prot · GB0963 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:63 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för . 2 § Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. 1 (vpk): Det kan ibland vara svårt att avgöra denlämpliga detalje-ringsgraden i politiska beslut. Denna problematik kanske isärskilt hög grad gäller skolpolitiken. Även om det nu finns både kommunala ochstatliga huvudansvarsområden inom utbildningspolitiken får inte detta leda tillstelbenthet, så att man vägrar att se varandras problem. Problem som påverkarbåda dessa ansvarsområdens beslutsrésultat måste vara gemensamma problem. Frånvpk:s sida har vi deklarerat att vi tycker det är otillfredsställande att fattabeslut i som inte kommer att fungera i enlighet med de mål somuppsatts. För del är de övergripande målen att vi skallha en enhetlig och likvärdig skola. Dessa begrepp uttrycker så att säga dendemokratiska viljan och fördelningspolitiska funktionen i skolan. När vi i vpksäger att vi ställer oss bakom dessa mål och är beredda att utveckla dem, fårdet till effekt att vi också måste ta hänsyn till områden som ärkommunala ansvarsområden. Vi tycker inte att det är fel att lyfta in helaskolverkligheten i en analys för nödvändiga beslut. Dessa ståndpunkter leder till att vi kommer på kontrakursmot regeringen i många frågor. Vi kan inte spm regeringen bortse frånverklighetens behov i skolan och säga att dessa inte är riksdagensangelägenheter. Vpk anser till skillnad från regeringen att det har betydelseför besluten i om det i skolan finns läroböcker, bra mat, enfunktionell arbetsmiljö och god social omsorg. Det har betydelse förskolarbetets resultat, om man har riktig och relevant information iläroböckerna eller ej. är inte president i längre. Ej heller berorsvälten i på, att klimatet där gör att människorna planerar sin tillvarosämre än vi på nordligare breddgrader gör. Det har betydelse för skolarbetetoch avgör resultatet av riksdagsbeslut om barnen får behålla sina läroböckeroch utveckla en bra studieteknik. Det har resultatmässig betydelse attskolbiblioteken har god standard. kulturellbetydelse, om man via det tryckta ordet lär sig argumentera, och kanske lär sigatt välja bland det medieutbud som människor utsätts för . Att kunna väljai detta fall är en demokratisk möjlighet och rättighet. Det är anmärkningsvärt att inte får förslag frånregeringen i syfte att stärka läromedelsstandarden i skolan. Särskilt underligter sig denna avsaknad av initiativ efter socialdemokraternas uttalanden vidpartikongressen. Ja, men någonting gör väl regeringen, invänder kanskenågon. Jo det är sant. Regeringen tillsätter en utredare. Regeringen säger attden skall tvinga kommunerna att ge barnen skolböcker. Sedan säger regeringenatt den skall ta bort de där 60 miljonerna till ersättning för kopiering avlitterära och konstnärliga verk. Regeringen anser att dessa pengar förmodligenhar gått till att göra läromedel i skolorna, vilket inte är regeringens bord. Vi i vpk undviker helst piskans metod. Vi anser att ettstimulansbidrag bör utgå till kommunerna för att läromedelsstandardenskall höjas. Att ge ett stimulansbidrag är ett sätt att visa regeringens ochriksdagens omsorg om den kvalitativa standard vi anser att skolan skall ha. Efter alla larmrapporter behöver vi ingen mer utredning pådetta område, det behövs handling på skolans område. Som ett andra steg i ennationell läromedelspolitik bör produktionen av läroböcker överföras isamhällelig regi. De privata läromedelsproducenterna har gjort omotiveradeprishöjningar och därmed bevisat sin brist på ansvar. Skollokalerna då,' hur är det med dem? Ibudgetpropositionen säger regeringen att det nog inte är något vidare, men attge statsbidrag för att ge barnen en bra arbetsmiljö skulle ytterligareöverhetta byggmarknaden. Sedan går regeringen förbi problemet trots långaartikelserier i kvällstidningarna om hur illa ställt det är. Så sent som i gårhade en artikel i del två om skollokalerna i . Självfalletpåverkar den