prot · GB0926 · 1987-12-31 00:00:00 — Man talade dåinte så mycket om att avtappning eller sänkning av sjö, som 18 c § egentligenhandlar om, redan har ett lagstadgat skydd enligt 1 kap. 4 § 4 p. ivattenlagen, Lagen om sjösänkningar har funnits minst hela dettaårhundrade. Trots denna paragraf i vattenlagen och trots det skydd som dennalagstiftning ger för t. ex. en sjö ansåg regeringen det angeläget att ocksåskriva in skyddet i naturvårdslagen. Jag å min sida hävdade då att märgelgravaroch smärre naturliga vattensamlingar i minst lika hög grad behövde dettaförstärkta skydd. Visserligen är närvaron i kammaren inte överväldigandestor, men man kanske läser protokollet i stället, och det kan vara av intresseatt veta hur märgelgravarna har uppkommit. lärde sig desvenska lantbrukarna efter engelskt mönster att gödsla med märgel - det varkalkhaltigt jordmaterial som fanns i avlagringar speciellt i ,främst i och . Jag kan nämna att det halländska jordbruket ficksin uppgång just genom märglingen. var ju i övrigt ett landskap avsand- och ljunghedar. Utvecklingstiden för detta slags gödsling var ,och det berodde på att laga skiftet inte var genomfört . Tidigarehärskade den s. k. bondekonservafismen, innebärande att om inte alla bönderställde sig bakom en åtgärd blev ingenting gjort. Denna bondekonservatism finnstydligen kvar ännu . Åtminstone verkar den finnas kvar ijordbruksutskottet, som i stället för att pröva olika utvägar mycketkonservativt håller sig kvar vid ett fidigare fattat beslut och använder myckentid och möda att finna argument för att avstyrka en motion, även om beslutet -som i detta fall - vilar på osaklig grund. Jag skall, herr talman, utveckladetta i det aktuella ärendet. Regeringen ville med sin proposition 1985/86:159 förstärkaskyddet för bl. a. våtmarker som är värdefulla ur naturvårdssynpunkt. Det varenligt min uppfattning en bra ambition. Genom propositionen riktades blickarnapå våtmarkernas betydelse och på de ekologiska synpunkterna. Eftersom manfrämst ville slå vakt om sjöar blev propositionen inriktad på skydd för dessa.Sjöar har emellertid, som jag tidigare nämnde, haft ett mycket starkt skydd motingrepp . Trots detta framläggs propositionen -man villmed andra ord göra en ytterligare markering av betydelsen. Att man sedan glömtbort andra viktiga våtmarker är kanske bara att beklaga. Jag och många med migmenade att också andra vattensamlingar, t. ex. märgelgravar eller andranaturliga vattensamlingar, är värda ett skydd, och denna uppfattning har vunnitanklang i mycket breda naturvårdskretsar. Utskottet har vid prövningen av min motion klart sagtifrån att man delar mina uppfattningar om bl. a. märgelgravarnas värde frånnaturvårds- och kulturminnessynpunkt och anser det angeläget "att dessavärden beaktas i de sammanhang där en prövning av vattenföretag äger rum enligtnaturvårds-och vattenlagsfiftningen." Detta är mycket svårförståeligt menfinns i utskottstexten. Trots dessa högtidliga deklarationer är man dock inteberedd att gå mofionsförslaget till mötes. Detta är, herr talman, beklagligt ursåväl naturvårds- som kulturminnesvårdssynpunkt. Utskottet motiverar sitt avslagsyrkande bl. a. medhänvisning till bestämmelser som gäller naturvårdsreservat ochnaturvårdsområden. Utskottets ledamöter har tydligen inte en aning om attmärgelgravar inte ligger i sådana områden. Märgelgravarna ligger, som jagtidigare har förklarat, på ren jordbruksmark och brukar inte omfattas av dessabestämmelser, I utskottets betänkande talas också om prövning av arbetsföretagsom väsentligt ändrar naturmiljön. Det är bara så att man inte söker tillståndför att få fylla igen märgelgravar som befinner sig på jordbruksmark, ochdärför har flera tiotal sådana vattensamlingar försvunnit under detsenaste året i mitt län utan att något ingripande skett. Andra lagar som utskottet hänvisar till är lagen omskötsel av jordbruksmark och lantbruksstyrelsens allmänna råd om jordbruketshänsyn till naturvårdens intressen. De sistnämnda råden