prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är sannolikt att detkommer att bli en annan modell, i varje fall den som den parlamentariskakommissionen kommer fram till - om den nu kan enas kring detta. Jag vill också beröra en annan medborgarrättslig fråga somtid till annan har berett bekymmer., I efterdebatten till statsministermordethar det kommit en del allmänna och lösa propåer om att man skulle öka personalkontrolleninom vissa offentliga organ. När man hör talas om sådant har man alltid litetonda aningar. Man vet i vilken riktning den sortens kontroll och diskrimineringbrukar gä. Det är ju inte så bra när en snickare som en gång var medlem i en heltlegalt arbetande vänsterorganisation inte skall kunna få ett vanligtreparationsjobb vid en museiinstitution som tillhör den avförsvaret,-medan personer som uppenbarligen har beröring till EAPmycket väl kan, utan att bli föremål för en sådan kontroll, hamna isäkerhetspolitiskt ganska känsliga organ - om jag får uttrycka mig milt. , jag har inget patentrecept påhur vi skall kunna garantera att våra anstalter blir fria från narkotika.Däremot delar jag den uppfattning som gav uttryck för, nämligenatt detta är en från många synpunkter oerhört viktig fråga. Därför har jag imina allra första diskussioner med , som är ny chefför,, tagit upp denna fråga. Denna fråga är en av deviktigaste som man måste försöka komma till rätta med. Jag vet också att det är litet olika pä olika anstalterhur man klarar av denna situation. Därför bör det finnas förutsättningar föross att ta lärdom av de anstalter söm har klarat denna situation bättre. Det ärnaturligtvis lättare för de slutna anstalterna än för de öppna att klara detta.Jag tycker att detta är en viktig fråga, och vi måste också för de intagnasegen skull försöka klara ut detta bättre än vi gör . vill jagsäga att en del av de informationer som sprids i massmedia om hur mycket knarkdet finns på våra fängelserär - tack och lov - betydligt överdrivna. Problemet är stort som det är utanatt behöva överdrivas. Jag vet att diskuteradefrågan om nettostraff. Därför harvi också haft pirincipiella diskussioner om detta i departementet. Jag räknar med att vi kommer att fortsätta att ha sådana. Den inställning som jag haft anledning att inta är att det är nog förståndigt att ha kvar möjligheten till någon form av villkorlig frigivning. Jag räknar med att jag inte kommer att ha anledning att ändra denna inställning. Men det beror inte på att är ett av de länder som har detta straff eller på att har lagt ett förslag om att införa detta straff. Min inställning är grundad på en diskussion av det slag som faktiskt fördes på juristmötet och som även en del av de sakkunniga jag har runt mig har tagit del av. ' Jag håller med om att det är viktigt att vifår en ordentlig diskussion om polisutbildningen och också om hur vi skallkunna på olika sätt försäkra oss om att polisen fyller de demokratiska syftena.Därför tycker jag att det har varit väldigt bra att polisstyrelsehar tagit-mycket allvarligt på de anklagelser som riktats mot polisen och gjorten noggrann genomgång och också tagit upp sådant som kan tyckas varadetaljfrågor. Polisen är viktig, och därför måste den granskas noggrannare änmänga andra yrkesgrupper ur just demokratisk synpunkt. Personalkontrollen talade också om. Tyvärrtror jag att vi behöver någon form av personalkontroll. Hur den skall varautformad har vi nu gett utredning i uppdrag att tittapå. Utredningen skall först gå igenom säkerhetspolisens allmänna organisation,men efter det kommer frågorna om personalkontrollen. De direktiv som regeringen har givit visar att viverkligen vill ha eri ordentlig genomlysning. Jag tror att det är nödvändigtatt det sker en sådan då och då och att vi får en ordentlig diskussion om påvilket sätt personalkontrollen skall genomföras. Grundprinciperna kan kanskediskuteras öppet, men detaljerna måste tyvärr i vissa stycken lämnas åt enliten grupp av personer. Det är dock viktigt att man också där försöker