prot · GB0931 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag tror att jag får ta kontakt med våra partikamrater i socialutskottet och se till,att någonting kommer till stånd. Vi kanske kan enas på den punkten. 114LARS (): Under den allmänna motionstiden iår begärde i en partimotion ett lagförslag av regeringen,innebärande att den som blivit dömd för misshandel eller olaga hot av domstolskall kunna åläggas förbud att besöka eller söka kontakt med den person somblivit utsatt för övergreppet. Bakgrunden är naturligtvis att vi vill skyddamisshandlade och förföljda kvinnor. Tyvärr är de relativt många, det vet vitrots att våld mot kvinnor är ett brott med stort s. k. mörkertal. Fallenkommer alltså inte till polisens kännedom, de anmäls inte. Naturligtvis måste fler åtgärder till för att bekämpadetta våld. En sådan skulle vara just att införa besöksförbud. har det underutskottsbehandlingen av vår motion och en del andra motioner med liknandeinnehåll kommit fram att regeringen tänker föreslå ett besöksförbud, varför vifolkpartister tillsammans med och centerpartisterna i utskottetnöjt oss med ett särskilt yttrande, där vi understryker att det är bråttom medett lagförslag och att vi vill se denna proposition . Kanske regeringspartiets taleskvinna, , ger konkretbesked om mera exakt när denna proposition om ett besöksförbudkommer. Anf.115 (): har stor uppmärksamhet riktats mot problemetkvinnomisshandel och över huvud taget våldet i samhället. Olikaåtgärder på lagsfiftningens område har vidtagits. Sedan den 1 januari 1982lyder alla former av misshandel under allmänt åtal. Vidare har brottsoffrensställning stärkts genom rätten att få åtföljas av en stödperson vidrättegången. Ytterligareförslag till ändrad lagstiftning för att komma till rätta med det våld och dethot som många kvinnor utsätts för och den otrygghet som många kvinnor leverunder är under behandling. nyhgen beslutad lagrådsremiss om en utvidgning av sekretesslagen föreslås enmöjlighet att hemlighålla enskildas personliga förhållanden i folkbokföringeneller annan liknande registrering. Detta skall kunna bidra till ett bättreskydd för de kvinnor som förföljs och hotas av sina tidigare makar ellersambor. Iutskottsbetänkandet redovisas utförligt de olika förslag fill förändringar somär anfingen under beredning eller under behandling. Den lagstiftning vi har för att skydda medborgarna mottrakasserier av olika slag finns i 4 kap. . Bestämmelserna omhemfridsbrott, olaga intrång och ofredande handlar om brott mot frihet ochfrid. Dethar visat sig - och det har också särskilt påtalats vid en hearing med olikaorganisationer som gör betydande insatser för att stödja och hjälpa kvinnor somutsatts för våld - att en mycket stor grupp kvinnor upplever sig vara förföljdaav män, vilka fortlöpande hotar med övergrepp av olika slag. Imånga fall är det fråga om män som tidigare avtjänat straff för sådanaövergrepp mot kvinnor. Man har från organisafionernas sida fört fram tanken attförebygga misshandel eller liknande brott mot en kvinna genom att ge möjlighetatt meddela förbud för gärningsmannen att söka upp kvinnan på nytt. Deflesta av den här typen av trakasserier är straffbelagda enligt gällande lag,men vissa fall av personförföljelse kan alltså inte hänföras fill detstraffbara området. Förberedelse fill hemfridsbrott och olaga intrång är intestraffbar. Då inget brott begåtts kan inget ingripande ske. Detta kan innebäraatt kvinnan också fortsättningsvis utsätts för förföljelse och hot. I prakfikenblir det hon som måste bryta upp från sin invanda miljö och byta bostad ochvistelseort. Iett flertal mofioner och i ett särskilt yttrande, fogat till betänkandet, haren lagstiftning som förbjuder gärningsmannen att söka upp kvinnan efterlysts. Enform av besöksförbud finns . Den syftar till att förebygga kränkningi samband med att ett äktenskap upplöses. Bestämmelsen har ansetts fylla ettprakfiskt behov, och möjhgheten att meddela besöksförbud finns också i nyaäktenskapsbalken; dock har den ett