är inte åtföljda av någrasanktioner vid överträdelse. De särskilda föreskrifter som nämns i betänkandetär mycket litet kända liksom de allmänna råden. Inte heller dessa innehållernågon straffsanktion. För att få ytterligare argument hänvisar utskottet tilllantbruksstyrelsens informationsskrift, där man framhåller att samråd medlänsstyrelsen krävs vid igenfyllning av småvatten, om naturmiljön kan kommaatt väsentligt ändras genom åtgärden. Man ställer sig då frågan: Vem skall bedöma om naturmiljönväsentligt ändras genom åtgärden? Skall bonden själv göra det - någon annan ärju inte inkopplad? Kemikaliekontroll m. m. I stället för dessa hänvisningar till bestämmelser ochinformation borde utskottet ha tillagt följande fem ord i lagtexten 18 c §"eller naturliga vattensamlingar och märgelgravar". Med det tilläggetskulle man ha åstadkommit en tillståndsplikt för ägarna. Det hade rimmat helt medde intentioner som regeringen hade när man föreslog tilläggsparagrafen 18 c föratt skydda våra naturvärden. Jag vill också, herr talman, understryka att det här intehandlar om något förbud utan i stället om en plikt att anmäla tilllänsstyrelsen förändringar av t. ex. märgelgravar eller småvatten. Det är inteheller förenat med några kostnader till skillnad från mycket annat som rörnaturvården. Eftersom det är min övertygelse att regeringen ocksåskulle tillmötesgå den begäran vi framställt i motion 1986/87:Jo828 vill jaggöra ett särskilt yrkande, nämligen; att med anledning avmotion 1986/87:Jo828 som sin mening ger regeringen till känna att ävensmåvatten i form av naturliga vattensamlingar och märgelgravar bör omfattas avde prövningsbestämmelser som gäller sjö i 18 c § naturvårdslagen. Med detta anförande - i vilket () instämde - var överläggningen i detta ärende avslutad. (Beslut fattades efterdebatten om jordbruksutskottets betänkande 6.) Kammaren övergick till attdebattera jordbruksutskottets betänkande 6 om kemikaliekontroll m.m. 46KARL (): I jordbruksutskottets betänkande 6 behandlasett antal förslag om kemikaliehantering och kemikaliekontroll. Från har vi väckt motioner som berörs ibetänkandet. En handlar om konstgödning, som rubriken är i utskottstexten och ireservation 1. Ett annat begrepp för konstgödning som ofta används numera ärhandelsgödsel. Det beror på att konstgödningen inte alltid är särskilt"konstig" utan består av alldeles naturliga ämnen. Detta faktumbidrar också till ätt det finns kadmium i många av de råvaror som ingår ikonstgödsel eller handelsgödsel. Även om utövar en viss kontroll ochåtminstone är uppmärksamt på kadmiumhalten i handelsgödsel, riskerar vi att fåin råvaror som är alldeles för mycket bemängda med tungmetaller, framför alltkadmium. De stora importörerna har ålagt sig själva en ganska stor restriktiviteti detta fall, men det förekommer också mindre importörer av råvaror och framförallt import av färdiga gödselmedel, som är baserade på råvaror med stortinnehåll av kadmium. Vi anser att det här krävs ökad kontroll. bordeman få en lagstiftning, som innebär att handelsgödsel med innehåll av kadmium,som är ett gift ijorden, inte skall få användas. Jag ber att få yrka bifall till reservation 1. Jag vill också erinra om att vi för bara några dagar sedanhär i kammaren behandlade ett betänkande om avfallshantering och avloppsslam,varvid också frågan om tungmetaller var uppe till debatt. fattadevåren 1986 ett beslut om att regeringen skulle fastställa gränsvärden för tungmetalleri avloppsslammet.. Än så länge har vi bara riktvärden från naturvårdsverket.Jag tror att det är angeläget att regeringen tar dessa miljöfrågor på fulltallvar. En annan fråga som behandlas i detta betänkande gällerobligatorisk kemikalieförsäkring. Det är ju vanligt att vi försäkrar oss förrisker som är svårbedömda eller okända. Det gäller t. ex. risken för brand,risken för stöld och risken för bilolyckor. När det gäller brand och stöldligger det i den enskildes intresse att ha en försäkring, och detta har lettfill att de