få sålångt möjligt en demokratisk kontroll. Det framgår av direktiven attutredningen skall gå igenom också sådana saker. Jag räknar med att den parlamentariska kommission som bl.a. är med i kommer att redovisa en grundlig bedömning avutredningen om mordet på . Jag vet att det också förs diskussioner ifrågor om hur man skällklara beredskapen. Rikspolischefen har i sin utredningredovisat en modell för det, och han kommer tillbaka till regeringen medytterligare genomgångar av frågorna. Hur vi skall ha det med beredskapen mot terroristangreppoch liknande insatser är en väldigt vikfig fråga som förtjänar en noggranndebatt. Vi har ju i varit ganska tveksamma - och med rätta - till denmodell som tillämpas i många andra länder. måste vi konstatera attutbildning, kunskaper om hur man hanterar sådana besvärliga situationer, måstefinnas hos polisen, oavsett hur vi sedan löser det organisatoriskt. Ingen är betjänt av att vår polis är dåligt utbildad ochdåligt utrustad för dessa uppgifter. Jag hoppas att vi, när vi har fått olikaförslag, skall kunna finna enlösning som tillgodoser de krav som kan ställas, utan att det innebär riskerför att vi får en polis som ibland väcker oro hos oss när vi ser hur denanvänds i vissa länder. Jag tycker inte att det finns någon anledning att befaraen sådan situation i , men jag är angelägen om att frågorna om hur viskall lösa dessa problem blir ordentligt diskuterade bland en större allmänhet.Min avsikt var inte att vi skulle behålla dessa frågor helt för oss själva idepartementet. Därmed tror jag att jag har berört åtminstone flertalet avde frågor som varit uppe i den här replikomgången. 59ERIK HOVHAMMAR (m): Dagens debatt har rört sig väldigtmycket kring den svenska ekonomin, med allt vad det innebär. Svensk ekonomi äri dag åter utsatt för påfrestningar. med sjunkandebudgetunderskott och förbättrad bytesbalans på grund av sjunkande dollarkurs,låga oljepriser och - det måste också sägas - viss restriktivitet med anslagentill de olika departementen riskerar vi nu åter att hamna i den onda spiralenfrån 1973-1976. Lönekostnaderna i förhållande till vår omvärld stiger i sådantakt att vi successivt slår ut oss själva på världsmarknaden. Höga nominellalöneökningar, som inte har någon motsvarighet i produktivitetsökningar, lederförr eller senare till ökad inflation. Det visar all erfarenhet. Det 4-procentsmål som finansministern ställt upp som ettvillkor för bevarad konkurrenskraft verkar vara långt borta. Den realism somändå präglat uppgörelserna mellan och Civilingenjörsförbundetoch SALF samt mellan SAF och kan svårligen förväntaspå den offentliga sektorn. Lönekrav på därifrån bäddar för en ny period avstrejker . Och ändå måste de offentliganställda besinna sitt ansvar.Våra extremt framgångsrika exportföretag kommer att få svårt att klara en nylönechock med ty åtföljande inflation. Tyvärr har en alltför glättad bild av svensk ekonomivisats upp . Förväntningar har byggts upp som inte kan infrias.Ändå finns kravmaskinen fullmatad med både behjärtansvärda och onödiga förslagsom skulle kosta mycket pengar. Åldringsvården utsätts för ytterligare påfrestningar genomen allt skevare åldersstruktur. Köer till sjukhusen är ett tecken på brister.Önskemål om minskad kemikalieanvändning i jordbruket, storsatsning på miljön,avveckling av kärnkraften, ATP-systemets framtid - ja, det är bara någraområden som kan komma att kosta skattebetalarna stora pengar. Detta samtidigtsom skattekvoten redan har ökat från fill . Västvärldenshögst beskattade folk värjer sig nu mot ett ökat skattetryck, och en lönespiralleder oss som jag fidigare nämnt in i en ond cirkel som bara försämrar vårkonkurrenskraft. Industriministern gjorde ett uttalande för ett par dagarsedan i en tidning där han var mycket oroad över utvecklingen, som leder fillen försämrad konkurrenskraft för svensk industri. Tyvärr ser jag inte i denna glest besatta kammare. Annars skulle jag ha velat utveckladenna fråga ytterligare med honom. Ett avgörande problem som vi