prot · GB09136 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag tror, som jag sade förut, atf idéu är aft mart pånågot sätt skall skydda socialnämnden och socialassistenterna från att behövagöra en anmälan, eftersom bättre relationer skulle bevaras på del sättet. Aftdet skulle bli så tror jag infe pä. AnL 8 () replik: När det gäller ansvar för utredningoch vård iLVM-ärertden sä har, som här redan har sagts, lärtssfyrelsert tidigare haftuppgiften aft bäde utreda och ansöka om LVM-vård. Detta har vi från certferrtkritiserat hela fiden, bl.a. med hänvisning fill atf man på länsstyrelserrtainte har den kunskap som krävs för atf göra en adekvat utreduirtg. Del förslag som föreligger rtu irtnebär att vi har fåtträtt på den här 18 punkten. Men för att inte fullt ulerkänna att man har varit inne på fel väg har man tillskapat något slags halvmesyr, som knappast ärändamålsenlig.- Man härtvisar fill atf man vill aft def skall bli likformigpraxis i hela landet. Enligt reservanternas uppfattning är det emellerfidförvaltningsdomstoiarnas sak atf tillse aff så sker. Beträffande vårt förslag om förändring av 4 § har vi varitförsikfiga när det gäller aft utvidga personkretsen: Vi har begränsat oss tillatt innefatta de närboertde. Dert som ständigt kraftigt stör sina grannarförsätter sig själv i en hopplös social situation. De närboende provoceras ochfår minimal förståelse för missbrukaren. Del påverkar naturligtvis också hansmöjlighet till rehabiliterirtg. Alla somhar sysslat med dessa frågor vet att det skall-gå långt - för långt, seff urden missbrukaudessynpunkt - innart bröftsbalkert görs fillämplig. Det är vårdsom behövs i det här fallet - och irtte straff, som det blir fråga om rtärbrollsbalkert görs aktuell. Tvångsvård av vuxna missbrukare AnL 9 JÖRNSVENSSON (vpk) replik: Såvitt jag förstår har Artita felnär hon säger atf det inte skulle finnas några begränsnirtgar rtär del gällervärdfiderts lärtgd om förslaget skulle vara vilande för i sä fall måste ju deuuvarande besfämmel-serrta gälla. Om def mot min förmodart inte skulle vara så,måste frågan om uppskov gälla hela lagförslaget. Men det överlåter jag lillkammarkansliets jurister aft fundera över. Vi har i en sådan här debatt dåligt med tid för aft gå inpå de mårtga vikfiga juridiska detaljer som förekommer här.' Därför har jagvalt ätt föra eu mer övergripande polifisk-ideologisk diskussion. Jag vill fråga som företrädare förutskoftsmajoriteten: Tror ni verkligert att ni skall uppnå def som ni menar eruppnå med ett sådant här kraftigt utvidgat tvang? Tycker, rti afterfarertheterrta frårt dert gamla tidert -när man hade den typen-av tvång, närman kunde utsätta märtrtiskor för myckel mer drakortiska åtgärder än man harkuunat enligt den moderna socialfjärtstlagen - visar aft dödlighetert då blevmirtdre, att missbruket på , rtågot sätt hejdades, eller all missbrukarua fickdet bättre? Jag anser atf det är precis tvärtom -och de erfarenheferrta ärtämligen massiva, vågar jag påstå. ' Jagvill också fråga en artrtart sak. Detsom sker ju bara ett steg i eu trend som har brett ut sig på senaretid. har kriminaliserat själva missbruket av narkotika. Man haralltså satt krimirtalitelerts stämpel på en viss kategori missbrukare. Nukommer man med den här typen av utvidgat tvång. Steg för steg måsfe mart juäudå på något sätt hjälpa fram en principiellt anrtorluuda syrt - ochärtnorlunda stämning - i samhället än vad som besjälade dem som