prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Det finns naturligtvis tekniska frågor som behöver utredas, meninriktningen i utredningsarbetet bestäms av politiska signaler. Därför är detinte utredningsarbetet i sig utan viljan att göra något och därmed utgången avhöstens val som avgör hur skattesystemet skall reformeras. Regeringen har med all önskvärd tydlighet demonstrerat sin oförmåga att åstadkommanågonting på det här området. Enligt uppfattning är det avgörande problemetmed det svenska skattesystemet de höga marginalskatterna. De försvåraravtalsförhandlingarna och minskar mångas vilja att göra viktiga insatser församhället. Som SNS konjunkturråd visar i årets rapport har de dessutom inte denutjämnande effekt som många ser som det viktigaste hindret att göra någontingåt skattesystemet. Det första steget i en större marginalskattereform måstetas . Om marginalskatterna sänks för allaheltidsarbetande, ökar möjligheterna att vi skall kunna bryta denpris-löne-spiral som är svensk ekonomis största problem. Av den allmänpolitiska debatt som vi hade här i kammaren ihöstas framgick att tillhör dem som inte tror på de dynamiskaeffekterna av marginalskattesänkningar. Erfarenheterna av reform bordefå honom att tänka om. En trendmässig nedgång av arbetsutbudet sedan slutet av1960-talet har brutits. Fler har upptäckt att det nu lönar sig bättre attarbeta, och det gör de också. Det är en viktig orsak till den snabba ökningenav statsinkomsterna och minskningen av budgetunderskottet. Reformen har glädjande nog varit viktig också förjämställdheten mellan kvinnor och män. Att heltidssysselsättningen ökadekraftigt bland kvinnor tillskrivs i en färsk avhandlingfrämst skattereform. Det finns all anledning att tro att en mer långtgåendemarginalskattereform skulle få liknande positiva effekter på ekonomin. Jag måste mot den bakgrunden fråga : Ärregeringen beredd att , 1989. ta första steget i en skattereformsom siktar till kraftigt sänkta marginalskatter? Ekonomisk tillväxt är viktig. Sverigesutveckling från fattigsamhälle till välfärdsstat, från ett av Europasfattigaste länder till ett av jordens rikaste, visar vad tillväxten har betyttför oss. Tillväxt är av avgörande betydelse också för de länder ivärlden som tillhör de fattigaste. Att lyfta dem ur fattigdomen, ärangeläget av rent humanitära skäl, men det är också, som understyrks av , nödvändigt om vi skall klara de globala miljöproblemen. Det finns de som ser ekonomisk tillväxt som ett hot motmiljön. Hotet överdrivs oftast men skall för den skull inte negligeras. Vimåste sätta upp restriktioner för tillväxten, inte minst på miljöområdet. 1 en socialdemokratisk kampanj förekom enaffisch med ett skadat träd och texten "Här ska vi ta marknadskrafterna iörat"". Med detta ville man säga att miljöförstöringen ärmarknadskrafternas fel. Men det är verkligen att skylla ifrån sig. Det måstevara statsmakternas uppgift att ange de ramar på miljöområdet som skall gällaför både företag och hushåll. Att inte tillräckli'gt mycket har hänt på det här områdetär förre miljöministern och hans efterträdares skuld och ingenannans. Skall några tas i örat, så är det de. Påpunkt efter punkt har riksdagenbegärt förslag från regeringen, men än så länge utan resultat. "", var god vänta", tycks vara besked. Men att det behövs restriktioner för tillväxten hindrarinte att ekonomisk tillväxt är en avgörande förutsättning för att vi skallkunna häva fattigdornen i och därmed rädda miljön. Det är intemöjligt att övertyga svältande människor om att de skall ta hänsyn till miljönnär de kämpar för att överleva. Men ekonomisk tillväxt i förutsätteri sin tiirtillväxt i världsekonomin, dvs. i de rika länderna. För att ekonomier skall kunna växa måste de,herr talman, få möjligheter att sälja sina industrivaror till bl. Två tredjedelar av UTländernas industriexport består avtekoprodukter. Just på det området bedriver i-länderna en protektionistiskpolitik mot . Och är inget undantag. Om vi menar allvar med internationell