prot · GB0942 · 1987-12-31 00:00:00 — Sammantagetskulle resultatet bli en starkt ökad mängd koldioxid och kolmonoxid iluftlagren, vilket kunde få för hela vår jord mycket allvarliga verkningar.Allt fler röster höjs som varnar för konsekvenserna vid en starkt ökadkoldioxidmängd i luftlagren och vad det kunde innebära för uppvärmningen avoch vattennivån på jorden. Folkpartiethar, kanske som första politiska parti, på allvar tagit upp dessa frågor ochvarnat för konsekvenserna av.koldioxidproblemet. Det är inte med glädje jagnoterar att varningarna nu kommer med allt större kraft och med allt tätaremellanrum från forskare, internationella konferenser och symposier. Vi måste takonsekvenserna av en ökad användning av fossila bränslen på jorden på det allrastörsta allvar. Jagvill ändå inte efterlämna ett intryck av oreserverad pessimism. På lång siktöppnas nya möjligheter för en riklig tillgång till energi med små eller inganegativa miljökonsekvenser. Jag tänker då bl. a. på den teknik som håller påatt utvecklas när det gäller sol- och bränsleceller och fusionskraft, och ocksåpå det möjliga användningsområdet för vätgas. Avdet sagda drar jag några slutsatser för del. En av de allra viktigasteslutsatserna är att energipolitiken - som inte läggs fast , menförhoppningsvis på basis av en genomtänkt proposition som har utlovats tillvåren 1988 - skall präglas av långsiktighet. Därför vill inte attSverige skall bygga sig in i ett nytt energisystem för stora kostnader och som,liksom kärnkraften , redan inom några årtionden kan förutses uppfattas sombåde miljöskadligt och oekonomiskt. Detsagda ger mig också anledning att kraftigt understryka betydelsen av en ökadsatsning på hushållning med energi. har kraftigtunderstrukit att hushållningen måste spela en stor roll i energipolitiken. Viär naturligtvis medvetna om att hushållning också kan ha negativa miljökonsekvenser.Freonanvändnihgen ökade som följd av den kraftiga satsningen bl. a påenergisnåla kylskåp och på värmepumpar. konsekvenserna avfreonutsläpp i luftlagren kan komma att, i kombination med bl, a. koldioxid, fåmycket negativa miljökonsekvenser. De krav på tätbyggda hus som blev en följdav den satsning som gjordes på hushållning med energi ledde till bl. a. ettradonproblem, som orsakat mångfalt större strålningsdoser än olyckan iTjernobyl. Hushållningär alltså inte något som löser alla problem. Men hushållning med energi är,rätt skött, en av de saker som verkligen på allvar finner detangeläget att satsa på. Genom den kan vi också vinna tid och därigenom ökadhandlingsfrihet. Jagvill än en gång understryka behovet av långsiktighet i energipolitiken. Det ärbetydelsefullt om det i finns en grund för.en energipolitik som kanbära . Om beslut endast reflekterar enminoritetsståndpunkt - må vara den största minoriteten - kommer besluten inteatt tillföra politiken trovärdighet och tilltro. Jag måste säga att jag är djupt bekymrad över den ryckighet som harpräglat den politik som regeringen har fört i energifrågan under de senasteåren. Denna ryckighet har märkts på flera olika sätt. Desom i vågade satsa på framställning av biobränslen trodde sig ha fåttklara signaler från regeringen om att bioenergin skulle bli en viktig del iframtidens svenska energiförsörjning. Därför vågade de inteckna sina hem ochlåna pengar för att få en produktion i gång. De har blivit rejält brända avryckigheten i den förda politiken. Dettaär allvarligt särskilt om man i framnden på nytt vill försöka mobilisera dessamänniskor - deras entreprenörskap och idealitet. Det är svårt att tro att deskall ha tilltro till vaga löften som lämnas från regeringsbänkar. Närdet gäller utvecklingen av ny teknik har regeringen visat ett närmast totaltointresse bl, a, för vindkraften; ingenting har hänt centralt på detta områdesedan vi hade en borgérHg regering. Ryckighetenär särskilt farlig när den gäller kärnkraften. Bland det mest betydelsefullaför att vi skall ha en säker kärnkraft är att den personal som arbetar ikärnkraftverken