måste ta itu med är den lågaproduktiviteten i den stora offentliga sektorn. Trots alla förnämliga insatsersom görs av mänga offentliganställda - jag vill gärna ha sagt att de gör ettbra jobb ide flesta fall - är produktivitetsutvecklingen skrämmande. Av en rapport från 1986 framgår attden årliga produktivitetsutvecklingen varit negativ med i genomsnitt 1,5 %varje år . I det privata enskilda näringslivet sker tvärtomständiga förbättringar. har den privata tjänstesektorn ökat sinårliga produkfivitet med . På personalsidan har vidare skett en explosionsartadökning. fanns det ca 270 000 anställda i kommuner och landsting. I dagär den siffran ca 1,2 miljoner. Medan servicegraden kan sägas öka inom den privatatjänstesektorn, så leder utvecklingen inom exempelvis den offentligavården till försämringar. Vi får ut allt mindre för våra skatter. Den studiesom gjorts i om produktiviteten i en privat resp. offentligvårdcentral och som visar på klart högre produktivitet i den privata vården ärbara en bekräftelse på tidigare siffror. Krissituationer ger ofta upphov tillnytänkande och möjligheter till problemlösningar. Vi har här i landet, och jagvill gärna ha det sagt, en mycket effektivt verkande industri och välutbildadarbetskraft inom både den privata och den offentliga sektorn, och vi har inteminst en mycket dukfig företagarkår. Det är nu dags att i betydligt störreutsträckning låta de mindre och medelstora företagen hjälpa till att medverka iden offentliga sektorns verksamheter. Det är också hög fid att låta alla demänniskor som bär pä företagaridéer i den offentliga sektorn få utlopp för sinaidéer och möjligheter att vara med att omsätta dessa i praktiken.Inlåsningseffekten i monopolet är förödande för den offentliga sektorn.Vi kommer aldrig från det. Förutsättningarna för en kraftsamling av svensk ekonomigenom ett tillvaratagande av företagarandan kräver dock eri förbättradföretagspolitik. Staten måste ta större hänsyn till vad som är drivkrafterna isjälva företagandet. De åtgärder som främst behöver vidtas ligger inomegendomsskyddet, skattepolitiken, rättssäkerheten och inomkonkurrenslagstiftningen. Samhället måste föra en politik som slår vakt omäganderätten och näringsfriheten. Den urholkning som skett genom bl. a.införandet av löntagarfonderna och engångsskatten på försäkringsbolagen måstestoppas. Detta kan ske genom att löntagarfonderna avskaffas redan underinnevarande år. En annan åtgärd är att skriva in i grundlagen att den somträffas av expropriafion skall ges full ersättning. Näringsfriheten skall ocksåvara en självklar del i grundlagen. Så helt kort något om skatterna. Vi har västvärldenshögsta skattetryck -det har deklarerats från talarstolen . Vihar också västvärldens största offentliga sektor. Dagens skattesystem ledertill lönekrav som föder inflafion. Ett nytt skattesystem som stimulerar fillextra arbetsinsatser och som bygger på ett minimum av kontrollinsatser bör tasfram skyndsamt. En frågasom egentligen hänger samman med ett förstärkt egendomsskydd är behovetav en reformerad kapitalbeskattning. Förmögenhetsbeskattningen på arbetandekapital nedlagt i jordbruk och rörelse blev visserligen lättare attbära genomden borgerliga regeringens införande av 30-procentsregeln, menförmögenhetsskatten drabbar fortfarande ett betydande antal företag mycketsvårt, inte minst inom kategorin tillväxtföretag. Genom de ytterligareskärpningar av skattesatser som genomförts accentuerasproblemen ytterligare. ,Även arvs- och gåvoskattesatserna behöver förändras.Trots att problemen länge varit uppenbara och att det gjorts vissa ansatsertill förbättringar, har man faktiskt genomfört en lagstiftningsom försvårar generationsskiften. Det gäller bl. a. den slopadeavdragsrätten för egendomslivräntor och förmögenhetsbeskattningen avkapitalförsäkringar tagna efter . Därtill skall läggas endom i högsta domstolen som innebär att den s. k. lättnadsregeln - dvs.värdering till av substansvärdet - inte får tillämpas när mottagaren avgåvan lämnat en