prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — Även omen nedgång på börsen aldrig är önskvärd kan detta ändå vara en nyttigpåminnelse både för nya aktiesparare och för många som har riktat en onyanseradkritik mot aktiesparandet. Börsnedgången har sitt ursprung i och i obalanserna iden amerikanska ekonomin. Den amerikanske finansministerns snabbt avbrutnavisit i visar en del av dramatiken i skeendet. Det är ännu för tidigtatt dra några slutsatser om hur detta kommer att påverka världsekonomin.Alldeles oavsett denna utveckling finns det emellertid, mitt i den svenskahögkonjunkturen, varningssignaler som vi har anledning att ta på allvar. Regeringen har i sin skrivelse till i om den ekonomiska utvecklingen påvisat hur angeläget det är attlönekostnadsökningarna begränsas till . Det skulle gesnabbare tillväxt, lägre arbetslöshet och inflation, bättre konkurrenskraft ochdärmed ökad export och bättre balans i utrikesbetalningarna. är det uppenbart att det med de förutsättningarsom gäller avtalsrörelse nästan är omöjligt att tänka sig attlönekostnadsökningarna skall stanna på . Redan den beslutade höjningen avarbetsgivaravgifterna tar en tredjedel av det utrymmet i anspråk och lämnar för parterna att förhandla om och för löneglidning. Enligt uppfattning måste förutsättningarnaförändras om det skall finnas åtminstone en teoretisk möjlighet att nå ett sålågt avtal som både regeringen och vi anser önskvärt. Om det skall kunna blilåga nominella löneökningar men ändå en viss reallöneökning efter skatt förlöntagarna krävs dels att höjningen av arbetsgivaravgifterna inte genomförs,dels att marginalskatterna sänks. Vi framförde det förslaget . Det avvisades då avriksdagsmajoriteten. Men utvecklingen och bedömningar som kangöras inför nästa års avtalsrörelse understryker betydelsen av att detgenomförs och att det görs . Det var mot den bakgrunden -och sedan vi, frånfinansdepartementet, fått klart för oss att regeringen inte hade för avsikt attlägga fram något förslag - som vi på första dag lade fram enmotion med detta innehåll. Riksdagsordningen ger som bekant möjlighet attmotionera "med anledning av händelse av större vikt". Det är med denallra största förvåning Prot..1987/88:11 vi har mottagitbeskedet att talmannen efter samråd med förste och tredje vice talmännen - ochjag förmodar att de i sin tur har haft diskussioner med resp. partiledningar -vägrat att remittera motionen. Den märkliga bedömning som gjorts är alltså att ingenting harhänt som skulle ge motionsrätt. I verkar det faktiskt bara vara vii som tar regeringens ord och mål på allvar. Andra, inkl.socialdemokraterna själva, tar tydligen regeringens mål för löne- ochprisutvecklingen mer som ett skämt. Jag vill fråga statsministern: det statsministernsbedömning att det med rådande förutsättningar inför nästa års avtalsrörelsefinns några som helst realistiska möjligheter att lönekostnadsökningarna kommeratt stanna på ? Om svaret är nej: Vad tänker regeringen göra åt det? Utvecklingen har letttill ett successivt höjt skattetryck. Om man ser på de totala skatternauttryckta som andel av bruttonationalprodukten, så har den stigit från ca 50 %1985 till och, enligt bedömning, tilldrygt . , , beräknarkonjunkturinstitutet att de direkta hushållsskatterna, uttryckta som andel avbruttonationalprodukten, höjs med eller med nästan 20miljarder kronor. Regeringen har , i varje fall sedan valet1985, sagt att skattetrycket inte bör höjas. Just uppgick skattetrycketalltså till , och är det . Vid den socialdemokratiskakongressen menade statsministern att det framöver i varje fall skulle bli svårtatt fortsätta att höja skatterna. Jag måste mot bakgrund av uttalanden omoförändrat skattetryck fråga honom: Vad betyder det? Gäller löftet omatt skattetrycket skall ligga kvar på ? Eller betyder oförändratskattetryck dagens ? Eller betyder den socialdemokratiska kongressensuttalande om att det kan bli svårt att höja skattetrycket att det är fritt frambara dessa svårigheter kan övervinnas? Regeringen