allra flesta är försäkrade. När det gäller bilolyckor riskerar manatt drabba andra. Och därför är försäkringen lagreglerad. ändrar sig riskförhållandena i samhället. Vi tillverkaroch använder en mängd nya ämnen och produkter. Dessutom produceras iindustrianläggningar en mängd kemiskt avfall som innehåller ämnen av vilka vibara känner till en del. Men många av de ämnen vi känner fill är farliga, ochkanske finns det bland dem som vi inte känner till ett stort antal som ärmycket farliga. På många håll tillämpar man principen att den som skadareller förorenar bör betala. Det är också en princip som tillämpas imiljöskyddslagen, där det krävs ett strikt ansvar av den som förorsakar enskada på människa eller egendom. Ett strikt ansvar är emellertid inte på något sätt engaranti för att en skada blir ersatt. Det kan bero på olika förhållanden.Orsakssambandet kan vara svårt att reda ut. En miljöskada i ett kompliceratekosystem är t. ex. inte alltid lätt att direkt härleda från en enda förorenareeller från en enda produkt. Det kan alltså vara flera olika faktorer, fleraämnen, flera förorenare som bidrar till en skada. Men skadan som sådan kan ändåhelt säkert bedömas som en miljöskada på grund av användningen - ellerutsläppet - av olika kemikalier. Ett annat skäl till att en skada inte blir ersatt enligtnuvarande lagstiftning är att det kan förflyta från det att ettutsläpp eller en förorening har gjorts till dess att upptäckten kommer ochskadan märks. Ett ytteriigare skäl är att företag som har förorenat eller gjortutsläpp kan hinna upphöra . När man kommer så långtatt man skall försöka komma till rätta med problemet, finns det inte längrenågon som kan ställas till ansvar. Den nu ganska gamla men ändå kända händelsenvid BT Kemi i är ett exempel på sådana fall. Principen för miljöarbetet är naturiigtvis att man skallförhindra, inte ersätta, skador. Men om skador ändå uppstår, är det viktigt attmänniskor får en ekonomisk ersättning. Det är av detta skäl som vi föreslåren obligatoriskkemikalieförsäkring. En sådan försäkring skulle inte bara leda till ersättning,den skulle också få andra effekter. Genom att försäkringsbolagen fårfastställa kommer Kemikaliekontroll m. m. Kemikaliekontroll m. rn. försäkringsbolagenatt på ett professionellt sätt bedöma riskerna. När de har gjort det, kommerdet att bli dyrt att släppa ut och använda farliga kemikalier eller sådanaämnen som är osäkra och okända. Därför kan man med ganska stor säkerhet slåfast att en kemikalieförsäkring skulle leda till minskad användning av osäkraoch farliga kemikalier. En försäkring som man har lagstiftat om skulle ocksåtvinga tillverkare eller myndigheter att kontrollera hårdare, eftersomförsäkringsbolagen och försäkringstagarna skulle ha stort behov av att få enordentlig kontroll av vilka ämnen produkten innehåller. En okontrolleradprodukt skulle sannolikt betinga en alldeles för hög premie. På detta sättskulle vi få hjälp att utröna vad det är för ämnen vi handskas med. En obligatorisk kemikalieförsäkring skulle alltså ledatill en minskning av användningen, en bättre kontroll och en ordentligekonomisk ersättning till dem som blir lidande om en skada ändå kommer tillstånd. Jag vill med detta yrka bifall tillreservation 4 och i övrigt till utskottets hemställan. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 47 (): Den omarbetade lagstiftning förkemikaliekontrollen som gäller har alltså nu varit ikraft inte fullt . I samband med den nya lagens ikraftträdande inrättadesockså en ny myndighet, kemikalieinspektionen, som fick omfattande uppgifter.Den skall ansvara för förhandsgranskning av nya kemiska ämnen och utförautredningsarbete när det gäller olika kemiska ämnen som tas i bruk. Myndighetenansvarar också för produktregistret. I praktiken gäller förhandsgranskningenendast bekämpningsmedel. En omfattande debatt pågår nu om uppfattningen attkunskapen om de kemiska ämnen som ingår i olika produkter är otillräcklig.Detta är naturligtvis ett sanningsenligt