s. k. vederlagsrevers. Flera företagare som redan överlåtitsina företag på detta tidigare godtagna sätt kommer därför att drabbas avmycket högre skatter än vad de hade anledning att räkna med när rättshandlingenföretogs. Det är, fru talman, ingen överdrift att påstå att denmaktkoncentration vi upplever inom. näringslivet delvis är en direktföljd av våra höga kapitalskatter. Behovet av skattemedel för bl. a. den offentliga sektornsförsörjning har lett till en omfattande lagstiftning i syfte att komma ätekonomisk brottslighet. Sammanfattningsvis kan sägas att dessa lagar samtändringar i tidigare lagstiftning prioriterat effektiviteten i den statligauppbörden framför den enskildes rättssäkerhet. Följderna av denna politik harfått bäras av enskilda individer. Företagare som , är bara några som fått bära följderna av en direkt rättsosäkerlagstiftning. Och det mest fatala är att staten i princip inte tar något som helstansvar för myndigheternas handlande. Så får det inte vara. Det behövs etthelt åtgärdspaket för att stärka den enskildes rättssäkerhet. Det viktigaste reformkravet är att statenskall utbetala skadestånd om myndigheterna gjort fel. En andra viktig fråga är ersättningen förrättegångskostnader i förvaltningsprocess. Vart tog för resten skatteförenklingskommitténs förslag omprocesskost-nadsersättning vägen? Har det hamnat underst i högen hosfinansministern? 1 så fall är det hög tid att plocka fram förslaget igen, dåtillsammans med ämbetsmannaansvarets återinförande. Över huvud taget visar regeringen upp en anmärkningsvärdpassivitet när det gäller att stärka den enskildes rättssäkerhet. En borgerligregering skulle här spela en helt annan roll till skydd för den enskildesrättigheter. Sist men inte minst krävs en politik som ökar inslaget avkonkurrens också i den offentliga sektorn. Jag har tidigare i mitt anförandetagit upp behovet av en bättre produktivitetsutveckling i den offentligasektorn. Det är nu dags att tillvarata vår nya kunskap om denoffentliga sektorns kostnader och relativa ineffektivitet. Den slutsats som bördras är att kostnaderna måste ned. Om inte sä sker kommer en ännu större del avvåra samladeresurser att användas inom monopoliserade sektorer. Detta kan ske genom att istörre utsträckning än låta enskilda entreprenörer få chansen attkonkurrera med den offentliga sektorn. har, trots vissa svårigheter, enutmärkt möjlighet att klara av den uppkomna situationen. Men en förutsättningför detta är ett ökat inslag av marknadsekonomiskt tänkande både i stat och ikommun. 60CHRISTER EIREFELT (fp): Det är valår och extra anledning att granskaresultatet av regeringens näringspolitik. Det vore övermaga av mig att försökasätta betyg, men jag kan konstatera att det från utgångspunktfinns en rad områden där regeringen inte har klarat sin uppgift: Regeringen har misslyckats när det gäller att slå vakt omnäringsfriheten, om mångfalden och konkurrensen. Regeringen har misslyckats när det gäller att hälla isärstatens och näringslivets ansvar. Regeringen har misslyckats när det gäller att minska denmängd regler- i stort och smått - som styr företagen. Regeringen har misslyckats när det gäller att motverka dentydliga koncentrationstendens vi har i svenskt näringsliv. På den punkten finnsdet skäl att ifrågasätta om det över huvud taget finns en sådan strävan hosregeringen. Socialdemokraterna har också misslyckats när det gälleratt skapa ett skattesystem som gör att det lönar sig att arbeta, att utbildasig eller att utvidga sitt företag. Däremot har regeringen lyckats med att få till stånd ettsystem där företagens agerande i allt större utsträckning styrs av andra änföretagen själva, oftast av politiker och myndigheter - alltså det som industriministernbrukar kalla "offensiv" näringspolitik. På alla dessa områden -jag skall strax återkomma till dem-har en annan uppfattning än regeringen om vad som är rätt eller felnäringspolitik. Vi vill förstärka marknadsekonomin, inte somsocialdemokraterna steg för steg försämra den. Vi föreslår