingsfrihet. Det är sak att självständigt besluta och deklarera vilkadessa områden är. Staters och folks ömsesidiga beroende av varandra haraldrig varit mer påtagligt än . rapport till FN omvår gemensamma framtid ger eftertryckligt belägg för det. Bara tillsammans kanvi rädda vår jord undan en miljöförstöring som hotar mänsklighetens överlevnad.Det understryks nästan . senast av rapporten om hur ozonlagret tagitskada. Denna insikt rör vid den för nationalstaten fundamentalafrågan om vad som skall förstås med oberoende. Krav på fullständigt oberoendeoch självständighet är en omöjlighet i en alltmer internationaliserad värld.Bara om vi är beredda att underordna oss vissa gemensamma restriktioner kan virädda luft, mark och vatten från förgiftning och död. Denna insikt måstevägleda vårt agerande i det internationella samarbetet. har sedan FN:s tillkomst mycketaktivt deltagit i organisationens uppbyggnad och arbete. Det är och bör förblien central del i svenskutrikespolitik att värna om FN:s auktoritet och effektivitet. Jag noterar medstor tillfredsställelse att detta understryks också i utrikesdeklaration. FN har befunnit sig i kris. Än har den enaoch än den andra stormakten inte betalat sina bidrag till organisationen. Fleraav har visat sig vara ineffektiva och genombyråkratiserade.Under vissa tider har arbetet blockerats av politiska ordkrig och ideologiskamotsättningar. Resultatet har blivit att FN:s möjligheter att fungera blivitstarkt nedsatta. Under det allra har vi kunnat se någraljuspunkter. tog sig samman i synen på . spelar FN:s observatör en medlande roll. Arbetet med atteffektivisera organisationen har börjat avkasta resultat. harbörjat betala även för de fredsbevarande operationerna. I gengäld försämrasekonomin kraftigt av att håller inne sina bidrag. bör spela en aktiv roll i arbetet på att stärkaFN. har just blivit medlem av det särskilda utskott för samordnings-och programfrågor, CPC, som har en central roll i detta arbete. ärvidare en mycket stor bidragsgivare till flera av . Värt land hardessutom tagit del i fredsbevarande styrkor på flera håll ivärlden. Ytterligare exempel skulle kunna ges på denna aktivitet. Några av dealliansfria och rika nationerna borde ha särskilda möjligheter att spela enpådrivande roll i arbetet på att förstärka och revitalisera Förenta nationerna.Sverige hör dit. Jag vill mot den här bakgrunden fråga utrikesministern omhan anser att vi frän svensk sida gjort klart vad vi vill och kan göra för attstärka FN. Om den ekonomiska krisen fortgår, vad är då den kärna i FN:s arbetesom absolut inte får drabbas? Hur går det med det tidigare svenska initiativettill en reformerad finansiering av FN? Är det inte dags för att driva denfrågan hårdare? utvecklade i sin rapport gemensammasäkerhet några förslag på hur FN:s fredsbevarande arbete skulle kunnaeffektiviseras. Det gällde effektivare utnyttjande av säkerhetsrådet ochgeneralsekreteraren. Det gällde undersökningsgrupper och militäraobservatörsgrupper i syfte att föregripa väpnade konflikter och ökad kapacitetför fredsbevarande styrkor. För som liten, alliansfri demokratisk rättsstat ärdet särskilt viktigt att aktivt ta del i de internationella organ vars syfte äratt värna den internationella rättsordningen. Jag vill mot den här bakgrundenfråga utrikesministern, om det inte möjligen är dags för utrikesförvaltningenatt grundligt låta utvärdera och examinera möjligheter att ta ett störreansvar för att stärka FN:s ställning. , , spred sigförhoppningarna om att den vedervärdiga apartheidregimen i skullekunna sättas under så hård press att dess dagar blev räknade. har dennaoptimism flyktat. har allt återvänt till en fruktlös hopplöshet. Det friavästerlandet svek sitt ansvar när möjligheten fanns att tvinga fram endemokratisering i med fredliga medel. Vi gjorde rätt i när videmonstrerade