är väl utbildad och väl motiverad. En förutsättning härför ären konsekvent och långsiktig energipolitik. Om personalen inte känner stöd i ensådan politik ökar riskerna starkt för att personalen inte vill satsa på vidareutbildningoch engagerad medverkan i säkerhetsarbetet och att den i stället väljer attbryta upp från verksamheten. Detta kan mycket väl bli en konsekvens av de mångaolika signaler som den socialdemokratiska regeringen satt och ger när detgäller bl. a. tidpunkterna för starten av kärnkraftsavvecklingen. har vifått ytterligare en sådan signal i den här propositionen. Det talas om att mankring mitten av skall avveckla en ä två reaktorer. Jag vill då förstställa frågan hur regeringen tänker sig att denna avveckling skall gå till. Såvittjag förstår avvecklas inte några reaktorer genom att regeringen uttryckerförhoppningar eller i allmänna ordalag talar om att detta borde vara möjligt.Förutsättningen är att denna riksdag antar en lag som säger att efter ett visstdatum får vissa utpekade reaktorer inte längre vara i bruk. Om så sker måste viräkna med att det kommer ersättningsanspråk som ett brev på posten från dem somär innehavare av de ifrågavarande kärnkraftreakto- 1987/88:42 rerna.Möjligen kan sådana krav undvikas om avställning endast berör av 10 december1987 helägda kärnkraftreaktorer. Detta innebär emellertid inte attden verkliga kostnaden skulle bli lägre. Jagfrågar mig också vilket det huvudsakliga motivet är till att regeringen nu villrycka sönder en i detta avseende långsiktig energipolitik. Det huvudsakligamotivet sägs vara förtroendet, tilltron till allvaret i viljan att till år 2010genomföra den kärnkraftsaweckling som det i den här kammaren finns majoritetför. Ja,det är möjligt att förtroendet för regeringspartiet, genom densocialdemokratiska ryckigheten och bristen på klara och genomtänktaståndpunkter har undergrävts så till den grad att socialdemokratin för attåterställa sin trovärdighet kan behöva detta beslut. Någon annan trovärdighetstår inte på spel. Det parti jag företräder har en genomtänkt och klar linjesom går ut på att vi skall utnyttja kärnkraften ännu och sedan avveckladen, samt att avvecklingen skall vara avslutad . Vi har också enbestämd uppfattning om hur detta skall gå till. För del är fråganom energipolitiken och kärnkraftens avveckling inte något trovärdighetsproblem.Att den är det för socialdemokraterna är en följd av regeringens egenvinglighet och dess svårighet att uppträda konsekvent i frågan. Jagfrågar mig också vilka konsekvenser det föreslagna beslutet skulle få försäkerheten. Jag var inne på personalens betydelse för säkerheten, och jagvill här understryka att de nu hissade regeringssignalerna är exempel på justden typ av åtgärder som undergräver förtroendet för politikens långsiktighetoch politikernas handlingskraft. Härtillkommer, att förutsättningen för förslaget om en tidigare start för avvecklingenär att kärnkraften fungerat och fungerar så väl som den gör. Tack vare att vihar kunnat få ut mer energi än planerat från de kärnkraftverk vi har kunde detvara möjligt att avstå från att utnyttja en ä två reaktorer redan från mittenav . Konsekvensen härav blir emellertid att vi blir ännu mer beroendeav de tio kvarvarande reaktorerna. Det blir då oerhört väsentligt att de tiokvarvarande, reaktorerna går utan något mankemang. Skulle vi i mitten av1990-talet avveckla två reaktorer för att därigenom försöka återvinna någonslags trovärdighet åt socialdemokratin gör vi oss, enligt min bedömning, ännumer beroende än av de resterande kärnkraftverken. Jag tycker att detta ärett dåligt förslag. Visstfinns det skillnader mellan linjerna i energipolitiken här i . Denmoderata linjen går ut på att kärnkraften skall tas ur bruk först när den avsäkerhetsskäl är lämplig att driva vidare, dvs. när det blir sådyrt att reparera och renovera reaktorerna att innehavarna av kärnkraftverkeninte längre finner det ekonomiskt riktigt att driva dem vidare. Jag tycker inteatt detta är någon bra