har ju under senare årverkligen visat prov på sin förmåga att övervinna just de svårigheterna. Vi är från sida beredda att försvara högaskatter. De behövs för att klara välfärden. Men när vi säger att vi har nåttskattetaket så menar vi det också. Vi kan inte bara fortsätta ätt höja taket årefter år som socialdemokraterna gör. är det att vända den utvecklingen.Och det första steget bör tas med lägre marginalskatter. presenterade som heter Att bo på institution. Den visar en verklighet som vi ifolkpartiet länge arbetat på att förändra: Närmare 130 000 människor i lever påinstitutioner. Barahälften av dem har ett eget rum. Var fjärde bor i trebäddsrum eller De flestahar inga egna möbler i rummet. Bara enbråkdel kan välja när och vad de vill äta. Mer än varfjärde läggs i säng före kl. 7 , mer än var tionde före Rapporten pekar på en skriande orättvisa: Människor somredan genom sitt institutionsboende har sin frihet kraffigt beskuren får inteens fatta enkla beslut om sin egen tillvaro. Andra bestämmer om deras liv påett sätt som för alla oss andra vore otänkbart. Vad som finns bakom den här rapporten är en del av vad vikallar det glömda . är en välfärdsstat, men mitt ibland osslever människor vid sidan av, människor som hamnat i skuggan, som glöms bortnär beslut fattas och resurser fördelas. Ett annat exempel på dessa avsidestagna är många familjermed handikappade barn. När en arbetsgrupp i presenteradeen rapport om dem var vittnesmålen många: om svårigheter att få familjens rättighetertillgodosedda, om knappa ekonomiska resurser, om ovilja från myndigheternassida att anpassa lösningarna till familjens konkreta situation, om strider föratt få hjälpmedel, om svårigheter att få avlösning. Som medborgare, medmänniska och liberal tycker jag det ären av våra mest angelägna uppgifter att gemensamt se till att dessa tappra ochstarka familjer får allt stöd för att klara sina uppgifter. Det smärtar migoerhört när jag gång efter annan får erfara att vi misslyckas med detta. Det är nog bra, tänker nu en del, att folkpartietengagerar sig för dessa grupper, men vem är emot? Alla vill väl att deavsidestagna, de glömda, skall få det bättre. Tyvärr har vi motståndare, men våra motståndare för sällanstriden med blanka vapen. I tysthet gör de andra prioriteringar. De tyckerattallt annat är så mycket viktigare att det glömda får vänta. Allt som är önskvärt ryms naturligtvis inte i statensbudget. I det läget har vi i velat satsa på bättre stöd tillfamiljer med handikappade barn och på en snabbare förändring av långvården, såatt alla skall få rätt till eget rum senast . Regeringenhar i stället prioriterat en förbättring av delpensionen. Det är typisk borgerlig politik att ställa dessa saker motvarandra, sade till mig när vi debatterade i ivåras. Må så vara. Men när vårriksdagen var slut och alla beslut var fattadehade delpensionen höjts men våra förslag avvisats. och hans partivänner får ursäkta, men justså ser det glömda fiender ut: som en regering som inte har kraft attprioritera så att i första hand de avsidestagna får bättre stöd. Det finns flera tecken på en skärpning av densvenska flyktingpolitiken. Då tänker jag inte bara på signalerna från Sjöbo.Jag noterar också den attityd som kommit till uttryck i invandrarverketspetita. Där framhålls att flyktinginvandringen måste anpassas till kommunernassammanlagda flyktingmottagande. Det skall, enligt verket, åstadkommas genombl.a. "ökad gränskontroll och åtgärder mot passlöshet". Resonemanget förs som om det var i vi bestämde hurmånga flyktingar det skall finnas i världen. Och som om vi skulle säga till demsom flyr från förtryck och förföljelse: Se till att ni har passen i ordninginnan ni ger er av! Hur naiva får svenska myndigheter och politiker vara? Det måste bli ett slut på den naivitet, aningslöshet ochinskränkthet som vi ser alltför många prov på. är ett av jordensrikaste länder. inte vi,skall ha råd att ge människor på flykt en ny livschans? Visst har vi problem och besvärligheter att tampas med.Men