mot den övriga världen genom att i lag förbjuda all handel medSydafrika. måsteerkänna, att vi misslyckats att driva fram den breda internationella aktion somhade varit nödvändig för en framgångsrik sanktionspolitik mot . Vid höstens generalförsamling i FN spelade inte längrefrågan någon stor roll. Jag undrar om det möjligen är så att den svenskautrikesledningens energi runnit ut? Har statsministern och utrikesministernutnyttjat de tillfällen som givits att i samtal med några avvärldens ledande statsmän ta upp frågan om sanktioner mot ? Konflikten i har blivit en kronisk tragedi.Frågan har varit föremål för en omfattande debatt här i riksdagen.Sedan dess har utrikesministern varit på resa i området och haft tillfälle attsamtala med ledande politiker. En redovisning ges i utrikesdeklarationen, menjag skulle vara tacksam om utrikesministern ville återkomma till ämnet i vårdebatt. De senaste månadernas tragiska utveckling i de av Israelockuperade områdena visar att en demokrati i längden är svag somockupationsmakt. Den visar också att varje ockupant, oavsett ursprungligt skälför ockupationen, själv tar skada av att vara ockupationsmakt. Det kan intevara förenligt med de värden, som staten och de fiesta av dessmedborgare bekänner sig till, att hävda sin makt med ett så urskillningslöstoch brutalt våld som sker. Människor som uppträder så, har själva tagit skadaav att vara ockupanter. Därför måste vi uppmana att, inte bara förpalestiniernas skull, inte bara av respekt för internationell rätt, inte baraför att underlätta en fredsprocess utan också för sin egen skull, dra sigtillbaka från ockuperat område. Den demokratiska staten tar skada av attfortsätta att vara ockupationsmakt. Fyra professorer med god kännedom om det judiska folketslidande och dramatiska historia skrev en artikel iSvenska med uppmaningen att stödja fredskrafterna på båda sidor ikonflikten. Det är lätt att instämma i den uppmaningen. Artikelförfattarnapåpekar att vi i tenderar att döma för hårt. Man måste kommaihåg att under hela statens existens levat under hot om terror ochförintelse. Man begär ett etiskt beteende av som man inte drömmer om attkräva av andra stater hotade av aggressiva grannar, menar artikelförfattarna. Det är sant. Men det är ju för att står oss så närasom vi blir så besvikna. Det är för att vi är vänner som vi ställer sähöga krav. Det är för att vi på allt sätt vill skydda som demokrati ochrättsstat som vi vädjar om besinning. Det är därför vi så hårt kritiseraroförsonlighet och åsidosättande av internationell rätt. borde inte, herr talman, ge sitt stöd till någonorganisation eller nation som framhärdar i kravet att skall försvinna.Gentemot alla parter måste vi vädja om försoning och besinning. Vi måsteuppmana PLO att slutgiltigt bestämma sig för vad som är dess mål. Är det attförinta eller att medverka till palestinskt självbestämmande i fred medIsrael? Av PLO måste vi begära att välja den senare vägen och att upphöra medterroraktioner. Av måste vi begära att göra mer för att nä fred. Vimåste eftertryckligt stödja dem inom som önskar en fredskonferens ochser Schultzplanensom ett sätt att starta denna process. måste förklara sig berett attåterlämna ockuperade områden i utbyte mot fred och erkännande. De rapporter som når oss från området ärmestadels nedslående. Utrikesministerns uttalanden om att han i sina samtalmött en vilja till koinpromiss har mot den bakgrunden tett sig någotförbryllande. Är detyad utrikesministern mött eller är det möjligen enförväxling med väd han skulle vilja möta? Jag skulle vilja be utrikesministernatt något närmare berätta om vad han inhämtat, som föranleder den relativaoptimism utrikesministern givit uttryck för. Vi ville så gärna hoppas och troatt det är en riktig beskrivning. Till slut, herr talman, vill jag upprepa ett krav somrests och som har högsta