solidaritet, är dethög tid att vi slopar de svenska restriktionerna mot tekoprodukter frånu-länderna. Det är i det här sammanhanget inget avgörande skäl, menfaktum är att restriktionerna dessutom fördyrar för de svenska hushållen.Enligt en färsk beräkning innebär tekorestriktionerna mot attklädkontot ökar med . för en genomsnittlig svenskbarnfamilj. Låt mig mot den bakgrunden ställa ännu en fråga tillIngvar : Är regeringen beredd att slopa de svenskatekorestriktionerna? Den ekonomiska tillväxten i under de senastehundraåren har varit enastående. De förväntningar som liberalen ochandra socialreformatorer riksdag kan ha haft måste haöverträffats öm. Men, herr talman, allt har ändå inte blivit som många avdem hoppades. Det fanns , men också , många somvar övertygade om att välståndsutvecklingen skulle eliminera de missbruksproblemsom fanns i fattigsamhället. Missbruket sågs framför allt som en spegling avden sociala misären. Med utbildning för alla, full sysselsättning, bättrebostäder och social omsorg skulle det försvinna. Sä blev det inte. Alltjämt är missbruket det störstasociala problemet i samhället. Några hundra tusen svenskar missbrukar alkohol.Flera tusen dör på grund av missbruket. Ett par hundra barnföds med missbildningar som beror på mammans missbruk underhavandeskapet. I av alla misshandelsfall har den som misshandlaroch/eller hans offer druckit alkohol. I var tredje dödsolycka som sker itrafiken finns alkohol med i bilden. Var fjärde säng på våra akutsjukhusbeläggs av personer med alkoholrelaterade sjukdomar. De flesta har övergivit den s. k. symptomteorin. dvs.tron att det är samhället det är fel på när någon missbrukar och att socialareformer kommer att eliminera missbruket. Tyvärr tycks landets socialminister ännu inte ha kommittill denna insikt. I ett brev till tonårsflickan , vars mamma gick under imissbruk, skriver : "Om vi kan skapa ett samhälle, där alla människor fårväxa upp under trygga förhållanden, med bra bostäder och bra omsorg, med.braskolgång och möjligheter att utvecklas positivt, medarbete ät alla; dåförhindrar vi att människor hamnar i missbrukssituatiorier. Vi måstearbeta med dessa mål, för att nå verklig framgång i kampen mot missbruk." Vi kan alla instämma i de allmänna mål församhällsutvecklingen som socialministern sätter upp. Men det är en villfarelseatt tio att det kommer att lösa missbruksproblemen. Orsakerna till missbruk varierar. Dem kan vi inte komma åtmed några generella metoder. Men vi vet att missbruket i sig skapar nya problemoch gör det nära nog omöjligt att ta itu med de gamla. Det är mot denbakgrunden som både mål och metoder i drogpolitiken måste inriktas på attminska missbruket som sådant. 1984 ställde sig bakom målet att den totalaalkoholkonsumtionen skall minskas fram . Bakgrundenär det tydliga samband som finns mellan den totala alkoholkonsumtionen isamhället och omfattningen av missbruket. har ingen minskning skett.Av det kan man dock inte dra slutsatsen att medlen i den svenskaalkoholpolitiken inte räcker till. Regeringen har nämligen använt dem mycketsparsamt. Ett av de viktigaste medlen är prispolitiken.Erfarenheterna visar att priserna är ett viktigt instrument att påverka konsumtionen.När alkoholskatten höjdes senast, , var det över två årsedan sist. Och har det åter gått över ett år- och inget förslag har lagtsfram av regeringen. "Prisernahotar vår hälsa", skrev tre läkare i . Deargumenterade starkt för att priserna på alkohol och tobak borde höjas. "Besluten borde kunna fattas enigt över partigränserna", skriver de. ""Hälsan berör oss alla." Jag hoppas att de tre läkarna har rätt och att vi skallkunna få kammarens stöd för förslag att höja alkohol- ochtobaksskatterna. Målet för narkotikapolitiken måste vara ettnarkotikafritt samhälle. Tyvärr ter sig det målet tämligen utopiskt.Produktionen av narkotika i världen är större än någonsin och likaså trycketmot . och polis uppger att de trots betydande resursförstärkningarunder senare år bara kan stoppa en bråkdel