dåliga lokalsituationen studieresultaten och möjligheterna förlärarna att uppfylla läroplanens intentioner. Dess värre innebär också en dåligarbetsmiljö att vissa elever med särskilda medicinska handikapp inte kan gå iskolan. Vad har det då för betydelse om beslutar att elever medhandikapp skall få gå i den vanliga skolan? Sådana beslut blir för dessa eleverjust inget annat än dimbankar. Det är dags för ett krafttag på skolansområde till förmån för våra barn, och särskilt skulle detta krafttag gagna demsom kommer från de lägre socialgrupperna. Det kan inte vara en välfärdsstatsmening att dess barn skall möta en sä undermålig kvalitet i skolan som ärfallet på alltför mänga ställen i landet. Eller har en del det så bra att andrainte har råd att må bra, ? Vi föreslår ett reinvesteringsprogram förskolan. Detskulle kosta 500 milj. kr. Görs bidraget till ettfemtioprocentigt statsbidrag skulle bruttosumman bli . Statenskulle alltså stå för hälften, dvs. Den summan, vilken är iunderkant, överensstämmer ungefär med de nedskärningar som skolan drabbats avunder , räknat penningvärde. De extra insatser som ettsådant program skulle innebära skulle enligt vår mening satsas på läromedel,skollokaler och skolmat. Vi är beredda att diskutera olika finansieringslösningarav vårt förslag. Det torde vara möjligt att här i denna debatt föra framettförslag till lösning. Jag vill, om inget av de firiansierings-förslag vi harlagt fram i vår finansmotion passar, föreslå ett program för kvalitetshöjandeåtgärder på skolans område om 100 milj. kr. till egna läroböcker åt barnen och400 milj. kr. till bättre skolmiljö. Vi vill finansiera detta femåriga program,- och bör också varaintresserade - genom att höja skatten på vin och sprit . Det skulle gottoch väl finansiera ett femårigt reinvesteringsprogram på skolans område. Detfinns väl ingen sunt tänkande människäsom skulle ha något emot att betala 1:80kr. extra för ett ganska bra vin, om han. visste att det skulle gå till skolansmiljö och läroböcker. Det vore intressant att i denna diskussion få en reaktionfrån , och på ett sådantreinvesteringsprogram för skolan. Om ställer upp bakom ett sådantförslag behöver vi inte ha : socialdemokraterna med. Det har sagts att årets budgetpropositioninte innebär några nedskärningar i skolan. Detta är nu en sanning medmodifikation. Jag har redan pekat på det uteblivna anslaget till kopiering avlitterära och konstnärliga verk. Utöver denna nedskärning kominer den årliga2-procenti-ga reduktionen. Och sist men inte minst inför regeringen den s. k,cash limit-principen i skolan, dvs. att om läraravtalet gär utöver regeringenslönepolitiska tak, skall detta få effekter pä den statliga delen avskolorganisationen. Detta måste betyda ett hot om större klasser, BengtGöransson. Vpk säger nej till slika principer. Det är högst osmakligtatt spela ut lärarnas fackliga rättigheter mot elevers och föräldrarsberättigade krav pä mindre klasser, så som regeringen nu gör. Den uppgörelsesom vpk träffade med regeringen på skolans område sedansyftade bl. a. till att vi inte skulle ha stora klasser i . gårregeringen från denna uppgörelse. Det är på sin plats att vi får klarhet idenna fråga. Jag läste i en tidningsartikel att statsrådet för huvudräkning - bra! Ta nu och räkna ut följande: Hur mycketstörre skall klasserna i bli om lärarlöneavtalet innebär en höjningmed ? Och så en följdfråga: Ämnar regeringen tillämpa också det omvändaförhållandet, nämligen att om löneavtalen på skolans område innebär en höjninglägre än , kommer då klassernas storlek att minska? Jag förmodar att så ärfallet, om det skall vara någon konsekvens i galenskaperna. Får jag i detta sammanhang i fråga om kassabegränsningenav anslagen i skolari rikta en fråga till . Ni folkpartister talaribland om att det skall vara högst 25 elever i en grundskoleklass. Det ärrimligt och någonting som också vi kommunister kan ställa oss bakom. Men hurkan ni i sådana fall acceptera kassabegränsningsprincipen i skolan? Hur kan nii