aktualitet:Sovjet måste lämna ! när fredsförhandlingarna befinner sig i ettkritiskt skede är det viktigt att backa upp detta självklara krav. Det är en självklar skyldighet för att fördöma detgrova brott mot folkrätten som invasion av innebär. Sverigehar all anledning att som liten oberoende nation stå i första ledet för attkräva respekt för internationell rätt. har lidit svårt av övergrepp. Mer änen miljon människor har dödats. Fem miljoner har drivits i landsflykt. Denmateriella förstörelsen är omfattande. Jag förutsätter att är berettatt ställa upp med omfattande humanitärt bistånd när kriget är slut. Men jagvill också fråga utrikesministern: regeringen beredd att i solidaritet meddet sargade afghanska folket ställa utökat humanitärt bistånd i utsikt? Allaandra svar än ett klart ja skulle rimma illa med de värderingar som bör styravår utrikespolitik!- 4GUNNEL JONÄNG (c): kom indianhövdingen tillWashington för att tala med den vite mannen. Han sade bl. "Det finns en länk mellan alla skapade varelser. Nimåste lära era barn att jorden under deras fötter är deras förfäders stoft. Lärera barn vad vi lärt våra barn, att jorden är vår moder. Vad som händer medjorden under våra fötter händer också med oss. Allt skapat har ett sammanhang. Mänskan vävde inte livetsväv. Hon är endast en träd av den. Vad hon än gör åt den väven gör hon också åt sig själv." Det är en insikt som först gick upp förmänskligheten: vårt beroende av varandra i världen. Denna insikt och det grundläggande axiom som inledercenterns partiprogram om alla människors värde och lika rättigheter är en godutgångspunkt för svensk utrikespolitik. Vår utrikespolitik är en politik förSverige, för vår fred och framtid. Men den skall också vara en politik förvärlden. Vi har ett globalt ansvar - att medverka till fred och samförstånd ivärlden. Ju starkare och mer enade vi står här hemma, destokraftfullare kan vi agera utrikespolitiskt. Debatten måste dock alltid hållaslevande och aktiv. Men den får aldrig styras av inrikespolitiska motiv. En huvudlinje i svensk utrikespolitik är värnet om folkrätten. folkrättsligaprinciper som lagts fast i är av avgörande betydelse för vårt egetland. I en värld som domineras av de två supermakterna är de små staternasexistens beroende av att folkrättens principer upprätthålls. För att stärka folkrätten ställs ett oavvisligt krav päSverige: att vi ständigt påtalar de brott mot folkrätten som förekommer. Dendag vi sätter oss ned och sållar ut länder och av en eller annan anledningunderlåter att kritisera deras brott - då är irite bara vår egen trovärdighet ifara, utan vi rycker också undan grunden för de små staternas existens.Folkrätten är vår livlina. Vi kan i vår värld inte leva utan internationella regler.Lika väl som vi behöver trafikregler i samhället behöver vi regler för vårsamlevnad på jorden. Detta innebär att vi ständigt måste arbeta på attförstärka FN-systemet. FN måste ha ekonomiska möjligheter att fungera, FN fåraldrig sättas ur funktion. Principen om det solidariska betalningsansvaretmåste alla stater leva upp till. De inslag som görs i livets väv är omväxlande ljusa ochmörka, Samma mönster upprepas ofta - ibland tillkommer nya rnönster, som geross glädje eller sorg. de svartaste inslagen hör rasismen,apartheidpolitiken. skärps förtrycket i . Sjutton betydandemedborgarrättsorganisationer har praktiskt taget bannlysts. Biskop ser åtgärden som en krigsförklaring. Vi måste öka det internationella engagemanget motapartheid, så att inte vägen slutar på slagfältet. kommer attvidareutveckla syn på , och kommer att taupp sambandet kärnkraftkärnvapen. I pågår våldet och förtrycket mot oliktänkande.Förtrycket riktar sig främst mot de ungdomar och studenter soni vägar trotsaregimen. Femton personer riskerar nu dödsstraff för sina protester. Fleraungdomar är försvunna, och