av inflödet till vårt land. Så vad kan vi göra? Strategin måste vara att arbeta mer påmarknaden, med missbrukarna. Polisen kommer aldrig att nå tillfredsställanderesultat om den huvudsakligen skjuter in sig på toppen i narkotikakedjan, pålangarna och distributörerna. För att kampen mot narkotikan skall bli framgångsrik krävsatt det finns personal. Det blir allt svårare att tillsätta polistjänster. Viutbildar färre än som slutar. Det måste bli en ändring på det. Det kräver attkammaren senare i vår i varje fall går så långt som harbegärt och beslutar höja intagningen av polisaspiranter till 460. Därutöver krävs en narkotikalagstiftning som kan varaverkningsfull. Regeringen har äntligen förstått att det måste bli i lagförbjudet att knarka. Ändå är det förslag som regeringen har lagt fram enhalvmesyr. Genom att straffskalan i praktiken begränsas till högst böter videget bruk utesluts både bevismöjligheter, t. ex. urinprov, och sanktioner somvisat sig kunna ge goda resultat i kampen mot missbruket, t. ex. skyddstillsyneller kontraktsvård. Regeringen säger i sin proposition att förslagetegentligen framläggs för att komma bort från debatten. Men förslaget innebärinte att regeringen slipper den här debatten . Vi kommer, herrtalman, att fortsätta den tills det fastslås i lagen att bruk av narkotika ärlika straffvärt som annan befattning med narkotika. Även om alla förhoppningar om vad välståndstillväxtenskulle medföra inte infriades, så kom i stället andra att överträffas. Men medframstegen har också våra förväntningar ökat. När välfärdssystemen byggdes uppvar det ofta naturligt att främst se till kvantiteten. Det gällde att se tillatt alla fick undervisning, sjukvård etc. Med ökande välstånd ökar också människors krav på kvalitetoch på individuell anpassning. Vi är alla olika, har olika önskemål och olikabehov. Ett sätt att möta de kraven är att erbjuda fler alternativ och låtamänniskor välja. "Här ska marknadskrafterna hålla tassarnaborta!" stod det på.några andra av de socialdemokratiska affischerna straxföre jul. De pryddes av bilder från sjukvården och barnomsorgen. När socialdemokrater talar om marknaden. får man ofta enkänsla av att de tänker på en fet herre med stormhatt på huvudet och cigarr imunnen, beredd att gå över lik av kvinnor och barn för profitens skull. Det ären minst sagt vulgär föreställning. Marknaden är alla vi småbarnsföräldrar och patienter somgärna själva skulle vilja välja barnomsorg åt ungarna och husläkare åtfamiljen. den är demånga offentliganställda förskollärare, barnskötare, läkare, sjuksköterskor,undersköterskor, vårdbiträden, sjukgymnaster och andra som arbetar för atttillfredsställa våra behov. Men marknaden är också alla de som på de härområdena har egna idéer om hur verksamheten skall bedrivas och därför villerbjuda oss sina tjänster vid sidan om den offentliga sektorn. Det är orimligt när socialdemokraterna hävdar attmarknadskrafterna skall hålla tassarna borta. Det är att ta ifrån alla dem somjag nu har nämnt inflytande över verksamheten bara för att socialdemokraternatror att de vet bäst. Det socialdemokratiska motståndet mot vårdnadsbidraget ärjust ett uttryck för denna rädsla alt ge föräldrar mer makt ochsocialdemokratiska politiker mindre, eller som ett socialdemokratisktkommunalråd uttryckte det i en tidningsintervju: "Klart det finns enskillnad mellan medborgarnas önskemål och politikernas mål. Politik är jumycket en fråga om att övertyga folk om vad som är bra för dem." har i en artikel i angivit på vilka villkor han kan acceptera andra alternativ änoffentliga. Det ena är att tjänsterna erbjuds medborgarna på lika villkor - detskall inte, som han uttryckte det, finnas någon gräddfil för de bättre ställda- och att inte olönsamma kunder utestängs. Det andra är att kvaliteten är hög ochatt medborgarna kan känna förtroende för att tjänsten utförs med deras bästaför ögonen. Om det vore allt begärde, skulle det varafritt fram för många enskilda alternativ. Ändå gör socialdemokraterna vad