begränsat användningsområde. Ioch med att äktenskapsskillnadsdomen vinner laga kraft förfaller möjlighetentill besöksförbud. Denna regel kan inte heller användas på andra förhållandenän äktenskap. Enpromemoria om besöksförbud har utarbetats inom . Den ärnu föremål för remissbehandling. Besöksförbudethar i förslaget fått en generell utformning och kan tillämpas för att skyddainte endast misshandlade kvinnor utan även barn. Förslagetkan bH ett led i att begränsa kvinnomisshandeln och att förhindra att någon somblivit utsatt för brott i en eller annan form på nytt bli angripen av sammagärningsman. Syftetmed att införa besöksförbud är att ge möjHgheter att ingripa i de situationerav trakasserier som nuvarande lagsfiftning inte ger möjlighet till. Förslagetinnebär vidare att poHsen skall kunna ingripa i akuta situationer. Vpkkräver i en motion särskild lagsfiftning till skydd för kvinnohus. Gällandelagstiftning om hemfridsbrott, olaga intrång och ofredande ger ett skydd ocksåför kvinnohusen. Ett besöksförbud skulle också, kunna bli tillämpligt om denförföljda kvinnan vistas i ett kvinnohus. Eftersedvanlig beredning kommer vi att få ta ställning fill ett konkret förslag ombesöksförbud. Det finns ingen anledning att nu föregripa detta. Jag villunderstryka att det inte finns några delade uppfattningar om behovet av enlagstiftning när det gäller besöksförbud. Det krävs också andra åtgärder än lagstiftning om vi skall kunna kommatill rätta med kvinnovåldet. Detta har också uppmärksammats av regering,myndigheter och inte minst av organisationer som genom att inrättakvinnojourer, övernattningshem, rådgivning och juridisk hjälp i olika formergjort och alltjämt gör betydelsefulla insatser. Enrad åtgärder inom det sociala området har vidtagits. har isamråd med olika myndigheter och kvinnojourer lämnat förslag tillförsöksverksamheter. Dessa har bedrivits och skallutvärderas. Statligabidrag har utgått till försöks- och utvecklingsprojekt för både kvinno- ochmansjourer. Bidrag har också utgått för att stimulera utbildnings- ocherfarenhetsspridning. Ireservafionen som är fogad fill betänkandet krävs en karfiäggning av det stödsom utgår och förslag fill eventuella kompletterande stödformer. Utskottsmajoritetenanser att jourerna gör ett förtjänstfullt arbete och att det är angeläget attde kan bedriva sin verksamhet men anser i enlighet med vad socialutskottetuttalat då det behandlat frågan om stöd till jourerna att ett mera permanentstöd är en angelägenhet. Jagvill här påpeka, vilket även gjorts tidigare i debatten, att fortsatta bidragtill de olika jourerna och fortsatta insatser kommer att beaktas inomsocialdepartementet. Då får det givetvis ske en kartläggning om huruvida dettaär erforderligt. Med det anförda vill jag yrka avslag på reservationen och bifall fillhemställan i jusfitieutskottets betänkande. 116 (): Det var intressant att höra syn på behovet av enutredning som skulle ge kompletterande stödformer fill jourerna. Hon sade attom det visar sig, osv., då får vi komma med förslag. Jag uppfattade BjörnKörlofs tidigare inlägg som att man i den delen av majoriteten ansåg att dessabehov fanns. Men det gällde då att socialutskottet skulle komma med förslagen,och vi skulle inte trycka på från justitieutskottets sida. Det här oroar mig,eftersom det innebär att vi inte alls kan vara säkra på att det kommer ettsådant förslag, eftersom det inte tycks få ett fillräckligt stort stöd. Efterdet som jag har hört anser jag att det hade varit än viktigare att vi i daghade uttalat att vi från justitieutskottet anser att det finns ett behov avdetta. Det kunde ha varit en signal till socialutskottet. verkar det som omdet hela bara rinner ut i sanden. 