det ena andetaget kräva mindre klasser och i det andra acceptera en principsom leder till kanske större klasser än dem som ni vill göra mindre?Enligt min mening är ni inte trovärdiga i denna fråga. Det går inte att ätakakan och ha den kvar. I budgetpropositionen finns ytterligare ett förslag som,även om det inte direkt innebär en nedskärning, i det praktiska fallet kanmedföra det. förslagetom att lägga hemspråksundervisningen utanför ordinarie timplan. Vi tycker, attäven om det kan finnas problem , skall man inte lösa ett problem ochsamtidigt skapa ett nytt i stället. En ökad samordning av undervisningen voreen naturligare åtgärd. Här hoppas jag att pennan på utbildningsdepartementethar gått fortare än tanken. Effekten av att lyfta ut hemspråksundervisningen blir enligtvår mening att det kommer att bli mycket svårt att motivera invandrarelevernaatt delta i denna undervisning, medan alla de klasskamrater vilkas hemspråk ärsvenska får ägna sig åt olika fritidssysselsättningar. Effekten av det förslagregeringen nu lägger fram, som inom parentes sagt är ett gammalt krav frånmoderata samlingspartiet, blir att hemspråkens status ytterligare minskas. Detär förvånande att ett sådant förslag kommer från statsrådet , somockså är kulturansvarig i regeringen och borde veta hur viktigt språket är förens identitet och hur sårbart språket är. Det är märkligt att alla partier ställer sigpositiva till de motioner jag har väckt om svenska dialekter, men det är intesamma reaktioner då det gäller att försvara de s.k. hemspråkens ställning. Den svenska skolan har inom sig enormautvecklingspotentialer. Vi har i motioner till denna riksdag lagt fram förslagi syfte att frigöra dessa krafter. Vi tror att det är inom den allmänna skolan som de störstapedagogiska framstegen har gjorts och kommer att göras. Tre steg kan leda ossfram mot en skapande och levande skola - en skola för livet. För det första: Starta ett reinvesteringsprogram förskolan. Ge barnen egna och bra läromedel. Ge alla i skolan en bra arbetsmiljö.Ge barnen i glesbygd chans att få ha kvar sin skola. För det andra: Sätt i gång en demokratiseringsprocess iskolan. Stärk språkens ställning och ge eleverna rätt att lära sig samt bedrivaelevfackligt arbete och arbetsmiljöarbete. För det tredje: Utred och lägg fram förslag om enbetygsfri skolas möjligheter och villkor. Med andra ord: Använd utbildningspolitiken som ettregionalt och fördelningspolitiskt instrument. Dä finns det en majoritet fördet i denna riksdag. 2 () replik: ställde två frågor tillfolkpartiet och mig. Den ena gällde behovet av mindre klasser. Det är riktigtatt vi har motionerat om att samma delningstal skall gälla på mellan- ochhögstadiet som på lågstadiet, alltså högst 25 elever. Vi har finansierat dettagenom att använda en viss del av förstärkningsresursen till detta ändamål. Den andra frågan gällde alkoholbeskattningen. Vi harmotionerat om en höjning av alkoholskatten . Det skulle ge enprishöjning på . Vi har räknat med att det skulle leda till enminskning av den totala alkoholkonsumtionen med . Men vi har aldrigvelat knyta en sådan alkoholpolitiskt motiverad skattehöjning till en vissutgift i statsbudgeten. 3LARZ () replik: 1 våra skolpolitiska motioner har viföreslagit förstärkningar av olika slag, som delvis sammanfaller med dem somBjörn redovisade. Dem har vi finansierat i vår ekonomiska motion, därockså skolans utgifter finns med. Mot den bakgrunden har jag inte just nu någonanledning att vare sig bekräfta eller avvisa påstående. Jagvill bara påminna om att föregående år, då vi också diskuteradesätt att undanröja regeringens besparingar på skolans område, förde centernfram tanken att höja skatten på vin, sprit och tobak. Den gången lyckades viavvärja en stor del av besparingarna utan denna åtgärd. Det är möjligt att mankan behöva tillgripa den . Prot.1987/88:63' 4 (vpk) replik: Jag noterar att det inte är alldelesnattsvart utan att vi kanske kan komma fram till ett gemensamtförslag till , som innebär att vi