dekan för att stoppa dem. Här är det någonting som inte stämmer. Låt oss ta etttestfall som mycket väl känner till. Jag har tidigare frågat om de hotadeprivata gymnasieskolorna i , och gymnasium.Den gången fick jag bara ett svepande svar. Jag tar upp dem igen i dagensdebatt, därför att tiden börjar rinna ut. Om inte socialdemokraterna ändrar sigsnabbt, kommer de här skolorna fr. o. m. ätt inte längre kunna fortsättapå samma villkor som . Låt oss sehur villkor är uppfyllda i de här bägge skolorna. Skolorna erbjuder tjänster på lika villkor till alla.Ingen kan köpa sig förbi kön. Kvaliteten är hög och elever och föräldrar kännerförtroende för att skolorna arbetar med elevernas bästa för ögonen. Om detvittnar såväl köerna vid intagningen som de många elever som har fått chansenatt gå där. bägge villkor är alltså uppfyllda. Tilldet kan läggas att sedan statsministern och jag senast diskuterade denna frågahar en forskningsrapport visat att bägge skolorna erbjuder komplement till dekommunala gymnasieskolorna i . Jag såg för övrigt i tidningen imåndags att även nu har tillstyrkt att åtminstone den ena avskolorna, nämligen , bör få ståtsbidrag. Får jag mot bakgrund av besked i SvenskaDagbladsartikeln om vilka villkor som skall vara uppfyllda för att regeringenskall acceptera enskilda alternativ fråga: Är socialdemokraterna nu beredda attlåta de bägge skolorna få statsbidrag också i fortsättningen? Länge trodde socialdemokraterna att de visste bäst också när det gälldeäldres boende. Ålderdomshemmen skulle till varje pris rivas. I kommun efterkommun stod slagen. Och här i kammaren stred de socialdemokratiska strategernatill synes framgångsrikt mot ålderdomshemmen. Statssekreteraren att varje nedlagt ålderdomshem var en triumf. Vändningen kom i den debatt som IngvarCarlsson och jag hade i . Då kunde statsministern inte längre ståemot trycket. Vi är helt överens om att ålderdomshemmen skall vara kvar som ettalternativ, sade då. Ute i kommunerna var det mångasocialdemokratiska politiker som satte kaffet i vrångstrupen. Här hade de förtden ena striden efter den andra för att lägga ned ålderdomshem och så kom detplötsligt nya direktiv från hövdingen själv. Det är rörande, och naturligtvis glädjande, att nu se hurden ena socialdemokraten efter den andra prisar ålderdomshemmen. Men ännuåterstår mycket att göra. Alltjämt gör socialdemokraterna skillnad på personali den sociala och på ålderdomshemmen. Och inga bostadslån utgårtill nya, moderna ålderdomshem. Alla ni socialdemokrater här i kammaren har chansen att nui vår fullfölja er omvändelse under galgen. a. finns detförslag som ni alla kan stödja. Jag är övertygad om att ni har erpartiordförande med er. för han tycker precis lika mycket om ålderdomshem somvi i . Det var det ingen som visste före . Jagvar glad att jag kunde bidra till att dra det ur honom. När hade allmänpolitiskdebatt påpekade jag att i några viktiga anföranden hade gjorthelt ogrundade påståenden om bl. gav jag själv någraexempel på hur anser att samhället bör omformas i socialistiskriktning. Debatten fick ett visst efterspel. Den fortsatte på andraarenor. Det framgick där att inte hade några som helst beläggför sina påståenden om . I debatten om socialdemokraternas socialism försökteIngvar framställa sig som en sårad oskuld. Hans huvudgrepp imotattacken var att hävda att folk tror inte att det är jagciterar när jag citerar . Därför behöyer citaten inte försvaraseller förklaras. När han pressats på vad han skrivit har han i stället menatatt det betyder något annat än vad det faktiskt står. När t.ex. säger att socialdemokratin eftersträvar samma mål som kommiinisterna så menarhan i själva verket att de har helt olika mål. Och när räknarupp vilka företagsformer som skall finnas i det socialistiska samhället ochinte nämner privatägda företag, är det bara ett uttryck för att han särskiltstarkt slår vakt om just de privatägda företagen. Jag undrar, herr talman, om inte tecknaren fångat känslor ganska väl när han låter