117 (): Jag vill till säga att socialutskottet vid ettflertal tillfällen har haft de olika stödformerna till kvinno- och mansjoureruppe fill diskussion. Såvitt jag kan förstå har inte haft någon annanmening än majoriteten i socialutskottet. Anf.118 (): Det är mycket rikfigt, , att vi inte har haft det. Menvi har inte behandlat denna fråga /86, och när vi nu har diskuteratdenna fråga har vi funnit att den är viktig. Detta är ett sätt att nu skynda pådenna fråga. Anf.H9 (): Som jag tidigare sade kommer man vid det sedvanliga budgetarbetet inomsocialdepartementet att ta upp dessa frågor. Det finns då anledning att göra enkartläggning om man finner det erforderiigt. Det finns också möjlighet för ossatt i det sammanhanget ta upp denna fråga. Anf.120 (): Jag kan återigen konstatera att det är fråga om och inte att det skallgöras en sådan utredning, och jag beklagar att det säkert inte blir någotgjort. Överläggningeni detta ärende var härmed avslutad. (Beslut fattades efterdebatten om lagutskottets betänkande 6.) Kammaren övergick fill att debattera lagutskottetsbetänkande 4 om vissa skadeståndsfrågor. Anf.121 (): I lagutskottets betänkande 1987/88:4 behandlas tre mofioner omskadestånd. Enighet föreligger beträffande två av motionerna, men beträffandeden tredje motionen, som handlar om skadestånd till skadelidande brottsling,föreligger en reservation av och . Eftersom jag ärmotionär har det fallit sig naturligt att jag här i kammaren närmare redovisarreservanternas inställning. Rättssamhället bygger på en finstämd harmoni mellan gällandelagsfiftning och allmänt rättsmedvetande. Disharmoni urholkar förtroendet förrättsväsendet, särskilt om det gäller grundläggande principer på vikfigarättsområden. Idetta fall handlar det om skadeståndsrätt. Om en person åsamkat en annan personskada så uppkommer skadeståndsskyldighet. Detta ansvar är särskilt strängt förfastighetsägare och hundhållare. Allt detta stämmer med den allmännarättsuppfattningen. Mennu är ett specialfall av särskilt intresse. Frågan gäller om en brottshng somskadats t. ex. genom halkning eller av ett vaktdjur vid inbrott i en bostadeller annan lokal skall vara berättigad till skadestånd. Sådana fall är intealls unika, och i flera fall har brottslingen tilldömts skadestånd. Allmänhetensreaktion är naturlig och lättförståelig. Man blir milt uttryckt förfärHgtupprörd. Brottslingen borde få stå sitt eget kast och inte "belönas"med skadestånd. Ohederligt folk får inte favoriseras på hederliga människorsbekostnad. Det är den allmänna meningen. I motionen och i reservationen föreslås en ändring i skadeståndslagen.Den principiella utgångspunkten är att skadeståndsfrihet och inteskadeståndsansvar skall föreligga i nu aktuella fall. En sådan lagändring börinnebära att frihet från skadeståndsansvar skall föreligga i förhållande tillden som skadas i samband med utövandet av en brottslig gärning som kännbartkränker någon annan person eller dennes rätt. Detföreligger ett uttalat behov av en sådan lagregel. Det finns visserligen enteknisk möjlighet redan nu att jämka ett skadestånd ända ned till noll. Menlagen behöver förtydligas på denna punkt. Rättsläget måste nämligen betecknassom mycket oklart. Högsta domstolens rättspraxis är synnerligen begränsad ochomfattar egentligen ett enda rättsfall, där skadestånd för övrigt utdömdes, omän jämkat med en tredjedel. Även i rättsdoktrinen är t. o. m. experterna osäkraom rättsläget. Uttryck som "får antas", "bör väl","tänkbart att" och "lär knappast" är vanligt förekommandevid arialysen. Den naturliga och självklara slutsatsen av experterna självablir också att de är tveksamma om gränsdragningen mellan skadeståndsskyldighetoch skadeståndsfrihet. Motdenna bakgrund är det inte konsfigt att rättstillämpningen blir osäker. I flerafall har exempelvis fasfighetsägare tvingats att betala skadestånd tillinkräktande brottslingar. Här kan nämnas två konkreta fall. I det första fallethandlar det om en tjuv som i samband med villainbrott halkade på den osandadegången och bröt benet. Fastighetsägaren fick efter polisutredning och rättegångbetala . Det andra fallet gäller en tjuv som bröt sig in i ett växthus och där blevbiten av apor så att hans stövlar skadades. Skadestånd utdömdes av rätten,trots att varningsskylt hade uppsatts. Slutsatsenblir att underrättspraxis upplevs