konstaterande, och det är mycketangeläget att vi får en så säker kännedom om olika kemikalier som möjligt. De uppgifter som förestår är mycket omfattande, och dettorde vara omöjligt för oss i vårt land, med den brist vi har på toxikologer,att ensamma ta fram de uppgifter som behövs. Det fordras ett omfattandeinternationent samarbete, och tillverkarna måste ta sitt ansvar och göra deundersökningar som erfordras för att så långt som möjligt nå den trygghet sombehövs. Den nya myndighetens möjligheter att fullgöra sina uppgifter skallutvärderas. Jag finner det angeläget att den utvärderingen kommer till ståndoch att vi därefter får ta ställning till vilka ytterligare åtgärder somerfordras. Idet här betänkandet redovisas också ett antal motioner,bl. a. partimotion om totalförbud mot användningen av PCB.Utskottet hänvisar liksom fidigare år fill att förslag om awecklingsplan skallföreläggas . Vi har tagit del av den upplysningen . Är detallvar , - som jag har diskuterat de här frågorna medtidigare -eller skall vi behöva återkomma också med motioner? Frånfolkpartiet anser vi att det finns tillräckligt underlag för att riksdagenskall kunnauttala sig för ett principbeslut om att aweckla PCB-användningen. Jag vill också, herr talman, säga att reservationerna tarupp viktiga frågeställningar. Det är naturligtvis angeläget attkadmiumanvändningen i konstgödseln elimineras och att förslaget om attobligatorisk kemikalieförsäkring diskuteras. Det har pågått enmiljöskadefonds.iiredning, där inte har varit representerat ochdär vi alltså inte har tagit ställning fill olika frågor. Men vi trorprincipiellt att försäkringsformen är den bästa när det gäller att komma tillrätta med den här typen av frågor. Den korta tid som nuvarande organisation fungerat gör dockatt det kan vara rimligt att avvakta för att se hurkemikaliekontrollen fungerar. Jag förutsätter att regeringen bifallerkemikalieinspektionens förslag om att s.k. nitrifikationshämmare förhandsprövaspå samma sätt som bekämpningsmedel. Om så inte blir fallet finns det skäl attåterkomma till den frågan på samma sätt som vpk har gjort . I ett särskilt yttrande har framhållit att detär angeläget att miljömärkning kan genomföras enligt förslag som redovisas imotion från . Motionären kommer senare i debatten attkommentera sitt förslag. Jag yrkar bifall till reservation 3 och iövrigt, med de kommentarer jag har anfört, till utskottets hemställan. Prot.1987/88:26 i8 november Kemikaliekontroll m. m. 48 (vpk): Det finns knappast någon som hävdar att viskall kunna behålla och utveckla landets jordbruk med hjälp av ökad intensitet,fler kemikalier och fler gifter. Vpk föreslår i reservation 2 ett förbud mot s.k. nitrifikationshämmare. Det måste vara fullständigt galet att mötakemikali-seringen med ännu fler skördehöjande kemikalier. Det är höga ochobalanserade kvävegivor - inte den naturliga nitrifikafionen - som är denfrämsta orsaken till urlakningen av kväveföreningar. Vi behöver helt enkelt inte nitrifikationshämmare i dagensoch framtidens jordbruk. De enda som behöver dem är fillverkarna, reklammakarnaoch försäljarna av medlen. har tydligen kemikalieinspektionen föreslagit attnitrifikationshäm-marna skall betraktas på samma vis som bekämpningsmedel. a. innebära förhandsprövning. Det låter i och för sig bra, men jaganser inte att vi skall ägna tid, kraft och pengar åt att pröva medel som äronödiga och som medför en oönskad utveckling av jordbruket. Sådana medel skallförbjudas. Jag yrkar bifall till reservafion 2. 