statsministernförnärmat kommentera mina uttalanden: "Att ta fasta på vad jag har råkatundslippa mig, det är ju ... det är ju att märka ord." Statsministern får ursäkta. Jag kommer att fortsätta attpåminna om vilka mål socialdemokraterna har gett uttryck åt. Målet att omdanasamhället i socialistisk riktning går som en röd tråd genom socialdemokratinshistoria. Det ärockså inskrivet i det gällande socialdemokratiska partiprogrammet. Vårt mål äratt klippa av den röda tråden. Låt mig så, herr talman, ta upp ett helt annatämne. Ett av favoritteman är ju att han och hans regering ärså utmärkta på att regera. Till en regerings uppgifter hör att komma medförslag till och att göra det på ett sätt som skapar rimligaarbetsvillkor i partigrupperna, i utskotten och här i kammaren. regering visar mindre respekt förriksdagen än någon annan regering som jag eller mina partivänner iriksdagsgruppen har någon erfarenhet av. Inte sällan presenteras omfattandeförslag i pressmeddelanden som får vänta i veckor påpropositionerna. Det senaste exemplet i en lång rad är den trafikpolitiskapropositionen, som presenterades i ett pressmeddelande i fjoloch lades på bord först en månad . Ett annat exempel är den mängd av propositioner som harlagts fram med en motionstid som har sammanfallit med den allmännamotionstiden. Det gäller förslag om åtgärder mot aids, förbättringar irättshjälpssystemet. och rätten till domstolsprövning iSverige, hundskatt, ändringar i narkotikastrafflagen, avyttring av statensaktier i , ny organisation på lokal- och stiftsplanet i ,skördeskadeskydd, trafikpolitik och om och den västeuropeiskaintegrationen. Det är otillständigt att begära att vi skall klara av attbåde granska regeringens digra budgetproposition och läsa och taställning till ytterligare ett tiotal propositioner, varav flera viktiga. Till detta kommer att budgetpropositionen är ytterstofullständig. En stor mängd förslag med anslagskonsekvenser kommer att läggasfram först senare i vår. Enligt uppgifter - som jag inte har fått bekräftade,men det finns väl personer på regeringsbänken som vet besked - är den ibudgeten redovisade posten på fem miljarder för tillkommande utgiftsbehov ettnetto av i tillkommande utgiftsbehov och sex miljarderkronor i tillkommande inkomster. Om detta är korrekt innebär det att riksdagsledamöternaoch partigrupperna under den allmänna motionstiden undandras möjligheten attgöra en helhetsbedömning av budgeten. I finansplanen skriver finansministern att utgifternaexkl. statsskuldräntor beräknas öka . Men om de uppgifter jagnyss återgav stämmer räknar regeringen i verkligheten med en ökning på 5,5 %.Det är en viss skillnad. Jag är inte den gnälliga typen. Jag brukar inte klaga ionödan. Jag har förståelse för de vedermödor som finns i regeringsarbetet. Intesällan blir jag anklagad för att vara alltför förstående. Men är måttetrågat. Skall vi kunna bedriva en överskådlig politisk debatt som ger väljarnaklara alternativ måste vi ha rimliga arbetsvillkor. Regeringen har ett stortansvar för att skapa sådana. Den uppgiften har den inte klarat. Det är valår . kommer i valetatt be om väljarnas förtroende för att föra en politik som innebär - valfrihet ochintegritet för individen - förnyelse ochutveckling i ekonomin 2 protokoll 1987/88:61 - rättvisa fördet glömda och - kamp motdrogmissbruket. Därtill kan jag lova IngvarCarlsson att han skall få rimligare villkor i opposition än vad han ger oss. 3OLOF (): gav hopp om konkreta framsteg inedrustningsarbetet. Det s. k. visar att det går att komma överensom nedrustning och förbättrad säkerhet i världen. Avtalet är en seger för denmassiva opinion mot kapprustning som finns i hela världen. Utan detinternationella opinionsarbete som massor av engagerade människor utför runt omi väriden hade det förmodligen aldrig blivit av. Det bekräftar också detlångsiktiga värdet av öppna och förtroendeskapande samtal i internationellasammanhang, inte minst direkt mellan stormakterna. är krigshärdarna , och ,och södra ständiga