förstärker läromedelsstandarden iskolan utan att vi behöver lägga piskan på kommunerna. Jag kommer i mitt anförande att ta upp såvälkultur- och mediefrågor som skolfrågor. Låt mig börja med att säga något omkulturfrågorna. Vi kan glädja oss åt att kulturen har starkareställning . Det finns ett växande kulturintresse. Vi kan konstateraatt den kulturpolitik om vilken fattade beslut i långa styckenhar kunnat genomföras och när det gäller konkreta förslag kunnat ligga tillgrund för handlandet i övrigt samt att detta har skett i betydande enighet iriksdag, landsting och kommuner. I hög grad drar alla krafter åt samma håll på kulturområdet. Låt mig ge två exempel på framgångsrika områden. Vi harhaft framgångar i fråga om regionaliseringen. Vi har fått kulturinstitutioner,kulturbyggnader som aldrig förr, och vi har fått kulturhus. Folkets hus,bibliotek osv. Vi har fått en mycket omfattande amatörverksamhet runt om ilandet. På den punkten har kulturpolitiken varit mycket framgångsrik. Ett annat område som kan tjäna som gott exempel ärinsatserna för kultur i skolan. Många betraktade detta närmast som en uddaföreteelse. I själva verket har det visat sig att kultur-i-skola-insatserna harsatt i gång den process som vi hoppades på. En rapport från länsskolnämnden iBlekinge visar entydigt den entusiasm med vilken man fullföljer arbetet. Också ekonomiskt har kulturen haft möjlighet att hävda sinställning. har i en motion på nytt haft svårt med siffrorna.Man säger att kulturens kompensation för inflationen har varit blygsam. Isjälva verket har kulturområdet inte bara fått full kompensation förinflationshöjningen utan också fått en realökning fram till nu påungefär . Det är alltså en hygglig ökning utöver inflationskompensationen. Men det finns naturligtvis trots allt risker. Dagens Nyheterschefredaktör talar om omfamningen av kulturen, ett växande intressedär också spekulativa krafter intresserar sig för kulturen. Vi fårentusiastiska förslag om kulturfestivaler som näringslivet tar initiativ tilloch hoppas att staten När staten sedan tycker att staten inte skall betala näringslivetsfestivaler, faller det hela pladask, och det blir litet pinsamt för ganska många. Jag tror att det är viktigt att debatten omkulturpolitiken vidgas. Reformarbetet har naturligtvis varit lättare iinledningsskedet än det blir . möter vi nya problem. måste vi gå vidare, i insikt om att kulturarvet är det endaarv som ingen kan ärva - det måste alltid förvärvas av varje generation försig, och det är en stor utmaning för varje kulturpolitisk insats. Kultur- och mediepolitiken kan drivas med i huvudsak fyrametoder: att främja, att acceptera, att reglera och att förbjuda. Många staketmänniskor nöjer sig med att ställa krav påförbud, för att hindra det icke önskade i förhoppning om att därmed det önskadeskall finnas. Ultraliberalerna tycker att allt får gå som det vill - marknadskrafternakan råda. De förespråkar i stort sett en låt-gå-politik. Vi har satsat mycket hårt på främjandet av det vi tyckerär viktigt att främja, stärka det som har svårt att nå fram av egen kraft ochuppmuntra fler att ta del av kulturen. På främjandet läggs en tyngdpunkt, menfrämjandet måste alltid förenas med accepterandet av olika kulturformer. Ivissa sammanhang måste vi också ha regler och uppenbarligen även vissa förbud.Videocensurdebatten handlar mycket om det. Låt mig säga något om värderingen av kulturinsatserna. Vibehöver nu göra en översyn och granskning av hur det har gått. Om man gör ensådan översyn uteslutande i kvantitativa och ekonomiska termer finns det enrisk. Det är viktigt att vi också gör kvalitativa utvärderingar. Jag blir litet oroad ibland när jag ser redovisningar avvad varje besök pä en institution kostar, där man utgår ifrån att museets endauppgift är att ha besökare och slår ut museets totalkostnader på varje besökaresom tittar på utställningar - som om museet inte fyllde en funktion för dem somskall forska och för dem som har annan användning av museet än attkomma