linje, för den står i strid med de beslut riksdagenfattade 1980 och som satte som slutdatum, men det är en konsekventlinje. Härfinns också en annan linje som representeras av och kommunisterna. Den innebär att man till nästan vilket pris som helst skall raska på med en.avveckling och ha den avslutad 16 eller i varje fall inom ett årtionde. Sedan har vi den linje som innebär att man ännu en tidskall utnyttja kärnkraften under högsta tänkbara krav på stor säkerhet idriften som man skapar förutsättningar för en avveckling till senastår 2010, Kring den sistnämnda linjen har det tidigare i princip rått enighetmellan socialdemokraterna och . Men när det gäller hur vi skall gåtill väga för att åstadkomma avvecklingen skiljer det sig alldeles uppenbartmellan partierna. Socialdemokratin verkar , om man skall döma avpropositionen, vara inriktad på att avvecklingen skall ske genom statlig regleringpå en mängd olika områden. Regeringen skall peka ut när och vilken reaktor somskall avvecklas, vilken typ av ersättning som skall komma osv. Det innebär endetaljreglering steg för steg. Vi i hävdar i stället att statsmakterna skallsköta det som åligger dem. Dit hör att statsmakterna skall tala om degrundläggande förutsättningarna som skall gälla för avvecklingen avkärnkraften. De skall precisera de miljömässiga krav som vi politiker ställer,vilka utsläpp vi kan acceptera. Statsmakterna skall också lägga fast en politiknär det gäller beredskapen: Hur mycket utländska energiråvaror kan vi baseraden svenska energiförsörjningen på? Hur stor kan oljeanvändningen få vara idet svenska energisystemet? Statsmakterna skall också tala om vilken politik som skallgälla beträffande priser och tariffer: Vilken prispolitik är man beredd attställa sig bakom? Vilka tariffer anser man riktiga för att åstadkomma godhushållning? Självfallet är det statsmakternas sak att också angevilken energiskattepolitik man skall föra. Statsmakterna skall vidareprecisera vilket stöd de vill lämna för utveckling av energiteknik och vilkaåtgärder de avser vidta för en förbättrad hushållning med energi. Man skallockså sätta in dessa beslut i de sammanhang där det hör hemma. Jag syftar då påbl. a, arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Gör man detta bör man också ha välgrundad orsak att hysatilltro till att den expertis som finns inom olika delar av det svenskaenergiområdet vill vara med och på ett konstruktivt sätt genomföra omvandlingenav det svenska energisystemet. Inom t, ex, kraftverksindustrin finns tusentalsvälkvalificerade personer som, när de vet förutsättningarna, har störreförutsättningar än regeringen att planera för och komma med förslag till hur avvecklingenskall genomföras. Vi vet ju att kraftverksindustrin har en skyldighet attleverera kraft, att svara för att det säkert finns kraft. Omkraftverksindustrin får förutsättningarna givna från regeringen på det sättjag här har angett är jag övertygad om att den har förmåga att lägga framkonstruktiva förslag till hur både ersättningen och avvecklingen av kärnkraftenskall gå till. Från ställer vi alltså höga kravpå att statsmakterna skall lösa sina uppgifter. Gör de det har vi också storaförväntningar om att andra parter på energimarknaden skall uppträda och handlapå ett sådant sätt att vi sammataget får den långsiktighet i energipolitikensom leder till önskade resultat för vår energiförsörjning och som garanteraratt vi har avvecklat den svenska kärnkraften. 