som stridande mot det allmännarättsmedvetandet. Rättstillämpningen borde vara mera generös särskilt motfastighetsägare och vaktdjurhållare. Utskottsmajoriteten avvisar förslaget om ett förtydligande avlagtexten. En sådan inställning är beklaglig av flera skäl. Detär berömvärd konstitufionell renlevnad att hålla en absolut klar skiljelinjemellan den politiska makten och den dömande verksamheten. Inte ens påstatsrådsnivå har polifiker, eller skall ha, någon direkfivrätt överdomstolarna. Tolkningsbesked i rättsliga frågor genom utskottsbetänkanden är entvivelakfig metod ur grundlagssynpunkt. Den rätta konstitutionella vägen är attgenom lagändring rätta till en rättstillämpning som man ogillar. Det avmajoriteten dikterade utskottsbetänkandet får anses konsfitutionelltäventyrligt. Vidareär majoritetens inställning ologisk när man menar att en lagändring är onödig.I ett färskt parallellfall har regeringen nämligen ansett att lagändring ärnödvändig. Det gäller regeringens proposition om grov stöld. Inbrott i bostadbedöms som grovt brott enligt fast rättspraxis. Trots detta föreslås attlagtexten ändras just på denna punkt. En sådan lagändring är uppenbarligen meraonödig än den nu av minoriteten föreslagna. Dessutomstår majoritetens uppfattning på bräcklig grund i sak. Betänkandet utgör enövertolkning av rättsläget. Det är ett ofrånkomligt faktum att rättspraxis ärsynnerligen begränsad och rättsdoktrinen i hög grad osäker. Majoritetensslutsats är naturligtvis lika bräcklig som den grund den står på. Förövrigt skulle skadeståndslagen vinna i tydlighet om den föreslagna lagändringeninfördes. Det är naturligtvis alltid angeläget med tydliga rättsliga signaler.Detta gäller särskilt inom kriminalpolitiken, och den kan sägas omfatta även nuaktuella skadeståndsregler. Sammanfattningsvis måste betonas att oklarhet råder i frågan omskadestånd skall utgå eller inte utgå fill skadelidande brottsling. Denna oklarhethar rått . Den föreslagna lagändringen skulle - förutom attundanröja denna oklarhet - skapa harmoni mellan gällande lagstiftning ochallmänt rättsmedvetande. Och den rättsliga harmonin utgör faktiskt grundbulteni ett rättssamhälle. Avslutningsvisyrkar jag bifall till reservationen om skadestånd, eller rättare sagt frihetfrån skadestånd, till skadelidande brottsling. 122 (): Skall inbrottstjuven som halkar och skadar sig därför att det ärosandat där han bryter sig in ha rätt till skadestånd? Svaret på den fråganborde vara ett klart nej. Men skadeståndslagen är inte så enkel och klar attdet är helt otvetydigt att fastighetsägaren är fri från ansvar. Mot dennabakgrund har vi i anslutit oss till motion medkrav på tillkännagivande till regeringen. Vi har tillsammans med folkpartietfogat en reservation till utskottsbetänkandet. Ireservationen kräver vi en viss översyn av skadeståndslagen så att det blirhelt klart att skadeståndsansvar inte skall föreligga gentemot den som skadas i samband med utövandet aven brottslig handhng, vilken allvarligt kränker någon annan person eller dennesrätt. Somframgår av utskottsbetänkandet är rättsläget något oklart på detta område. Dethar föregående talare påpekat. Vårt lands kanske främste expert påskadeståndsrätt, justitierådet , citeras i betänkandet på s.3, där han kommenterar ett rättsfall. har man i en så pass kort textsett så många ord som uttrycker osäkerhet om hur lagen skall tolkas. Vi finnerdär t. ex. orden "tänkbart", "måste antas", "lärknappast" och "torde vara". Alla dessa ord används för att angesannolikheten för att en som bryter sig in eller i vart fall utan rätt uppehållersig i ett hus eller inom ett område får rätt till skadestånd om han gör sigilla. Utskottsmajoritetenstöder sig i sin avslagsmotivering på främst jusfifierå-det analysav rätt eller inte rätt till skadestånd i dessa fall. Hans av mig citeradeord, som uttrycker osäkerhet om rättsläget, anförs alltså av majoriteten somskäl för att någon översyn av lagen inte behövs. Även majoriteten använder,liksom justifierådet, uttryck som vittnar