arbetade framden rtya socialfjärtstlagen. Är ni irtte rädda för att syrtsället frårtsocialkorttoret i eller Upplartds börjar sprida sig över lartdet? Desom färtker så har rtu viud i ryggen, och def är ni som ger dem dertrta vind iryggen. Har ni färtkt på följderna, på de mer långsiktiga konsekvertserrtaideologiskt sett för stämrtirtgert i samhället, för bedömrtirtgsgrunderrta påsocialkorttorcrt och för missbrukaruas eget sätt aft se påbehartdlingsinsfifutiorter och myrtdigheter? Jag skullegärna vilja ha en kommerttar till dessa frågor. Prot, 1987/88:136 Tvångsvård av vu.xna missbrukare AnL 10ANITA () replik: Till vill jag säga atf jag troraff den här nya lagen kornmer aft inrtebära en förbättring för de sämst ställdamissbrukarna. Jag har deltagit i socialberednirtgerts uppföljningsarbete. Vihar haft hearings, där bl. a. socialarbetare och klienforgartisafiorter varitmed, rtär det gäller både alkoholmissbrukarua och rtarkotikamissbrukarna. Del här blir irtte detsamma som dert gamlartykterhetsvårdslagstiftrtirtgert, . Def här är en lag där visäger aft det skall vara en kvalificerad vård. Vi säger aff socialtjänsfertmåsfe gå irt och hjälpa till. Man skall skaffa arbete och bostad åtmissbrukaren, Def är infe ofta som man som politiker får ett sådant stödfrån allmänhetert som vi fick rtär vi hade lagt fram socialberedrtirtgertsbetärtkande. Föräldrar till missbiukare, liksom socialarbetare ochallmärthefert tycker aff vi har lagt fram ett bra förslag, som skall hjälpa desämst ställda. Det är irtfe acceptabelt, anser jag., att en pojke som är uuder30 år skall artses vara totalt utslagen - att man infe kart göra rtågortting åthonom - och aff det är en så hög dödlighet. Vi måste från samhällets sida göraallt vad vi kan för att klara dessa missbrukare. Def är framför allt narkotikamissbrukarna som har behov avden lärtga vårdtider. Def är väldigt svårt för dem aft på två mårtader kommaifrårt sitt rtarkotikamissbruk. Om de däremot får def här stödet , så tror jag att def skall kunna inrtebära atf de kan satsa på en ytterligarevård i frivilliga former. är infe tillräckligt för aft man skallkomma ifrån sitt narkotikamissbruk, utan vården mäste fortsätta ert längre tid.Men kart vara ett bra stöd. Till vill jag säga aff man skall kunrta artvärtdadert här lagen för att underlätta för de anhöriga atf slippa kalla pä polis -med de konsekvertser som def får om man t. ex. som anhörig.anmäler sitt barnför polisen. Närboende och närståertde kan ju utnyttja polisen utan aff detdrabbar dem på samma sätt som den som skall umgås med missbrukaren. AnL 11JÖRN (vpk) repUk: Artita Perssort säger atf hon har fått sigfill livs uttryck för stöd för denrta lag. Ja, men det har hon inte fått frårtklientorganisationerrta - hort bör rimligtvis veta aff det irtte kommer någotstöd därifrån. Arbetarrörelsens egen rtykterhefsorgartisation', , föraff bara ta ett exempel i högen, är bestämd motståndare fill lagert. Jag kartförstå det, därför aft det är bara i stater där det råder urtdarttagstillsfåndsom man kan ha så lårtga frihefsberö-vartden för märtrtiskor som irtte harbegått rtågot brott. Def är egerttligen en niycket säregen historia, rtär martser uf över dert krets av nafiortcr som har styrelseskick som är rtärmastjämförbara med vårt. Det är myckel irtlressartt atl artalysera Artita Perssonsreplik. Hon visar nämligen osökt vad def är som händer i människors tankar ochvärderingar när den här typen av trend gör