vi måste sätta dem i relation till de problem och besvärligheter som andramänniskor på jorden möter. Visst är det svårt med bostadsbrist, men den kan aldrigvara ett skäl att skicka tillbaka en människa till tortyr. Visst kan det kostaatt ge dem som kommer till svenskundervisning, men det är ettöverkomligt pris jämfört med det mänskliga lidande som följer i förtrycketsspår. Visst finns det mycken ofärd i det svenska samhället, men den kan aldrig motiveraatt vi tvingar människor att återvända till en plats där de riskerar attförlora livet. Detta är grundläggande insikter som vi alla i dennakammare har ansvar att föra ut till medborgarna i vårt land. "Alla,inte bara några, ska kunna välja sjukhus, vårdcentral och läkare!" Så står det på stora affischer som socialdemokraterna sattupp runt om i . Kan det verkligen vara sant, måste man fråga sig, attsocialdemokraterna äntligen har insett behovet av ökad valfrihet inom densociala sektorn, att det är medborgarna - och inte politikerna - som skallavgöra vilken form av vård, omsorg och utbildning som passar den enskilde bäst?Nej, tyvärr är det inte så väl. Då socialdemokraterna säger att den enskilde skall ha rättatt välja läkare eller daghem, försöker de antyda att i socialdemokratinsSverige finns den valfriheten medan det i ett borgerligt styrt ärplånboken som avgör vilken valfrihet man har. I själva verket förhåller det sig precis tvärtom. Isocialdemokratins kan bara den som har gott om pengar skicka barnentill privatskola, anlita privat sjukvård som står utanför sjukförsäkringeneller välja ett helt privat barnomsorgsalternativ. Men det är just det vi ifolkpartiet vill ändra på. Vi vill ge större valfrihet åt alla oavsett inkomst. För att det skall fungera måste finansieringenhuvudsakligen ske genom skatter, socialförsäkringar eller motsvarande. vet att det är så här vi ser saken. Mennär han talade inför den socialdemokratiska partikongressen sade han att "den amerikan ska sjukvården framhålls-- som ett föredöme". naturligtvisframkalla en känsla hos lyssnarna att det skulle finnas de i som villha ett system med helt privatfinansierad och starkt segregerad sjukvård. Ingenföreträdare för de partier som finns här i kammaren förordar såvitt jag vet ettsådant system. Jag vill därför fråga statsministern: Vad eller vem syftade hanpå i sitt kongresstal? påstod också att det finns debattörer iUSA som framfört tanken på sjukvård som "en medborgerlig rättighet - entanke", fortsatte , "som väckte ett ramaskri iborgerliga kretsar, när jag framförde den på ". Låtmig också fråga : Vem i borgerliga kretsar har upphävt ettramaskri när någon velat betrakta sjukvården som en medborgerlig rättighet? är på många sätt en förträfflig person,men han har en sällsynt förmåga att i anföranden inför sina egna kasta ur sigpåståenden om sina meningsmotståndare som helt saknar täckning. kunde upphöra med den typen av pajkastning. Den bidrar inte till attskapa respekt för politiker och politisk debatt. Vad debatten om den sociala servicen handlar om är intehuruvida vi är för eller emot den offentliga sektorn eller deoffentliganställda. Debatten handlar om ifall enskilda alternativ inom vård,omsorg och utbildning skall stimuleras eller motarbetas. I enskild regi kan en annorlunda verksamhet prövas. Dethar ofta skett på skolans och sjukvårdens områden. Verksamheten drivs i en formsom lockar fram många människors engagemang och ansvarskänsla. Det lilla företageterbjuder i det avseendet ofta en unik miljö. För mig som vuxit upp i ett litet företag är dettasjälvklart. För dem som har en annan bakgrund verkar det ofta alldelesobegripligt. Varför kan inte samma sak organiseras fram inom den offentligasektorn? frågar de med äkta förvåning. Statsministern kanske minns att jag i vår debatt i vårasberättade om två förskollärare i som startat daghemmet och omEmma, , och alla de andra ungarna som trivs på det dagiset.Lyckan är ett av de 70 dagis som hotas av nedläggning om den framlagdafolkrörelseutredningen får som den