åtgärder som skall öka konkurrensen ochgarantera näringsfriheten. Vi vill motverka ägarkoncentration, monopol ochkollektivisering; Låt oss titta litet närmare på några av de frågor jagnämnt. Vad är det konkret som skiljer och socialdemokraterna åt? menar att den friaetableringsrätten, dvs. att alla människor skall ha rätt att få en idé, enprodukt, en tjänst prövad på en fri marknad av konsumenten, är en förutsättningför marknadsekonomin och så viktig att den bör grundlagsskyddas. Vi sägerkonsekvent nej till alla begränsningar. Socialdemokraterna tar uppenbarligen lätt pånäringsfriheten. Ni försvarar med näbbar och klor de begränsningar som finns,t. ex. de offentliga monopolen. Och ni inför nya begränsningar, t. ex.etableringskontroll och vandelsprövning, ett system där någon eller några påförhand skall avgöra om en blivande företagare kommer att arbeta seriöst ellerinte. Regeringen har misslyckats när det gäller att hålla isärstatens och näringslivets ansvar. I stället för att ange de ramar som företagen skall hållasig inom försöker socialdemokraterna, direkt eller indirekt, styra och ställa iföretagen. I förhandlar man om priser och investeringar;företagens vinster dras in till centrala fonder för att de säkert skall användaspå rätt sätt. Man tror uppenbarligen inte att företagen klarar det själva. skall regeringen godkänna ordföranden iaffärsbankernas styrelser. Det är ett bra exempel på vad jag menar, ett braexempel på hur ansvarsgränserna suddas ut mellan beslutsfattarna i staten och inäringslivet. Regeringens godkännande av ordförande skall föregås av ett, somdet heter, "formlöst samråd" mellan bankstyrelsen och regeringen.Ingen insyn finns. Inga motiv behöver ges. Inga generella regler styr regeringsbesluten,och inga möjhgheter finns att överklaga. Regeringen har misslyckats när det gäller att få tillstånd ägarspridning i näringslivet - om nu socialdemokraterna över huvud tagethar den målsättningen. Mycket tyder på att man inte ser maktkoncentrationen somnågot bekymmer. Tag t. ex. socialdemokraternas mest stötande ingrepp i marknadsekonominoch i det privata ägandet: de kollektiva löntagarfonderna, en makt- ochägarkoncentrafion som socialdemokraterna medvetet valt. Och som mangjort det har man försämrat villkoren för enskilt aktieägande, t. ex. genom attåterinföra dubbelbeskattningen på aktier. Skillnaden mellan socialdemokraternas strävan efterkollektiva, centralt dirigerade lösningar och tilltro till deenskilda människornas och företagens förmåga blir tydlig, om man mot dekollektiva löntagarfonderna ställer vårt förord för system med andelar i detegna företagets resultat. Frivilliga andel-i-vinst-system förenar inflytandemed ökat ansvar och ger den ägarspridning som vi eftersträvar men somsocialdemokraterna med stor iver motarbetar. Den absolut bästa garantin mot att vi får ettsamhälle där makten koncentreras till stora företag, till kanslihus ochmyndigheter och till mäktiga organisationer är en riklig flora av livskraftiga,fristående småföretag. har en rad förslag som går ut på attförbättra deras villkor. Några har jag redan nämnt, t. ex. att slå vakt omnäringsfriheten, avskaffa löntagarfonderna och förenkla regelsystemet. Vi kräver också att företagen ges fasta spelregler, attden arbetsrättsliga lagstiftningen anpassas till de mindre företagen och förbättrar yrkesutbildningen. Trots att skattefrågorna formellt inte hör hemma iindustridepartementet och inte heller i näringsutskottet blir en diskussion omföretagandets villkor ofullständig, om den inte berör framför alltmarginalskatteproblematiken. Och är vi inne på ännu ett område därregeringen har misslyckats. Trots att praktiskt taget alla inser attmarginalskatterna är skadliga för samhällsekonomin händer ingenfing frånregeringens sida. Det är faktiskt inte riktigt sant, för vad man gjort sedan1982 är att man urholkat den reform som då genomfördes. Det här leder fill attvi får mindre arbetsutbud, fill att avtalsförhandlingarna försvåras, så att vifår snabbare