sig gällande. Hon säger nu i sittförsvar mot min krifik aff def blir hemskt för en massa märtrtiskor om infeförslaget genomförs, att de kommer aff lämnas helt och hålletutan stöd. Vad är det för märklig syrt? Är då det ertda stöd som kanges de människor som kommer i dessa situafioner denrta tvångslag? Ju sämre deär, desto mer tvång måste till - def är logik. Det är mycket egendomligt - och avslöjartde - att heladiskussiouen och hela fänkartdet här kortcerttreras på just defta aff vi måsteirtgripa på defta sätt, medan hela frågan om den offertsiva , defkamratstödjartde arbetet och de förbyggartde rtätverkert - allt detta somegerttligen är huvudsakert och det enda effekfiva sättet atf i längdert bekämpamissbruk i samhället - kommer i bakgruuden. Det är mycket slående atf tvångetträder i förgrundert och breder uf sig som det tärtkesäff och def hjälpmedelsom skall tillgripas, och så glömmer man bort eller underskattar det andra. Tvångsvård av vuxna missbrukare AnL 12ANITA () replik: Svertssort kart infe ha lyssnat eller haläst orderttligt vad vi har skrivit i socialberedrtirtgens betänkande och vadsom står i proposifiortcrt. Där sfär klart markerat att det i första hartd ärfrivillighefert som skall gälla. Det är när märtrtiskor irtte vill ställa upp,infe kan eller infe orkar, utan flyr från frivillighetsvård, som vi skallingripa med tvång. Om mart vill ha vård frivilligt, är def vad som gäller iförsta hartd. Def är irtte bara socialarbetare som har dertrtauppfaffuirtg. Dert ordirtarie vpk-ledamoten i socialutskottet, som har en djuperfarenhet av socialnämndens arbete, är infe den som är vpk:sföreträdare för utskottet. Def kanske beror på aft hon har samma uppfaffuirtg -och det harhort - som vi övriga i utskoffsmajorifefert har. Jag vill än en gårtg understryka att def är frivillighetensom gäller, atf kommunerrta skall satsa allt vad de kart och aft det ärundartfag rtär lagert artvärtds. Def är i syrtnerhet narkofikamissbrukarrta,framför allt de uuga, som skall ha dcrt lärtgre vården. Det gäller inte deäldre missbrukarna, som det tyvärr är mycket svårt aft rehabilitera och få attsluta med sitt missbruk. Def kan ärtdå vara bra för dem att iblartd fåbehartdlirtg, för atl komma i ell bättre skick när det gäller hälsan. Talmannen anmälde att Svenssonanhållit att till protokollet få artteckrtaf atf hart infe ägde rätt fillytterligare replik. AnL 13 Socialminister : Alkoholmissbruket leder till mellan 5 000 och10 000 dödsfall i . Alkoholen är en av de vartligasfe orsakerrtatill för tidig död blartd vuxna män. Det är socialberedningen som i sitt betänkandeMissbrukarua, Socialtjänsfert, Tvårtget ger den beskrivningen avalkoholmissbrukarnas levnadsförhållanden. Dödligheten bland de irtfravenöst missbrukandertarkomanerna är ertligt vissa urtdersökrtirtgar 10 till 15 gånger högre än vadsom är rtormalf i befolkrtingen. Narkotikamissbrukarnas kriminalitet harfördjupats, sjuklig-hetcrt har ökat och allt fler kvinnliganarkotikamissbrukare prostituerar sig. HIV-epidemin har fått en srtabbspridrting, främst blartd heroirtmissbrukarna i . Missbrukarnas ställrtirtg på arbetsmarkrtaden harförsvagats, och deras boertdesifuation har försämrats. Prot,1987/88:136 I propositionen har regeringen, mot den bakgrunden, betonatatt de tunga 8 juni1988 missbrukarnas situation är ettutomordentligt starkt motiv för ett rtier aktivt I ] förhållningssätt inom socialtjänsten.Socialutskottetidelar den