vill. När utredningens betänkandepublicerats skrev de bägge förskollärarna till mig och berättade varför de villfortsätta som . Jag citerar ur deras brev: "Som Lyckan drivs sitter vi i styrelsen och harfull insyn i verksamheten. I stället vill man ombilda förskolan till ettföräldrakooperativ där vi som anställda helt utestängs från föreningen ochstyrelsen. Detta skulle innebära att vi som en gång startade verksamheten ochbyggde upp den med våra ideal, mål och riktlinjer inte längre ska få påverkadetta. Det känns i detta läge meningslöst att med glädje ha lagt ner 100-talstimmar av obetalt arbete för att göra detta till ett drömdagis när det sedanbara ska tas ifrån oss." Det är för mig fullständigt obegripligt varför det skullevara förbjudet för några förskollärare att starta och driva ett dagis. Bara omden barnomsorg de erbjuder är bra kommer föräldrar att utnyttja deras tjänster. och - det är ju så deheter - visar i sitt brev en del av hemligheten med enskild verksamhet. och lockar den fram ett engagemang, en arbetsvilja och enkreativitet, som hos just dem kanske aldrig får samma chans att blomma ut om deär anställda. Men alla är inte födda fill företagare. Andra trivs bättremed att vara anställda. Det finns säkert fler vars bästa sidor kommer till sinrätt i just den rollen. Därför behövs både-och, både företagare och anställda,också bland dem som är verksamma inom den sociala sektorn. För både konsumenteroch producenter är det bättre med mångfald än med monopol. Jag har tagit upp enskilda fall för attillustrera tankegångar och effekter av politiska beslut. ochandra socialdemokrater brukar kritisera mig och säga att detta är osakligt. Jaghar svårt att förstå den kritiken. Det måste vara viktigt att se vilka effekterde politiska principerna har i verkligheten. Samtidigtkan jag förstå att det är lättare för socialdemokraterna att slunga 2 protokoll 1987/88:11 utallmännaförkastelsedomar över profithungriga företagare och kommersiella intressen änatt se sådana människor som och i ögonen ochsäga: "Vi tror att ni struntar i hur barnen på Lyckan har det. Ni är baraintresserade av feta bankkonton." Problemet med de konkreta exemplen, , äratt de inte passar in i er retorik. Och som så ofta för socialister; När kartaninte stämmer överens med verkligheten är det kartan som gäller. Socialdemokraternas strävan efter offentliga monopol pådet sociala området är bara ett led i arbetet på att förverkliga detsocialistiska samhället. I det samhället skall det finnas många olikaföretagsformer men inga enskilt ägda företag. Där skall politiker ha ettavgörande inflytande över produktionens inriktning, investeringarna, prisernaoch kanske också affärstiderna. Där skall den politiska sfären, ellerdemokratins verkningskrets som föredrar att kalla det, vidgaspå bekostnad av den personliga sfären och marknaden. Där skall friheten attvälja inskränkas till att gälla politiskt godkända alternativ. Där skall, somjag noterade i gårdagens debatt, ansvaret delas av alla och kännas av ingen. I rapporten Den röda tråden har vi visat hursocialdemokraterna under sin snart hundraåriga historia eftersträvatmer av socialism. har man ogärna fört debatten om de långsiktigamålen öppet. Det är som en gång sade: "Steg för steg skallman socialisera detta samhälle. Men man skall inte basunera ut detta på gatoroch torg där det så lätt kan misstolkas." Den här försiktigheten hos socialdemokraterna framtvingasav ett starkt motstånd inte bara från de borgerliga partierna utan också frånen majoritet av väljarna. De vill inte ha socialism. Men det vill socialdemokraterna.Och, som partisekreteraren uttryckt det, ingen socialdemokrattycker att övergången till det socialistiska samhället går fillräckligt snabbt. Men även om marschtakten varierar är marschriktningen helatiden densamma. Socialismen är målet. Det förenar socialdemokraterna medkommunisterna. Skillnaden mellan dem är inte att socialdemokraterna skulle varamindre socialistiska. Skillnaden handlar mer om medel än om