om osäkerhet. I avslagsmotiveringenfinner vi exempelvis följande uttryck: "Av allmänna skadeståndsrättsligagrundsatser får emellertid anses följa", "torde det dock förhållasig", "torde inte utesluta". Jag anser att både justitierådetBengtssons beskrivning och utskottsmajoritetens skrivning visar att rättslägetär så oklart att det borde vara självklart att , när nu frågan harväckts, begär en översyn syftande till klarläggande. Vad gäller nuvarande lagstolkning skall vi även hålla i minnet att endast domstolarna skall tolkalagarna. stiftar lagar, och i förarbetena, främst i proposifioner ochutskottsbetänkanden, finns motiveringar som skall vara vägledande fördomstolarna när de skall tillämpa lagarna. varken skall eller harnågot rätt att sedan lagarna fastställts uttala sig om hur de skall tolkas.Blir inte tolkningen den som avsett får man i stället ändra lagtextennågot, så att lagen kan ges en något annan tolkning. Vadgäller den lagsfiftning vi nu diskuterar finns främst två skäl för översyn. Fördet första är rättsläget oklart, vilket visas av den osäkerhet om tolkning somjag har redovisat. För det andra måste lagar stå i överensstämmelse med detallmänna rättsmedvetandet. Här råder knappast något tvivel om att enöverväldigande majoritet av svenska folket anser att det inte skall finnasnågon rätt för en brottsling att få skadestånd av den vars fastighet han brytersig in i eller på annat sätt vistas i på ett otillåtet sätt. Mot denna bakgrund anser vi att en översyn i denna del avskadeståndslagen bör företas. Jag yrkar därför bifall till reservationen. 123 (): Det betänkande från lagutskottet som vi nu har framför oss behandlar,som redan har framgått, tre motioner från allmänna motionstiden. Alla tre tarupp olika aspekter på skadeståndsfrågor. Beträffande behandlingen av två avdessa motioner har vi varit helt eniga i utskottet. Men jag vill ändå nämnalitet grand om samtliga motioner. Brottsoffrenssituation i skadeståndshänseende har vi tidigare behandlat i utskottet. a.mot bakgrund av den tidigare behandlingen och tillkännagivanden tillregeringen har det påbörjats ett arbete i . Detta kommer säkert attleda fram till att brottsoffrens situation och även deras möjligheter att fåskadestånd förbättras på olika sätt. Regeringen har dessutom gjort kraftfullauttalanden vad avser brottsoffrens situation. Någon ytterligare åtgärd frånriksdagens sida är inte påkallad just , anser vi enhälligt i utskottet. Föräldrarhar - och skall självfallet alltid ha - ett stort ansvar för sina barnsagerande i olika sammanhang och för tillsynen av sina barn. Det finns en motionsom behandlas i det här betänkandet som just tar upp föräldrarsskadeståndsansvar. har man inom brottsförebyggande rådet tillsatt enarbetsgrupp med uppgift att undersöka möjligheterna att utvidgavårdnadshavarens ansvar för sina barns brottsliga handlingar. Det arbetet villvi gärna avvakta innan vi går vidare med något inifiativ när det just gällerföräldrars skadeståndsansvar. Det kan ju tänkas att kommerfram fill förslag också på det området, eftersom det ingår i gruppensinstrukfioner. Också den här ståndpunkten har vi intagit enhälligt i utskottet. Ombehandlingen av en av motionerna har vi dock inte lyckats bli rikfigt eniga.Detta gäller en folkpartimofion som kräver vissa ändringar i skadeståndslagen.Man vill ha ökade möjligheter att jämka skadeståndet - med andra ord minskaskadeståndsbeloppet - om den som råkat illa ut och skadat sig gjort så isamband med en brottslig handling, t. ex. ett inbrott. Förvarje sunt tänkande människa förefaller det säkert rimligt att man inte skallha rätt fill skadestånd om man brutit sig in hos någon för att stjäla och dåråkat skada sig. Det tycker vi också allihop i utskottet. Skadeståndslagenger möjlighet till jämkning i sådana fall. tycks det dock åtminstone blanden del jurister förekomma en föreställning om att så inte skulle vara fallet.Mycket få ärenden av den här karaktären har någonsin avgjorts av HD. Vi haringet sedan 1973.1 det fallet var den