deras öde är ovisst. Jag skrev för några dagar sedantill inrikesministern och bad om besked om vad som hänt'de försvunna. Denchilenska regimens metoder att förtrycka oppositionen tål inte dagsljus. Vimåste ständigt påminna om de brott mot mänskliga rättigheter som begås i . De ekonomiska och sociala missförhållanden som råder iCentralamerika utgör roten till konflikterna i området. Men inblandningförsvårar fredsansträngningarna. Ett första steg till fred i området måste varaatt alla vapenleveranser och allt militärbistånd till och inom regionen upphör.Det amerikanska stödet till contras strider mot internationell rätt ochförsvårar fredsansträngningarna. De olika ländernas suveränitet och integritetmåste respekteras, och fredsplanen måste ges allt stöd. På skuggsidan av den internationella uppmärksamhetenbefinner sig också . Den blodiga terrorn mot civilbefolkningenfortsätter i oförminskad skala. Befrielserörelscn har starkt stöd bland deneritreanska befolkningen och har därför iinder kunnat bibehålla ochstärka sin ställning. Det var genom som den ursprungligaunionen mellan och kom till, och därför har FN ett särskiltansvar för framtid. bör aktualisera Eriterafrågan i FN och iandra sammanhang. Jag vill fråga utrikesministern om regeringens inställningtill framtid och tillden fredsplan som befrielserörelsen har presenterat. Kriget fortgår år - en tragedi för bådafolken. Det är, synes det mig, ett helt meningslöst krig. Också här begås brottmot folkrätten. FN:s ansträngningar, genom en resolution , att få tillstånd en fredlig process har givetvis vårt fulla stöd. Kriget har länge tilldragit sig världensintresse, medan Palestinafrågan fallit i glömska. ockupation avVästbanken och är ju mer än , och konflikten är så djup attvärlden kanske misströstade om att lösa den - och mer eller mindre glömde den.Men vi känner nu händelseutvecklingen, vi ser nästan tragediernaframför våra ögon. Det förefaller som om det aldrig blir ett slut påövergreppen. Reaktionerna växer nu i mot övergreppen. Kvinnornaär aktiva, startar nya grupper. En grupp vakar en gång i Tel Avivoch visar bilder från de ockuperade områdena. En grupp svartklädda kvinnor iJerusalem demonstrerar mot ockupationen. fördömer den israeliska ockupationspolitiken -helt i enlighet med de folkrättsliga principer som jag tog upp i början av mittanförande. Den väldiga uppgift som ligger framför oss är att söka medverkatill en fredskonferens och därmed till en lösning av konflikten, grundad päFN-deklarationerna 242 och 338, värnar om rätt till säkra och erkändagränser, och vi stöder palestiniernas rätt till en egen stat. Självfallet skallbåde israeler och palestinier ha rätt att själva välja sina företrädare i enfredsförhandling. och PLO erkänner inte varandra. Ett erkännande bordeske och ömsesidigt. Jag skulle vilja framföra en önskan till utrikesministern.Nordsam har gett ut en bok som heter "Utmaningar för Nordisktsamarbete". I den har docent i både ställt ochbesvarat frågan om vad kan göra för fred i . Han tar upp detresolutionsförslag som och framlade för FN:s säkerhetsråd1982 som värt att aktualisera. Jag har givetvis inte här möjlighet att gånärmare in på förslaget, men jag skulle önska att utrikesministerns medarbetarestuderade det. Det kan kanske vara ett uppslag för agerande på ett nordisktutrikesministermöte. Inga vägar får lämnas oprövade. Även om vi med tillförsikt ser på utvecklingen iSovjetunionen måste vi fortsätta att hålla ett vakande öga pä behandlingen avoliktänkande. De mest uppmärksammade brotten mot mänskliga fri- och rättigheterär behandlingen av judarna. Situationen för kristna i och folkeni de baltiska staterna visar också att inte följer dekonventioner som man har accepterat på papperet. Den sovjetiska ockupationen av är inne på sittnionde år. Resultatet av ockupationskriget är en enorm förödelse