påminnelser om krigets grymhet ochbetydelsen ay arbetet för en fredlig utveckling. Just nu får vi i TV och genomandra media upprepade exempel på medveten grymhet mot barn och civila i de avIsrael ockuperade områdena på och i . Övergreppen kan aldrigförsvaras. har som neutral stat en moralisk skyldighet att delta iopinionsbildningen mot krig och övergrepp mot enskilda varhelst de förekommer.Så tar vi ansvar och så skapar vi opinion för humanitäråinsatser för deförtryckta, för våldets offer. Den svenska överenskommelsen med om denekonomiska zonen i innebär att en långvarig och kompliceradförhandlingsfråga har fått sin lösning. Det är av stor betydelse - också säkerhetspolitiskt- att kunnat undvika en med gemensam oklar förvaltning av detomtvistade området. Uppgörelsen är mot denna bakgrund acceptabel. Med hänsyntill positionerna i utgångsläget och förutsättningarna i övrigt ärförhandlingsresultatet mycket bra. I frågor som gäller grundläggande svenska intressen -såväl ekonomiska som säkerhetspolitiska - är det angeläget att samtliga partierfrämjar ett gemensamt uppträdande utåt, i synnerhet under pågåendeförhandlingar. Partipolitisk profilering under en akut förhandlingsfas kan avmotparten i förhandlingarna uppfattas som ett tecken på svensk osäkerhet ochsvaghet. Det kan under olyckliga omständigheter försvåra ett acceptabeltförhandlingsresultat. Avtalet ger stabilare förutsättningar förekonomiskt betydelsefulla verksamheter i området, inte minst för fisket.Rovfisket kan nu förhindras. får svenska fiskare förstatillgång tillområdet. Först därefter får andra länders fiskare tillgång till området, och dåefter avtal. Den socialdemokratiska regeringens ekonomiska politik harkommit in i en återvändsgränd, den s. k. tredje vägen. Den pågående konfliktenmellan SIF och är ett exempel på detta. Den tredje vägenbeträddes 1982 med en stor devalvering. Den svenska kostnadsutvecklingen hardärefter varit för snabb. Kostnadsutvecklingen har dolts av dollar-och oljeprisfall och av fallande internationell ränta. Vid samma oljepris i dagsom 1982 skulle underskott i affärerna med omvärlden varit större änföre devalveringen, räknat som andel av vår samlade produktion -bruttonationalprodukten. Budgetunderskottet har minskat , framför alltberoende på att skattetrycket som andel av BNP nu är högre,vilket motsvarar . Det är nästan exakt samma belopp sombudgetunderskottet beräknades till före regeringsskiftet . har under fått andrum att lösa degrundläggande obalanserna i ekonomin. Devalvering av den svenska kronan 1981/82och därefter, oljeprissänkning, internationell räntesänkning och dollarkursfallhar gett oss respit för att komma till rätta med obalanserna. Men regeringen har,trots de internationellt mycket goda förutsättningarna, misslyckats med attuthålligt lösa de grundläggande ekonomiska problemen. Ändå hade de nödvändigastrukturförändringarna i det svenska näringslivet lagt en god grund. Det nyliberala experimentet i ekonomi, med växandeofinansierade underskott, har stimulerat hela världsekonomin.Men misslyckandet att klara en långsiktigt stabil utveckling är nu ett faktum.Dollarfallet, börsraset och de kraftiga underskotten i ekonomi kräveromedelbara ansvarsfulla ekönomisk-polifiska beslut i kongressen. Dessa kommersannolikt att dämpa den internationella ekonomiska utvecklingen. Vi får därförräkna med en vikande konjunktur i , som påverkar i samma riktningunder . Ett särskilt problem i är att den ekonomiskatillväxten är koncentrerad till några få geografiska områden. Det skaparöverhettning i dessa områden med en inflafionistisk kostnadsutveckling somföljd. Andra regioner har en fortsatt hög arbetslöshet. ökade befolkningen i skogslänen.Den gynnsamma utvecklingen var ingen tillfällighet, utan ett resultat av dedåvarande regeringarnas aktiva närings- och regionalpolitik. Under de senasteåren har däremot tolv län haft en kraftig utflyttning. Det är ett tydligt bevispå att den socialdemokratiska regeringen sänkt de regionalpolitiskaambitionerna.