49GRETHE (): Den ökande mängden kemikalier i , ibåde industri, hushåll, jordbruk och natur, har en mycket central ställning idagens miljödebatt. Jag anser det dock felaktigt att enbart klistra en etikettav farlighet och osäkerhet på användning av kemikalier. Det finns i dagenskonsumtion såväl livsviktiga kemikalier som livsfarliga kemikalier och dessutomen mängd mer eller mindre nödvändiga samt mer eller mindre miljöfarligakemikalier. Det är den nya kemikaliekontrollens och kemikalieinspektionensuppgift att sortera och utvärdera denna enorma mängd Kemikaliekontroll m. m. kemikalier,att förbjuda de farliga och sätta gränsvärden för ofarlig användning ochhantering av kemikalier men också att ge klartecken för sådana kemikalier somkan vara viktiga i kanske just miljövården, i avloppsrening samt vidneutralisering i industri och sjukvård. Vi måste försöka minska användningen avkemikalier till sådan nivå att de inte är till skada för hälsan eller miljön. Från har vi en ny kemikaliekontrollagoch ett nytt statligt verk för kemikaliekontroll. Vi i denna kammare måsteerkänna att verket har ett komplicerat arbetsområde. Men såväl verkets chef somdess personal har satt full fart från början, och det är glädjande. Vid en hearing i jordbruksutskottet har vi fått se prov påhur kemikalieinspekfiönen efter uppgifter från industrin samt egna kontrollerregistrerar farliga kemikalier; hur man med hjälp av sina förordningar omkemiska produkter i stort, om speciellt bekämpningsmedel och kadmium samt omvissa hälso- och miljöfarliga produkter avser att utöva sin kontroll, helst isamarbete med kemiindustrin men om nödvändigt också genom sitt myndighetsansvar,genom att tvinga producenter att lägga ner eller ändra viss produktion. Den nya uppgiften att förhandsgranska nya kemiska ämnen ärviktig men mycket arbetskrävande, och den måste genomföras som vissautredningar om äldre kemikaliers miljö- eller hälsofarlighet känns nödvändigaatt påbörja. Det är positivt att kemikalieinspektionen så snabbt harfått fart på märknings- och informationsverksamheten - på det sättet känkonsumenter och allmänhet medverka i detta viktiga arbete. Det kan naturligtvis ändå finnas grupper eller personersom anser att kontrollen inte är tillräcklig eller att den utvecklas förlångsamt. Jag vill också gärna betrakta de här behandlade motionerna och de treförsta reservationerna som ett uttryck för otålighet över att arbetet med attstoppa användningen av farliga kemiska produkter måste ta en viss utredningstidi anspråk och att många hinder i det arbetet måste övervinnas. Enligt de förordningar som kemikalieinspektionen harutfärdat skall producenten utreda, och sedan skall produktkunskap,produktinformation och produktregister utvecklas med utgångspunkt i deuppgifter som inkommer. Det är mycket viktigt att klarlägga vilka ämnen somgör att produkten får farliga egenskaper, vilken art de fariiga egenskapernahar, hur vanligt förekommande de är, hur hälsa och miljö kan skyddas vidanvändning av produkten samt vilka åtgärder som behövs när produkten bliravfall. Kemikalieinspektionen har, för att prioritera arbetet,fått göra en indelning av alla kemikalier i livsfarliga produkter, mycketfarliga produkter, farliga produkter och måttligt farliga produkter. Dettainnebär naturligtvis att farliga produkter även framåt kommeratt finnas med i hanteringen, men kemikalieinspektionen är tvungen attprioritera sitt arbete. När man ser denna förordning med 24 sidor med kemiskaprodukter, där det föreligger skyldighet att anmäla till register och kontrollpå grund av miljöfarlighet, förstår man att det nu pågår ett enormt arbete inomkemikalieinspektionen. Det finns också en speciell förordning ombekämpningsmedel, där man kan gå ännu hårdare fram än beträffande andraprodukter, eftersom det kan bedömas om det finns behov av dessa medel. Vidare finns det en förordning som möjliggör hårdareingripanden mot kemiska produkter som t. ex. används i sjukvårdsartiklar,leksaker, hushållsgods eller klädesplagg samt sådana produkter som används ieller av hushåll. Det gäller också vissa produkter som används i miljövården,t.ex. vid kalkning och oljeutsläppsbekämpning. Kemikalieinspektionen har alltså försökt prioritera sittarbete så att man främst ingriper mot användningen av sådana ämnen som ärfarliga för människors hälsa. Jag skall nu övergå till att kommenteramotioner och reservationer. I reservationen och mofionerna om konstgödning gesuttryck för hur viktigt det är