mål. Kommunisternaär väl fortfarande litet mer revolutionära och vill gå snabbare fram. Mensocialdemokraterna vill genom stegvisa förändringar successivt genomföra enfullständig omvandling av samhället. Därmed blir också socialdemokraternarevolutionära, även om deras, revolution tar litet än den kommunistiska. Under de år som gått sedan regeringsskiftet har mångaytterligare steg tagits mot det socialistiska samhället. Kollektivalöntagarfonder, försök att stoppa andel-i-vinst-system, försämrade villkor förenskilt aktieägande, starkare grepp över bankerna, inskränkningar inäringsfriheten m.m. Och oförtrutet trampar socialdemokraterna vidare:tillsammans med LO skall man nu utreda vad som skall komma efterlöntagarfonderna. Erfarenheterna är att socialdemokraterna ogärna vill hadebatt om sina förslag. 1982 ville man inte diskutera löntagarfonder därför attde först skulle utredas. 1985 ville man inte diskutera dem för då var degenomförda. närmar sig val och socialdemokraterna säger att manskall gå vidare. Jag vill fråga : med vad? Eller skall samma sak upprepas igen? Ingen debatt , förnu skall det utredas. Och om ni vinner nästa val blir det ingen debatt heller1991, för då är nästa steg redan genomfört. Det är inte bara vi som vill vetahur era planer ser ut. Väljarna vill det. Det vore därför tacknämligt om IngvarCarisson kunde lätta på förlåten och ge väljarna en ärlig chans att taställning. Det finns ett alternativ till den fortsattamarschen in i ett socialistiskt samhälle. På den punkten är de borgerligapartierna överens, och där ger vi ett klart och entydigt besked. En röst pånågot av de borgerliga partierna innebär ett stöd för marknadsekonomin, fördecentraliserat beslutsfattande, för avveckling av löntagarfonderna, föruppmuntran av system som ger de anställda del i företagens vinster, för bättreskydd av den personliga äganderätten, för ökad valfrihet för barnfamiljer genominförande av vårdnadsbidrag och för ökad mångfald inom t.ex. skola, sjukvård ochomsorg. Socialdemokraterna har satt sin prägel påutvecklingen i . Ett samhälle som vore mer präglat av liberalavärderingar skulle på många sätt se annorlunda ut. Låt mig ge ytterligare någraexempel på det. Det finns hos socialdemokrater en bristande respekt förvad rättssäkerheten kräver. Vi har sett många exempel på det under senare år:Heurgrenkom-missionens rapporter och de propositioner dessa har lett fram till,pensionsskatten, som var ett klart kringgående av förbudet mot retroaktivskatt, vägran att låta enskilda som vinner en skatteprocess mot staten fåersättning för rättegångskostnaderna och vägran att ge skadestånd tillföretagare som felaktigt anklagats för ekonomiska brott och vars företag gåttunder. En nyregering måste lägga om kursen och sätta rättssäkerheten i högsätet. Det finns hos socialdemokrater en bristande respekt förenskilda företagare. Jag har redan givit exempel på det från den socialatjänstesektorn. En ny regering måste lägga om kursen och visa entreprenörerden uppskattning de är värda och behöver för att kunna skapa mer. Det finns hos socialdemokrater en bristande förståelse förvärdet av ekonomiska morötter - utom möjligen när det gäller lotterier. Attrisktagande, arbete, studier och företagande skall ha utsikter att geutdelning har man mycket liten känsla för. En ny regering måste lägga om kurs och visa att det intebara är i lotterier som en vinst skall kunna vara ett lockbete.Marginalskatterna måste sänkas, skatten på arbetande kapital i småföretag tasbort. Det finns hos socialdemokrater en förmyndaratfityd, eninställning att de vet bäst, också hur enskilda människor skall ha det.Argumenten i debatten om offentliga monopol eller mångfald visar vad dethandlar om. De nu allt vanligare kollektiva sakförsäkringarna är ett annatexempel, och den aviserade översynen av affärstidslagen ännu ett. En ny regering måste lägga om kurs och visa att denförstår att vanliga människor är lika kloka som politiker och väl förstår vadsom är bäst för dem själva. Det finns hos socialdemokrater