bedömnirtg- vangsvar avi i. n . (injs alltså ert stor enighet om atf det behövs ökadeinsatser inom missbrukarvården. . i - . Debatten har mycket kommit all kortccrtlreras krirtg frågartom i vilka lägen och i vilka syften tvångsvård är motiverad inommissbrukarvärdert. Ert annart tvistefråga är förslaget att förlärtga fidert förtvångsvården från för närvarartde två plus . Låtmig slå fast atf dcrt möjlighetert till tvångsvård bara kan ha ert margirtelleffekt i våra strävartdert att komma fill rätta med missbruket. De avgörande insatserna kan göras, och skall göras, inomramen för den allmänrta socialpolifikcrt. Def är vikfigt också atf förstärkaden frivilliga vården. Defta betonas i propositiorten, där regerirtgertföreslår ert förärtdrirtg i 11 §.socialtjärtstlagert, som förtydligarsocialnämndernas ansvar för aft missbrukare får den hjälp och vård debehöver. får aldrig nöja sig med atl passivt väntapä atl missbrukaren själv söker vård.. Det krävs en aktivt uppsökandeverksamhet från sida, envisa, förnyade kontakter med dem somtidigare avvisat erbjudanden om värd och behandling. Speciellt vikfigt är detaft unga missbrukare inte länmas i fred med sitt missbruk, fills deffördjupats; tills det blir allt svårare atl motivera vård och, också, svårareatt nå framgång med en eventuell, frivillig behandlirtg. Det måste vara samhällets uppgift atl stödja och hjälpa demänniskor som pä grund av missbruk är på väg all förlora fotfästet, som hotasav utslagning och som riskerar alt fördärva sitt liv. Detgär inte alllid att uppuå delta med missbrukarnasfrivilliga medverkan. är det nödvändigt att ingripa med tvång. Det finns ert bred enighet också om att denna möjlighet skall finnas. ' Avsikten med tvånget skall vara aft motivera till fortsattvård och behandling på frivillig väg. Det har visat sig att de nuvarande tidsgränserna, två plus , i vissa fall infe räcker fill för deftamotivationsarbete. När vi nu Föreslär ert möjlighet aft förlänga fvängsirtsatsen , skall irtte detta ses som en generell förlängrtirtg av tvårtget, utan mer somert möjlighet, atl kunua göra ett bättre arbete med de missbrukare som det är svårare att.motivera. Precis som tidigare skall tvårtgsvården upphöra så suart syftet är rtåtl - när missbrukaren är motiverad att fortsätta i frivillig behandling. .-,.'. Vi inför nu också ert: möjlighet att gå in med tvångsvårdi ett fidigare stadium av missbrukarkarriären. Dert sociala utslaguirtgertbland missbrukare som är har tilltagit. Med de nuvarartdereglerna har dessa missbrukare fått vård ertligt LVMförsl när missbruket redanlett lill påtagliga medicinska och sociala skador för dem själva. Del blir möjligt atl förhindra detta med den socialairtdikaiion som föreslås; att vård ertligt LVMskall gälla dem som"löper ert uppenbar risk att förstöra sitt liv". Jag tror atl dennamöjlighet kan bli betydelsefull just uärdet gäller yrtgre missbrukare. Debefiuner sig fortfarande i ett stadium av missbruketdär det bör vara lättare aff vårda och behandla samt att nå resultat. Också i ett anrtaf avseende skärps LVM. kundelagen fillämpas när de i lagen angivrta förufsäffrtirtgarna för tvårtgsvård varuppfyllda. I fortsättningen skaU tvångsvård tillämpas när förutsättningarna äruppfyllda. Den förärtdrirtgen slår fast aft samhället har en skyldighet attirtgripa om missbrukaren eller missbrukarens närstående befinner sig i enutsatt situation och infe kau hjälpas på artnat sätt ärt gertom tvårtg. Det