av landet.Nära en miljon civila afghaner har dödats och tiotusentals har lemlästats. Femmiljoner afghaner har tvingats att fly frän sitt land och två miljoner ärflyktingar i sitt eget land. De sovjetiska bombningarna har inte bara dödat människoroch förstört bostäder. De har också minskat överlevnadsmöjligheterna för demsom klarat siglevande från luftangreppen. Signalerna från om tillbakadragande avtrupper är positiva. Vi hoppas verkligen att de skall leda till ett slut på densovjetiska närvaron i . Men det är viktigt att det afghanska folketfår en verklig självbestämmanderätt. Därför är det angeläget att representanterför motståndsrörelsen får delta i de förhandlingar som pågår. Behovet av hjälp till tar inte slut i och medatt den siste sovjetiske soldaten lämnar landet. Då börjar i stället den långaoch mödosamma uppbyggnaden av landet. Här kan FN bidra med hjälp. bördärför i FN ta upp frågan om hur skall kunna fåinternationell hjälp med sitt återuppbyggande, 1 bör vi redan nuplanera för vilka insatser vi kan göra för att bl. a. hjälpa de afghanskabarnen att få tillbaka de delar av sin barndoms utbildning som de mist i depakistanska flyktinglägren. När skall den upptäcka det lilla landetVästsahara, delvis ockuperat av ? Jag ser hur Sverigearbetar för att öka handeln med . Men det sägs aldrig ett ord omVästsahara. aldrig ett ord om Polisarios befrielsekamp och aldrig ett ord om defantastiska sahariska kvinnorna, som byggt ett fungerande samhälle i Saharasöken. gör svenska resebyråer utflykter från till Västsaharasockuperade huvudstad, El-Aaiun. Här behövs en skärpning från , herrutrikesminister. är det 40-årsjubileum för deklarationen om demänskliga rättigheterna. Till dem hör bl. a. rätten till liv, frihet ochpersonlig säkerhet. Brotten mot de mänskliga rättigheterna fortgår världenöver. Människor flyr undan politisk förföljelse, människors liv förstörs ochfamiljer splittras. I går avrättades i . Det är enskamfläck för världens länder att man inte har lyckats avskaffa dödsstraffet.Och det är en skamfläck för FN att konventionen om medborgerliga och politiskarättigheter tillåter dödsstraff vid allvarliga brott. Rätten till liv är den mest grundläggande mänskligarättigheten, och mot den borde inga som helst undantag få göras. Hur kan enstat någonsin tillåta sig att besluta att döda en medborgare? Hur skall vinågonsin kunna lära våra barn om samlevnad i fred, när staterna själva använderövervåld? Det finns länder som bekänner sig till kristna värderingar och ändåtillåter dödsstraff. Att döda som straff kan aldrig gå ihop med kristnavärderingar. De flesta av världens 170 länder tillåter dödsstraff. Barai ca 26 länder har man inget dödsstraff i lagen. Det finns ett land bland devästliga demokratierna som fortfarande dödar sina medborgare. Det är , ochdet är beklagligt. Amnesty påpekar att har 25 oskyldigaavrättats i , Man säger också att bl, a. pengar och hudfärg samt geografiskhemvist kan vara avgörande när någon döms till döden. Hur många hann avrättas iSovjetunionen innan sexualmördaren greps? måste arbeta aktivt mot dödsstraffet ochtillsammans med de demokratier som avskaffat det i sin nationella lagstiftningta nya tag. I i har tagit upp frågan omdödsstraffet, men man har mött hårt motstånd från och . Det behövs en bättre övervakning och kontroll avefterlevnaden av de mänskliga rättigheterna och inte minst av konventionen mottortyr. För de många miljoner flyktingarna i världen har alla länder ettansvar. Vi har inte rätt attstänga våra dörrar och gränser för dem. Vårt egetflyktingmottagande måste alltid stå i fokus här hemma och förbättras pä mångapunkter. Det var de mörka inslagen, och de är tyvärr fler än deljusa. Men det finns alltså även ljusa inslag i väven. Det första är dethistoriska där man skrotar en hel kategori kärnvapen. Jag skallåterkomma till det.