dit för att se på utställningar. Det finns anledning för oss att se tillatt vi i vår utvärdering av kulturpolitiken inte uteslutande har de ekonomiskatermerna. På TV- och radioområdet föreslår vi en höjning avlicensavgiften med . Det blir , dvs. en ganskablygsam höjning för den enskilde. Höjningen medverkar emellertid till enkonsolidering av rundradiofonden och innebär en förstärkning och ökad trygghetför radio-och TV-verksamheten. Uppenbarligen kommer och vänsterpartietkommunisterna att godta en sådan höjning. säger däremot överraskandenej, med hänvisning till att man vill reklamfinanisera en av Sverigestelevisions kanaler. Det är ett överraskande men klargörande besked fråncentern: reklamfinansiering av en av kanalerna innebär uppenbarligen enfrysning fr. o.m. nu av licensavgifterna. Den senaste tidens debatt på medieområdet har framför alltrört kabellagstiftningen. talade i går och tycktes mena egentligen inte behöver några regler. Han sade: Man skall väl kunna lita pådem som sysslar med satellitsändningar- de har yäl inga ambitioner att sändavåld, porr och rashets. Men låt mig påminna om att vi hade en frågedebatthär i kammaren där man just oroades av att en av de satellitsändare som nufinns hade reklaminslag som ansågs ha våldskaraktär och som väckte vissuppståndelse. Bakgrunden till den diskussion som har förts nu har varitradiolagsutredningens förslag att anpassa kabellagstiftningen till dentekniska utvecklingen på satellitområdet. Jag har utgått ifrån att vi faktisktbehöver ha vissa regler. Vi behöver ha ett regelsystem för kabelnäten sominnebär att hushållen skall vara garanterade tillgång till televisionensbådakanaler. En kabelnätsägare skall alltså inte kunna kräva en extralicensavgift - det krävs faktiskt att detta sägs. En kabelnätsägare måste kunnaställa en kanal till förfogande för egensändningar från t. ex. föreningslivet.Vi måste ha regler om våldsskildringar, pornografi och rashets. Vi kommer sannolikt också att under alla omständighetervilja ha någon form av regler som gäller reklam. Det intressanta är ju att deländer som har reklam-TV är ivrigast i det europeiska konventionsarbeteti fråga om att reglera hur reklamen skall se ut för att den inte skall störa deegna affärerna. De som tror att man kan undgå reklamregleringsdiskussionengenom att införa reklam i svensk television bör se sig om i världen och funderaöver var den diskussionen förs någonstans. Eftersom utredningsförslaget blev utsatt får hård kritik,kommer jag inte att lägga fram någon proposition. Jag har ingen anledning attpå den punkten gå emot remissinstanserna. Jag har inbjudit partierna till enberedning, och med undantag för den tveksamhet som redovisas från centerledarenhar partierna tackat ja till att ingå i en sådan parlamenentarisk beredning.Efter ett regeringsbeslut i går kommer en inbjudan att lämnas till partierna.Vi fär alltså tillfälle att återkomma till de här frågorna. Närradioreglerna är föremål för beredning iregeringskansliet. Jag återkommer till dem . Så till skolfrågorna. På skolområdet markeras i åretsbudgetproposition en rad förändringar, en rad förslag om utveckling av skolan.Den nya lärarutbildningen kommer att starta, och i anslutning till den föreslåsbetydande fortbildningsinsatser. Det har sagts att en förstärkning på 50 milj.kr. är snuspengar, men det är faktiskt inte sä. Ett sådantuttalande är ett uttryck för en i det stycket bristande insikt om pengarsvärde. I själva verket innebär denna insats en förstärkning av defortbildningspengar som redan finns; I debatten har män gjort jämförelsermellan det förslag som lade fram och inte låtsat om attskolöverstyrelsens förslag byggde på att man först skulle ta tillbaka en heldel av de pengar som fanns ute i det lokala utvecklingsarbetet, för att sedanåterföra dem som en ny utvecklingspost. Vi har gjort kraftiga insatser för att stärkamatematikundervisningen. har vi förstärkt svenskundervisningen.Vi gör insatser på miljöområdet och beträffande dataundervisningen. Vi