ärallvarliga situationer som avses, och def kan infe vara acceptabelt atfsamhället i dessa situationer skulle kunrta avstå från aff ingripa. Det har under de två tre skett en mycket storsatsning på att aktivera insafserrta mot narkotikamissbruk. Staten satsarårligen 825 milj. kr. i bidrag till kommunernas missbrukarvård. Hösten 1986inledde , fillsammans med ochsocialdepartementet, en konferertsserie uuder rubriken narkomartvård.Avsikten var atf få fill stånd en utbyggnad av värdert, och det har ocksåskett, bl. a. med stöd frårt stafert. I mer än 20 kommuner har uyanarkomanvårdserihefer inrättats. I 22 län har samarbetsfirojekf mellankommunerna kommit i gång. Det pågår ett hundratal samarbefsprojekt mellansocialtjänsfert och krimirtalvårdert. I storstädsområderta haröppenvårdsresurserna förstärkts. Men def behövs därutöver en utbyggnad också avresurserna för LVM-vård. 35 milj. kr. anslås för /89 söm stöd för euutbygguad av platser för särskilt rtoggrartrt tillsyrt, dvs. Brisfenpå vårdplatser för de tyngsta narkotikamissbrukarna är utomordentligtallvarlig. Det blir, med detta anslag, möjligt att ge årliga driffbidrag fillca 100 nya platser för tvångsvård av narkotikamissbrukare, LVM-vården av rtarkotikamissbrukare ställer mycket storakrav på persortalerts ertgagemang, erfarerihef och persortliga lämplighet. Defkrävs tålamod, ofta också mod och ertvishet, för att framgårtgsrikt klara dertsvåra uppgiffert. Urtder ett uppbygguadsskede krävs det speciella insatser förprojektering, metodutveckling och utbildning av personal. Det är viktigt atlhuvudmännert tar stor hänsyn till det; Handledning ochpersonalutvecklings-program måste vara naturliga delar av verksamheten på deLVM-hem som tillskapas för vården av grava narkotikamissbrukare. Det krävsdär vidare en rtära samverkan med hälso- och sjukvården; exempelvis medpsykiatrin. När vi som enskilda, eller från samhällets sida, tar itumed uppgifterna aft hjälpa en missbrukare, står vi inför ett svårt arbete.Alltför ofta misslyckas vi, såväl i öppen vård som i tvängsvårdert, med attrehabilitera missbrukaren. Def stora och mest framgångsrika arbetet i kampenmot missbruk måsfe utföras i samhället i stört; i det förebyggande arbetet, iskolorna, i familjerna, i arbetslivet, i den allmänna socialpolitiken ochnafurligtvis även i alkohol-och narkofikapolitiken. Vi vet, aff förbättradesociala förhållanden leder till minskat missbruk och minskad social utslagning.Men trots alla framgångar på def området händer det ärtdå, alltför ofta, aftmänniskor fastnar i missbruk. Också då måste samhället stödja och hjälpa, trotsde uppenbara svårigheterna. Allfing anrtaf skulle strida mol de prirtciper omsolidaritet som vi arbetar för. JörnSvenssort har i sitl inlägg citerat frän parfikongresscrt Prot,1987/88:136 Tvångsvård av vuxna missbrukare Prot.1987/88:136 1978. Om Svenssort hade citerat vidare vad sadevid den 8 juni1988 kongressen, hade Svenssonfunrtit att också sade aff det är I " nödvändigt med ett visst mått avtvångsvård. Den partikongress som senast behandlade de här frågorna, förraåret, gav ett överväldigartde stöd för def förslagsom regerirtgen nu har lagt i . om atf dehär frågorna alltid hade stöd inom regeringert. AnL 14 (vpk) replik: Kammarens jurister har funderat, och detyrkande som jag ställde måste tydligert avse att hela lagförslaget skall varavilartde, eftersom det anses firtrtas ell sådant samband,mellan frågan omvårdtidens längd och övriga