att sänka kadmiumhalten i konstgödning, t. ex.genom övergång fill andra råvaror. Ett skydd mot miljöriskerna är minskadanvändning av konstgödsel, vilket har föreslagit när detgäller havsföroreningarna. Det finns ett formellt kadmiumförbud i , menkadmium finns ändå kvar i mänga produkter i samhället, och det är ett starktgiftigt ämne. har antagit ett handlingsprogram föratt begränsa kadmiumutsläppen från olika verksamheter. I fråga om kadmiumhalteni konstgödning kan vi slå fast att en övergång till användning av norrländskapatit i stället innebär att man får ett annat gift på halsen, nämligenarsenik. Därför måste man försöka rena den råvara som används . Naturvårdsverkethar i samarbete med Supra en pilotanläggning för att ta bort kadmium urkonstgödsel, men något fullgott resultat har ännu inte uppnåtts. Vi har i samma regler som EG när det gällerkadmium, men vi ser de reglerna endast som ett första steg. En möjlighet attminska den kadmiumbelastning som sker på naturen via konstgödseln är att minskakonstgödselanvändningen, vilket man kan göra genom att på ett bättre sätt tavara på stallgödseln. Men det gäller också att försöka rena råvaran frånkadmium, vilket det alltså pågår försök med. Vad beträffar nitrifikationshämmare kan jag i och för sighålla med vpk om att man inte skall ersätta ett gift med ett annat.Kemikalieinspektionen förbereder att infoga nitrifikationshämmare underbekämpningsmedel, och därmed kommer man att kunna ingripa mycket mer både motanvändningen över huvud taget och mot användning av sådana medel som man inteanser att det finns behov av. Sedan tycker jag att det är glädjande att det i Sverigefinns ett formellt förbud mot PCB i nya produkter. Man försöker nu också attinternationellt komma åt detta genom att man har fått Helsingforskommissionenfill att också gå med på ett förbud . I försöker vi alltså att helt avvecklaanvändningen av PCB, som i vårt land förekommer endast i vissa storatransformatorer. Man försöker nu förhindra att dessa maskiner skall ställa fillmed miljöskador när de skrotas. säger att man inte har sigbekant att det skulle finnas PCB-innehåll på några andra ställen. Det finnsen reservation angående obligatorisk kemikalieförsäkring. Kemikaliekontroll m. m. Kemikaliekontroll m. m. kan i ochför sig anse det beklagligt att produktansvarskommitténs betänkande, som kom1979, inte har blivit färdigberett, men det kunde tydligen inte heller denborgerliga regeringen klara . tror jag inte att frågan om ansvarsförhållandena inommiljövården kan lösas med en kemikalieförsäkring. Det är väl tveksamt om denskulle ge de rätta incitamenten till producenterna att försöka skapa produktersom inte är miljöfarliga. Ett avgiftssystem tror jag trots allt kan vara en bättrelösning, eventuellt i samband med:någon form av fondbildning för miljöskador.Det är också ett förslag som precis nu behandlas i . Kanskekan vi hoppas att produktansvarskommitténs betänkande också kan komma upp tillbehandling i det sammanhanget. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottetsförslag och avslag på motionerna och reservationerna i ärendet. 50KARL () replik: talar vackert både ombetydelsen av giftiga ämnen och om att man skall ha så litet som möjligt avdem. En del ämnen är viktiga, en del är nödvändiga och en del är livsfarliga,och det är då ett bekymmer att samma ämnen ofta är både livsfarliga ochviktiga. Det innebär att de måste hanteras med mycket stor försiktighet. När det gäller kemikalieförsäkringen är problemet att manmåste se till att ha en kostnad som belastar ett ämne i förhållande till dessfarlighet. Det är mycket svårt att åstadkomma det med en gång genom direktivfrån en myndighet. Hade vi haft en försäkringsmodell, hade man säkert lagt påen hög premie tills man visste att det inte var så farligt, och då hadeproblemen löst sig litet mer av sig självt och med mindre byråkrati. Jag tycker att det är synd att socialdemokraterna inte harsatt sig in i den här frågan och försökt tänka konstruktivt.