har,. dragit sllitsatser av vad vi har kunnat göra med pengar förutveckling på lågstadiet och förstärker nu också mellanstadieundervisningen. Viföreslår möjlighet för vissa glesbygdshögstadier, förstärker utlandsskolornasanslag, fortsätter med kultur i skola och har även utanför skolanslagenbetydande insatser för skolbarnen - jag syftar bl. a. pä de barnkulturanslagsom anvisas "1987/88:63 till och de pengar som ställs till filminstitutetsförfogande för visning av film på biograf för barnoch ungdom. I skoldebatten tas också upp en diskussion om läroböcker,skolmat och lokaler. Här kan jag notera att man från oppositionens sidaförutsätter att ingenting kan hända på läroboksområdet, skolmatsområdet ochlokalområdet om inte staten betalar. I själva verket är det faktiskt alltid deenskilda skattebetalarna som står för kostnaderna - det är elementärt, menuppenbarligen viktigt att påpeka. Det är inte så, att kommunen inte har rådoch att staten därför måste betala. Ytterst är det alltid en skattebetalare somstär för varje kostnad för de allmänna nyttigheter som vi har. Om vi vill habestämmanderätten och ansvaret lokalt och om kostnaderna inte särskilt varierarmellan kommunerna - annat än i förhållande till deras storlek naturligtvis, menalltså inte per skattebetalare - finns det all anledning att se till attkommunerna svarar för kostnaden. lägger fram ett förslag om 50 milj. kr. somstimulansbidrag när det gäller inköp av läroböcker. Det motsvarar ungefär halvakostnaden för en lärobok. Om staten ger bidrag till halva läroboken, sägercentern, kommer kommunerna säkert att stå för den andra halvan. Men man skallha klart för sig att det är en bättre metod att garanteraläromedelförsörjningen genom att i skolförordningen tala om att skolornafaktiskt skall ha vissa läroböcker. Ett sådant förslag kommer i denskolpolitiska proposition som läggs fram , efter en utredning som inomkort kommer att redovisa sitt förslag. När det gäller lokalområdet tar upp fråganom överhettningen. Ja, överhettningen på byggområdet spelar faktiskt en roll idetta sammanhang. Om man ger kommunerna särskilda bidrag för ombyggnad avskollokaler - en uppgift som måste prioriteras i verksamhet - ges dedärmed möjlighet att sätta i gång ett antal andra byggen, vilka sannolikt intebehöver ha samma höga angelägenhetsgrad i dagens byggenskap. Det ärförklaringen till detta resonemang. Jag har haft anledning att mycket nogauppmärksamma läroboksfrågan. Vi kommer alltså att fä tillfälle till en ingåendediskussion i denna riksdag om läroboksstandarden. Jag vill i detta sammanhangpåminna om att beskrivningen av förutsättningar förutveckling kanske inte påverkas av att kommunerna får möjlighet att köpa flerböcker. Läroboksfrågan handlar inte bara om inköpen. Kostnaderna för läroböckerhar ökat mycket kraftigt. Böckerna har blivit dyrare utan att för den skull hablivit bättre. Regeringen för ett antal resonemang om skolans kostnader.Vi har tagit upp det som kallas cash limit-principen. Det ligger inte någondramatik i detta. Det är bara ett konstaterande av att det om tarställning till de samhällsekonomiska ramarna - vilka skatter vi skall ha, vadvi kari satsa totalt pä olika verksamheter - faktiskt får betydelse förverksamheten hur man väljer att göra fördelningar. Detta resonemang förs överhela fältet. Skall vi kunna klara att hävda vår ekonomiska självständighet i envärld där vi är starkt beroende av andra, måste vi också vara beredda att sättain våra löneförhandlingar i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Oppositionenssätt att möta skolfrågorna är något splittrat. harenföreträdel.sevis negativ beskrivningoch projicerar sig mycket intensivt motsocialdemokratin. tycker uppenbarligen inte om handikappinsatseroch är tveksamma inför hemspråksinsatser- där vill man dra ned. hari år, såvitt jag kan se, den mest nyanserade bilden av skolan, där man ocksåser skolans kvaliteter. Ceriterpartiet har lättat frän de ekonomiskarealiteterna. Idet stycket beklagade i går min halta.