3 (): Jag vill börja med en mycket kort kommentar fill en av de propositionersom vi har att behaiidla i dagens debatt, nämligen prop. 1986/87:167. a. fast rätten för de små elproducenterna att sälja elström till den sominnehar områdeskoncession enligt eliagen. De små kraftverksägarna får ocksårätt att få det pris prövat som koncessionsinnehavaren skall betala. Detta ärett steg i rätt riktning, men i en reservation, nr 40, har m, fp och c gemensamtuttalat att det krävs ytterligare åtgärder i syfte att förbättra konkurrensenoch stimulera kommuner, företag och enskilda att aktivt delta i förnyelsen avenergisystemet. Vi vill att regeringen skall komma med förslag till riksdagenom sådana förbättringar. Vadvi här talar om är ett garanfipris för elström från små kraftverk och även frånnya anläggningar för kraftvärme m.m. Detta förslag bygger på en flerpartimotionför med som första namn. Det är viktigt att snabbt fåde förbättringar som vi föreslår till proposifionens förslag om inte det helaskall bli något av en halsklave i stället för den frihet och ökadekonkurrensmöjlighet för de små kraftföretagen som motionärerna en gång syftadetill. Om jag skulle försöka att sätta en rubrik på dagens energipolitik såskulle det bli Icke-politiken. Förvissohar vår akfiva miljö- och energiminister pratat mycket och utdelat rätthårdhänta omdömen och tillrättavisningar åt både det ena och det andra hållet,men vilka är de konkreta resultaten av de senaste årens energipolitik? Detfinns ett enigt riksdagsbeslut om att vårt energisystem successivt skallutvecklas mot ett energisystem i huvudsak baserat på varakfiga, helst förnybaraoch inhemska energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Basen i ett sådantenergisystem måste vara biobränslen. Detfinns icke någon energipolifik som främjar denna utveckling.Investeringsstödet har slopats. Oljeskatten används inte för att hållaoljepriset på en sådan nivå att gjorda och kommande investeringar ibiobränsleanvändningen bibehåller rimlig lönsamhet. Oljeersättningenskulle fortsätta, det här såväl som miljö- och energiministern vidflera tillfällen hävdat. finns icke någon energipolitik som främjar detta.Oljeanvändningen ökar och naturgasen har lättare att konkurrera med ökadanvändning av biobränslen än med befintlig oljeanvändning. Vårt beroende avimporterad energi är på väg att öka, även detta tvärtemot gällandeenergipolitiska beslut. Effektivareenergianvändning skall prioriteras, har beslutat, och såvälfinansministern som miljö- och energiministern har vid olika tillfällen i dennakammare förklarat hur angeläget detta är. Men finns det icke någonenergipolitik som främjar effekfivare energianvändning. Listankunde göras lång över hur icke-politiken har brett ut sig på område efterområde. Centernhar, speciellt efter kärnkraftskatastrofen i Tjernobyl, gång efter annanförsökt att få till stånd konkreta beslut och åtgärder för att denenergipolitik som beslutat om skall fullföljas. Våren1986 resulterade detta i ett riksdagsbeslut, som socialdemokraterna och centernstod bakom och som innebar att lämpliga åtgärder skulle vidtas för att viskulle få en kontinuerlig utveckling avseende effektivare energianvändning,fortsatt oljeersättning och ökad användning av förnybar energi. Mensocialdernokraterna stod icke för det beslut de själva fattat. Det är skrämmandeatt man icke kan lita på att socialdemokraterna står för gjorda uppgörelser ochicke fullföljer de beslut de själva varit med om att fatta. hette det: Vi kan icke fatta beslut ,för vi måste avvakta den proposition som kommer , kundeman icke fatta beslut, för den omtalade propositionen kom inte förrän i slutetav maj och kunde icke behandlas av vårriksdagen. När proposition 1986/87:159äntligen kom, visade det sig att den icke innehöll någon substans som var lämpadatt fatta konkreta beslut på. När vi har att behandla nämnda proposition harnäringsutskottets majoritet ansett det omöjligt att fatta konkreta beslut,eftersom proposifionen icke har underlag för detta. har med en ickealltid uppskattad envishet påpekat att allt behövligt underlag har funnits icenterns mofioner, men det har icke passat regeringspartiet. kan socialdemokraterna icke fattabeslut i avvaktan på att det skall komma en ny proposition . Mankan/ce vara säker på att den kommer i sådan tid att hinner behandladen under vårriksdagen. Orsaken till denna osäkerhet är bl, a, att man icke kanvara säker på att socialdemokraterna kan komma överens med sig själva om vadsom skall stå i denna proposition, som skall förlösa oss fråndenna icke-politik. Vi