löneökningar i än i utlandet och företagenskonkurrenskraft försvagas. Småföretagaren själv tvekar att utvidga sin verksamhet.Han eller hon får helt enkelt för liten utdelning för merarbete, ökat ansvar ochrisktagande. För deanställda lönar det sig inte att utbilda sig till en annan befattning eller attöka sin arbetsinsats. De höga marginalskatterna blir pä det här sättet etthinder för ökad tillväxt. Regeringen har alltså ingenting gjort i den här frågan - ialla fall ingenting positivt. Och vad värre är: ingenting tyder på att man harför avsikt att göra något heller. Jag tror att industriministern, med sin kännedom omföretagandets villkor, inser hur viktigt det är för AB att det lönarsig att arbeta, att göra en extra insats, att ta på sig ett större ansvar, attta en risk i samband med en investering. Hur som helst så har den socialdemokratiska regeringentydligen inte förstått att det behövs en skattereform, och det snabbt. 61BÖRJE (): har lagt fram ettbudgetalternativ, - som ger storamiljöfördelar för framför allt , - som gerbostäder åt bostadslösa ungdomar och - som utvecklarhela vårt land. Det skall ställas mot regeringspolitiken som leder till - snabbtförsämrad miljö i framför allt storstäderna och - fortsattungdomsutflyttning från tre fjärdedelar av vårt land, de områden som faritmycket illa . måste tyvärr konstatera attden regionalpolitiskt ansvarige ministern misslyckats i sitt arbete. Han har iårets budget lagt en död hand över regionalpolitiken i avvaktan på denregionalpolitiska utredningen. Och den s. k. statssekreterargruppen, som enligtThage G egen utsago finns, lyser i årets socialdemokratiska budgetmed sin frånvaro. Det har inte skett någon samordning för regional balans, utankoncentrationens nakna verklighet grinar budgetläsaren rakt i ansiktet. Dettaär allvarligt för vårt lands ekonomi. Detta är allvarligt för helanäringslivet. Efter detta sorgliga konstaterande skall jagta upp några punkter i förslag, förslag som ifall vi får enriksdagsmajoritet med oss kommer att leda till utveckling av hela landet, klaramiljöförbättringar och en bättre folkhälsa. För det första vill jag ta upp att vi vill ha en högutbildningsnivå över hela landet. Det är en av grundstenarna för en positivutveckling. sparar inte på skolan. Vi utvecklar skolan och behåller småskolor. Vi satsar på vidareutbildning på mellannivå - baserad på gymnasier ochregionala högskolor. Vi förstärker och bygger ut de små högskolorna. Vi satsar50 milj. kr. mer på de små högskolorna än vad regeringen föreslår. satsar vi 20 milj. kr. på fastaforskningstjänster inrättade vid de små högskolorna. Dessa forskare skall verkai nära samarbete med det lokala näringslivet. Socialdemokraterna ute i landetvill också satsa på detta, men de har en regering som inte lyssnar. För det andra satsar.vi hårt på småföretagen ochnyföretagandet. Småföretagen och nyföretagandet spelar en viktig roll när detgäller sysselsättningen och inte minst i våra strävanden för att få en bättreregional balans. Vi vill ha många nyföretagare och utveckling av befintligasmåföretag. Vi föreslår därför att inga social- ocharbetsgivaravgifter skall tas ut på det första basbeloppet. Det geregenföretagarna ca . Vi reducerar ocksåsocialförsäkringsavgiften upp till en lönesumma på 500 000kr. Det ger en avgiftsreducering på . Dessa förslagär regionalpolitiskt vikfiga, men de är också positiva för alla småföretag ochegenföretagare. För det tredje vill jag beröra förslaget om differentieradesocialförsäkringsavgifter. I har man starkt differentieradesocialförsäkringsavgifter i landets olika delar. Vi föreslår att denregionalpolitiska utredningen skall få i uppdrag att göra ett liknande systemför vårt land. Det skall vara ett system, som läggs fast för ochsom ger klara signaler till marknaden om skilda kostnadslägen. För det fjärde gäller att kraftfulla åtgärder omedelbartmåste vidtas för att dämpa arbetsplatsexpahsionen i de överhettadedelarna-främst i . Den ensidiga flyttlasspolifiken ärkostsam för samhället.