delar av förslaget. Det är alltså innebördert avmitt yrkande. Del förefaller mig, vilket också speglas isocialministerrts artförande, alt del finns en betydartde dubbelmoral iregeriugerts och utskoffsmajorifeferts . De vef egenfligen intehur de vill ha def. De har en "hoppande argumentering". Med storemfas betonas aff tillämpningen skall vara restriktiv. Detta är bara en ytterstautväg. ges indikationerna en kraftigt utvidgad utformnirtg, så alt demyckel väl ute i det praktiska livet kau anvärtdas i långt fler fall äntidigare. Å ena sidan säger de, med stor dramalik, all vi nu iute har ettfillräckligt tvårtg för att gripa in i de fall där def är. Å andrasidan säger de att dert förändring som vidtas är marginell. Det som är mestintressant är atf det inte görs någon distinktion mellan dot som kallasakuttvårtg - och som rtaluriiglvis är ett uödvärtdigt irtslag, def voredogmatik att förrteka atf det behövs - och def yårdfvårtg mart, rtu är i färdatt irtföra. Om rtu två , med mellanliggande rättsligomprövnirtg, irtte är tillräckligt och ell sex mårtaders vårdtvång införs, vadsäger ,att det är tillräckligt? Om det nu upptäcks atl det är otillräckligt,skall del bli dä? Får jag fråga det? Finrts del rtågon sådanframförhållning i del hela? Närdet talas om ett aktivt förhållningssätt frånsocialtjänstens sida, trodde, jag att del gällde den uppsökande verksamheten,den-förebyggande verksamheten, fältarbetet, stödet till olika former avkamratstödjande verksamhet och andra typer av skyddsnät, som möjliggör etttidigt upptäckande av missbrukssituationert. Mert under de år som harförflutit härden typen av arbete, som kräver en hel del pengar och persortal,väl alt märka drabbats av den allmänna besparingspolitiken i samhället. Ger inte detta anledrtirtg till stor efterlartke atl manså tydligt kan iaktta en process, att del i spåren på varje politiskt beslut ombesparingar - dvs. när man inte vill ställa tillräckliga resurser lillförfogaude för dert aktiva verksamhetert - följer en benägerthet att försökabemästra situatiorten med olika former av utvidgade repressalier och tvång? Vibör nog fundera litet grand pä def förhållandet att besparirtgspolitikert harskapat mycket av den artrtorlunda atmosfär som finrts över socialpolifikcrt och som pä sikt,pro den får foifsälta, allvarligt äventyrar degrundtartkarsom en gång vägledde dem som arbetade för den nyasocialtjärtsflagert. AnL 15GÖTE () replik: Jag kan instämma i mycket av vad statsrådetsade. Jag vill fa upp två frågor. Den första gäller ansvaret för utrednirtg ochartsökart rtär def gäller LVM-fallert. Def gäller lärtssfyrelserts roll. Vi har klart för oss att den rådande ordningen fördagen, när har ansvaret både för utredning och för ansökan, inteär bra. Jag vill hävda aff den tillkom av ert slump utan mycket noggrant ochklart övervägda motiv. Def var egentligen diffusa önskemål om atf de somarbetar i socialtjärtsfen irtfe skulle ha någon åklagarroll som låg bakom. Defvar sficka-huvudef-i-sartdert-mertfalifetert som rådde och som var motivet tillatt denna ordnirtg irtfördes. drar rnan ut halva huvudet och säger attlänsstyrelsert skall ha artsvaret för artsökart och atf socialtjärtsfen skallgöra utredrtirtgert. Detta förslag är precis lika ologiskl som del första. Jagsade i mitt inledningsanförande aft ärlighet är nödvändig i kontakt medmissbrukare. Om missbrukarna är medvetna om aft socialtjärtstert har ettartsvar för dem ävert när de