skadelidande inte heller en brottslingutan bara en person som var på ett ställe där han inte hade att skaffa. Det ärdetta fall som syftade på, och detta fall var också detfall som fanns att dra slutsatser av när frågan senast behandlades avlagutskottet. Då ledde behandHngen till ett enhälligt riksdagsbeslut av sammainnebörd som det utskottsmajoriteten nu föreslår. Inget nytt har däreftertillkommit, så det fakfiska prakfiska problemet tycks inte vara alltför stort. Avdet nämnda rättsfallet kan man uppenbarligen dra slutsatsen att omdet handlar om en verklig kränkning - och det får man väl anse ett inbrott vara- får den skadelidande reda sig utan ersättning. Reservanterna menar ocksåliksom majoriteten att det kan anses följa av allmänna skadeståndsrättsligagrundsatser att den skadelidande inte har rätt till skadestånd i de kvalificeratallvarliga fall som motionen tar sikte på. Ändå anser reservanterna att detframgår av doktrin och praxis att rättsläget är oklart. Omdet nu finns en föreställning bland en del jurister som rent av smittat av sigpå allmänheten om att t. ex. inbrottstjuvar skulle ha rätt till skadeståndsersättningom de råkar skada sig i samband med sin brottsliga gärning, är det självfalletbeklagligt. Särskilt rimlig är dock inte en sådan uppfattning. Emellertid ärdet naturligtvis så att när man skall bedöma rätten fill skadestånd ochersättning i samband med brott, får man ta med alla fakta i Då kan man förstås tänka sig att en fastighetsägare har gillrat enfälla med avsikt att direkt vådligen skada en tjuv. I sådana fall blir detnaturligtvis litet klurigare att diskutera vållande och medvållande osv.Stöldlarm är okej, men fallgropar är kanske mindre lyckat. Vidare är det troligen så att om man - som motionärenville från början -uttryckhgen skulle säga i skadeståndslagen att skadeståndetskulle jämkas om en skada uppstod i samband med en brottslig gärning, då skulleman faktiskt också uttrycka att brottslingen i grunden hade rätt tillskadestånd. Man måste ju ha en grundläggande rätt till skadestånd om det skallfinnas något att jämka. Det tycker vi skulle bli bra bakvänt. Motionären harockså insett detta, och reservationen innebär därför inte ett raktbifallsyrkande fill motionen i fråga utan ett krav på att regeringen skallkomma med ett förslag till lagändring, där en direkt frihet frånskadeståndsansvar i den typ av fall vi diskuterar uttrycks. Vi menar att detta inte behövs. Majoriteten i utskottetvill i stället fortsätta att leva med skadeståndslagen som den nu är utformad.Om däremot rättsutveckhngen skulle gå i oönskad riktning får vi självfallet taupp det hela till förnyad prövning igen. Men där är vi inte . Jag yrkar bifall till utskottets hemställan idess helhet och avslag på reservationen. 124BENGT (): säger att varje sunt tänkandemänniska inser att det inte skall föreligga någon skadeståndsskyldighet i deaktuella fallen. Det tror jag är helt rikfigt - det är precis så det helauppfattas. Men det intressanta är hur samma människor uppfattar lagstiftningen.De uppfattar den nämligen så att man riskerar att drabbas av skadeståndsansvar. Oavsett vad man tycker om jurister, kan man nog inteskylla på att det är de som sett fill att alla människor har denna enligt BeritLöfstedt felaktiga uppfattning om lagen. Det handlar om en allmänt utbredduppfattning, grundad på egen erfarenhet. Jag har tagit upp två fall, och jag skulle kunna ta uppflera. Det nämndes t. o. m. vid utskottsbehandlingen att det finns ytterligarefall. säger att det inte är ett alltför stortproblem. Det stämmer kanske om man ser till antalet fall, men man skall inteunderskatta betydelsen av att människor uppfattar att lagen inte stämmer meddet allmänna rättsmedvetandet. Varje sådan diskrepans eller, som jag kallardet, disharmoni är ägnad att urholka förtroendet för vårt rättssamhälle. Jag skulle vilja återkomma till ett par frågor som jagtycker att jag borde kunna få svar på. Den första gäller att vi borde vara överens om att lageninte är tillräckligt tydlig.