fick i går en demonstration av hur kluvet detsocialdemokratiska parfiet är i energifrågorna. De två socialdemokratiskaledamöterna i statens energiverks styrelse kunde icke komma överens. Den enavann över den andra med hjälp av ordförandens utslagsröst. Jag tror att dettaganska väl beskriver dagssituationen inom det socialdemokratiska partiet.Därför kan man icke veta vem som kommer att vinna dragkampen om vad som skallstå i den kommande propositionen. av icke-politik har varit förödandeför och svenskarna. Den socialdemokratiska energipolitiken har ickelängre något förtroende kvar hos svenska folket. Det går icke att ena åretstimulera fill att lojalt ställa upp på oljeersättning och effektivareenergianvändning, och året därefter tillåta att lönsamheten i Svenssonsinvesteringar helt försvinner. Framgångarna i oljeersättningen ochenergihushållningen och berodde tillinte oväsentlig del på att svenska folket ställde upp och ansåg det som ensfimulerande plikt att göra insatser, även om de inte var överdrivet lönsamma. har staten förbrukat förtroendet. Omställningen filleffekfivare elanvändning och ökad användning av förnybar energi kommer i höggrad att försvåras av den icke-politik som regeringen har fört, låtersig inte luras hur som helst. Det krävs en långsiktig, konsekvent och medvetenenergipolitik för att återvinna förtroendet och åter styra in den svenskaenergipolitiken i den fåra som beslutat om såväl 1981 som 1985 och1986. har i ett antal reservafioner i det betänkande som vi nubehandlar redovisat hur en sådan polifik skall utformas. Det skulle ta alltförlång fid att här redovisa alla Men som jag yrkar bifall till alla reservationer därcentern är med, vill jag peka på några viktiga åtgärder för att göra nuvarandeicke-politik till framgångsrik handlingspolitik i överensstämmelse medriksdagens beslut. Effektivare energianvändning är inte bara viktig vidanvändning av energi, utan också när vi producerar energi. Om vi samproducerarel och värme -t, ex, i fjärrvärmeverk och i blockcentraler - blirbränsleåtgången per kWh producerad el mindre än hälften av vad den blir om viproducerar motsvarande el i ett kondenskraftverk. Vi är sannolikt alla överensom att vårt energiskattesystem bör vara så utformat att det främjar enbränsleeffektiv och miljövänlig energiproduktion, är det inte så. Enkelt uttryckt ger vi enskattesubvention i storleksordningen per kWh el, om den produceras i ettbränsleslösande och miljökrävande kondenskraftverk i jämförelse medelproduktion i det mer än dubbelt så bränsleeffektiva och därför också miljövänligarekraftvärmeverket. Vi i anser detta förhållande vara orimligt och villha en omedelbar ändring. Men icke-politikens företrädare kan icke fatta besluti avvaktan på pågående utredningar och kommande propositioner. poängterade här tidigare i sittanförande att kärnkraften måste ersättas med kolkondens. Jag förstår attPer-Richard Molén och de han företräder behöver ha kolkondensspöket att skrämmamed, för att därmed få fler att vilja behålla kärnkraften. har i sinavvecklingsplan visat att mellan en kraftvärmebaserad elproduktion och enenligt kraftbolagens riktlinjer kondenskraftbaserad elproduktion kan detskilja kol . Det betyder alltså extra kolom kolkondensal-ternativet skulle komma till stånd, Alla förstår vad dettabetyder i form av miljöbelastning, belastning på bytesbalansen, ökatutlandsberoende och dyrare elström. Därför anser vi i att det ärviktigt att snabbt och klart ge besked om att skall det bli kolkondens iSverige, så skall det bli på kraftvärmens villkor och inte tvärtom, Icke-politiken medför att djungelns lag råder påenergimarknaden. De starka aktörerna tar för sig och försöker stärka sinmonopolställning. Det är inte det lägsta priset och den tryggaste energin somär huvudintresset för dessa aktörer, utan det är att skapa de bästaförutsättningarna för att kunna ta ut kostnadstäckning förproduktionskostnaderna med så god vinstmarginal som möjligt. Det är Sverigeselkonsumenter som blir de framtida