en benägenhet att gynna deegna. HSB och särbehandlas bland bostadsrättsföreningarna.Hyresgäströrelsen har en särställning i lagen. LO kan alltid räkna med att fåsina krav väl tillgodosedda, oavsett om det handlar om valpskatt ellerfolkhögskolor. Folkrörelser är isocialdemokratisk terminologi ofta detsamma som arbetarrörelsen. regering måste lägga om kurs - inte så att socialdemokratin närståendeorganisationer skall behandlas sämre än andra, men så att de behandlas lika.Liberal jämlikhet är jämlikhet för alla, inte bara för socialdemokrater. Socialdemokraterna vill gärna göra gällande att debatten om vilkenregering vi skall ha efter nästa val handlar om kompetens eller inkompetens,tur eller otur, splittring eller enighet. Men allt detta kan vi komma att få seprov på, oavsett vilken regering vi har. Vad valet i verkligheten handlar om ärhuruvida vi skall få ett mer socialistiskt eller ett mer liberalt samhälle. Detär för att genomföra förändringar i riktning mot ett mer liberalt samhälle, ettsamhälle som präglas av socialt ansvar för de avsidestagna, en generös ochhuman flyktingpolitik, en vital marknadsekonomi, ett spritt ägande, mångfaldoch valfrihet, rättssäkerhet, näringsfrihet och jämlikhet som vi söker väljarnasstöd i nästa års val. 7 (): De senaste dagarnas berg- och dalbana på världens börser har varitdramafisk. Stockholmsbörsen har hängt med i svängarna, låt vara med mindreintensitet. Det bekräftar åter vårt stora internafionella beroende. 1970-taletsoljeprischocker - kombinerade med en exempellöst slapp kostnadsutveckling,främst 1974/75 - borde ha lärt oss, men så är det nog inte. I varje fallfortsätter finansminister att förändra historien. Påpartikongressen talade han om en beslutsam satsning på att hävda Sverigeskonkurrenskraft. I klartext syftar detta på devalveringspolitiken, som harpågått och pågår för att vi skall klara vår konkurrenskraft mot omvärlden. Samtidigthar skattetrycket drivits upp från till bara trotslöften om oförändrad skattenivå. Det är som om vi fått en skatt till av sammastorleksordning som den statliga inkomstskatten. ' Pensionärerna har fåttbetala devalveringens effekter med otillräcklig kompensation. Enskildaministrars ord gäller inte, har finansministern sagt om dåvarandesocialministerns löften om kompensation till pensionärerna. Som om det interäckte har själv brutit löftet om skattenivån. Fördelningeni samhället har inte blivit mer rättvis. Koncentrationskrafterna har stärktsoch de regionala obalanserna ökat, och därför står inför stora problemi den kommande avtalsrörelsen. Mardrömmen börjar ta form, skrev ett par atmosfärforskare i DagensNyheter . "Efter en mörk och kall vinter kommer solen tillbaka imars. Men i och vänder ingen ansiktet upp mot solen. De som ärutomhus bär skydd för ögon och ansikte." Artikelnhandlar om ozonlagret, som håller på att frätas sönder av kemiska medel,freoner och annat. Över de folktomma isvidderna i har redan ett"hål" bildats i ozonskiktet. Den skadliga ultravioletta strålningen kan utan hinder tränga neroch bränna sönder livets byggstenar. Om samma hål uppstår på norra halvklotetdrabbas vi i . Det är en tyst dramatik under utveckling, intetydlig som aktiebörserna, men livsavgörande. Desenaste åren har vi gång på gång blivit påminda om hur miljöförstöringen intekänner några gränser. handlade det om cesium och stronfium frånTjernobyl i älgkött, renkött, bär och svamp, och det gör det fortfarande. På70-talet fick vi insikt om att tusentals sjöar drabbats av försurning. Våraskogar var dessutom allvarligt hotade. Då gande insikten ett fåtal, i daggäller den många. Allakänner vi oron för vår miljö och vår natur. Men kan vi lita på att allt som ärmöjligt görs för att möta framfidshoten? Förnågra veckor sedan fick ASEA i tillstånd av attfiodubbla utsläppet av freon fill . Det blev en liten folkstorm mot detta.I går fick vi veta att i har släppt ut freon -och naturvårdsenheten visste inte om det! hör vi att ett par småländskaföretag har freonutsläpp på över .