själva infe har möjlighet atl bedöma sinsiluatiort, måste ansvaret också las fullt ul av fram lilllänsrätfert. En annart allvarlig sak i sammarthartget är alllärtsstyrelserts fuuktion blir myckel märklig. har entillsynsfurtkfion och en stödjande funkfion. Här fortsätter atttrampa luff mellan olika ansvarsområden. Jag vill fråga statsrådet: att övriga uppgifter nu kan av med dertrtaförärtdrirtg? Vi vet av erfarerthef atl rtär lärtsslyrelsert tidigare fick dertfuuga utredningsfunktiorten fanrts där infe kapacitet atl klara andra viktigafuuktiorter. statsrådet nu garantera aff länsstyrelserna genom dennaförändring också kan klara andra viktiga furtkfiorter? Så till frågan om huvudmanrtaskapet. Här är jag krifiskmot departementet och även mot statsrådet. Del är därför vi föreslagit att manskall ändra ansvar för huvudmanrtaskapet när det gäller LVM-vård. Vi anser aftstafert måste fa ett större artsvar. Det innebär irtte att det blir svårare altklara utslussnings-problemet. Del kart näppeligen bli svårare om man görkortlaktvägarna kortare. Vi vet aff JO har kritiserat rådande ordning ochbristen på platser. Jag vill fråga; Kan statsrådet verkligen garantera aft vinu inom rimlig fid får behovet av platser på LVM-hem täckt eller skall JO:skritik stå kvar och för hur lång lid framöver? Tvångsvård av vuxna missbrukare AnL 16ROSA OSTH (c) replik: Som jag har sagt tillstyrker vi fråncentern i huvudsak proposifionert. Men vi har reservationer på några punkter,och utöver def jag fidigare diskuterade med vill jag här fa uppfrågan om, samordnirtgen mellan hälso- och sjukvårdslagen och MBL. Som väl vet har det en lärtgre tid råttstor brist på avgiftningsplafser vid sjukhusen, och statsrådet kännernaturligtvis också fill att det har varit lill förfång för helavårdverksamheten. Från socialutskottet uttalade vi tidigare att det varnödvärtdigl att socialberedrtirtgert fog sig art dessa frågor. Vad martdå kom fram fill avspeglas - förmodar jag - i propositionen. Tvångsvård av vuxna missbrukare sägs detnu aff frivillighefert i hälso- och sjukvårdslagen är så fundamental aff manegéntligert irtte får göra några avsteg från den. säger mart ocksåatt överläkarert skall ges ett bemyrtdigartde aft förhirtdra avvikelse frårtsjukhuset. Detta är iute särskilt kortsekvent och ger i varje fallirtte mycket vägledrtirtg till sjukhusert om hur man skall förfara i en sådarthär grartrtlaga situafion. Från det hållet förvärtfar mart sig atf regering ochriksdag talar klartext i dessa frågor. Det skulle vara'värdefullt aff få enkommerttar frårt socialmirtisterrt i denrta fråga. Man måste väl ändå isocialdepartemertfef ha färtkt lärtgre och bestämt hur mau praktiskt skallförfara. Jag förutsätter ätt def suart kommer ett sådant förslag. Det är heltrtödvändigt. I annat fall kommer propositio-rtCrts förslag på denna punkt altvara ett slag i luften. AnL 17 Socialminister : Kort fill : Jag har för dagertingert annan uppfattning när def gäller frågan om ansvar för utreduing ochansökan än vad som framgår av propositionen. Här ansluter sig ocksåutskoftsmajoriteten. Def är här fråga om förslaget från socialberedrtirtgertsmajoritet, som också har fått stöd frårt remissinstanserna. När def gåiller huvudmanrtaskapet är def intressant aftlyssna fill modera fen som har ett så stort förtroende för staten i sammanhanget. Jag tror att def är riktigt att staten får påverka huvudmänrtCrt, så aff vi fårett tillräckligt artfal LVM-hem.