förlorarna i icke-politikens djupa spår. har ett antal gånger motionerat om inrättande avEnergins Utvecklingsfond, Resurser till fonden vill vi skaffa genom en avgiftpå per kWh el. Det blir en resurs på över 2 miljarder . Dennaresurs vill vi i använda för att främja den energipolitik som riksdagenhar beslutat om. Vi vill framför allt stimulera till effektivareenergianvändning och ökad användning av förnybar energi. Genom en sådan utveckling kommer behovet av att ersättakärnkraften med ny elproduktion att bli väsentligt mindre. Vi får en möjlighetatt se till att det blir privatekonomiskt lönsamt att spara energi upp tillsamma kostnad som ny energiproduktion. På så sätt utnyttjar vi de totalaresurserna bäst. Vi belastar miljön minst. Vi behöver inte styra utvecklingenmed kraftigt höjda elpriser.Vi slipper ifrån de fördelningspolitiska problemen som fördubblade elpriserinnebär. Dessa medför nämligen övervinster hos kraftbolagen i storleksordningen20 miljarder. Låt oss säga att det är en extra skatt för Sverigeselkonsumenter. Om beskattningen varit rättvist fördelad kunde den hakompenserats genom generella skattesänkningar på t. ex. skatt på arbete - ellervarför inte med sänkt skatt på mat. kommer denna beskattning att i förstahand drabba de elkonsumenter som har direktverkande el. Det gäller elkonsumentersom genom en missriktad marknadsföring från kraftbolagen och en oklarenergipolifik har lurats till att välja denna form av uppvärmning. Vi i anser att det är ohederligt - även om vi äroskyldiga i detta bedrägeribrott - att belasta dessa elkonsumenter med storaextraskatter. Därför möjliggör vår energipolitik måttliga höjningar avelpriset, men samfidigt kraftfulla åtgärder för att främja optimal förnyelse avvårt energisystem. Jag vill avslutningsvis göra någrakommentarer till den utredning som i går redovisades av statens energiverkavseende avvecklingen av de två första kärnkraftreaktorerna. Utredningen visarklart att vi mycket väl kan göra den avvecklingen . Detta stämmer heltmed vad har sagt i sin avvecklingsplan. våldsamma reaktion på dettautredningsresultat var mycket intressant. var med ens ensvansviftande knähund för den socialdemokratiska regeringen. Det var genant attsitta i styrelsen för ett verk som kunde nedlåta sig till något sådant.Reaktionen är avslöjande. När den etablerade maktstrukturen pä elområdet inte fårgenomslag för sina synpunkter i alla officiella utredningar, känner man sighotad och försöker på allt sätt misskreditera den som vågar ha en avvikandemening, sjöng här Udigare en lovsång tillkärnkraften. Den betyder nästan allt för den ekonomiska utvecklingen. Låt ossändå i ärlighetens namn konstatera att om vi hade använt de ca 25 miljarder somär direkt investerade i de två senaste kärnkraftverken och ytterligare de tiomiljarder som behövs för att bygga upp infrastrukturen för dessa och för atttransportera elström osv,, dvs, totalt 35 miljarder, till att i stället satsapå effektivare energianvändning och på ökad användning av förnybar energi,skulle den ekonomiska utvecklingen vara väsentligt positivare än den somåstadkommits med den fördyring av elproduktionen som de två senastekärnkraftverken har inneburit. Jag tycker, tvärtemot , att energiverketär värt en eloge för den självständighet man kan spåra i utredningen. Det ärangeläget att vi bryter det mönster av ständigt kraftintressedomineradeutredningar som har präglat såväl 70-talet som 80-talet, hoppas jag attstatens energiverk står på sig, så vi när det gäller denna utredning slipperuppleva samma halva reträtt som i en utredning som lades fram för energirådet.Den gången blev pressen från kraftintressen och storindustri för hård. Det tycks finnas en panisk förskräckelse för energibristhos företrädarna för kraffintressena och industrin. Man har vant sig vid lätt kan bygga ut till överkapacitet och få fullt betalt. Man kräver t,o,m.beröm för de merkostnader man har åstadkommit genom överkapacitet och felaktigtanvända resurser. 1987/88:4210 december 1987