prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:11 1 § Val av chefsjustitieombudsman Företogs val av chefsjustitieombudsman. 1 (): Chefsjustitieombudsmannen i skrivelse till kammaren anhållit om entledigande frånuppdraget att. Kammaren har vid plenum den 7oktober 1987 bifallit anhållan. JO-delegationen har berett frågan om val av en nychefsjustitieombudsman. Samråd har därvid ägt rum med de av partigruppernautsedda ledamöterna i talmanskonferensen. Såsom ordförande i vill jag uttala vårtillfredsställelse med att det uppnåtts enighet i detta viktiga ärende. Dennaenighet måste anses vara särskilt värdefull i den uppkomna situationen för detså betydelsefulla . JO-delegationen föreslår enhälligt att , förtiden från till dess nytt val har genomförts under fjärdeåret därefter till chefsjustitieombudsman väljer ordföranden i arbetsdomstolenClaes . Valet av chefsjustitieombudsman avser tiden fr. o.m. den 1november 1987 till dess nytt val har genomförts under fjärde året Härefter.JO-delegationen har föreslagit att ordföranden i till chefsjustitieombudsman. Kammaren utsåg-för tiden fr. o. m.den 1 november 1987 till dess nytt val genomfördes under fjärde året härefter -till Företogs val av 20 medlemmar och 20 suppleanter i . Valberedningen har enhälligt godkänt gemensamma listor förvalen av medlemmar och suppleanter i . Sedan de gemensamma listornaupplästs av talmannen och godkänts av kammaren befanns följande personer,vilkas namn i här angiven ordning upptagits på resp. listor, valda för tidenintill dess val nästa gång ägde rum; GretheLundblad (s) BengtWesterberg (fp) KarinSöder (c) LahjaExner (s) IngridSundberg (m) LenaÖhrsvik (s) i (fp) HansNyhage (m) OlleÖstrand (s) GunnarBjörk (c) LarsWerner (vpk) WiggoKomstedt (m) LarsUlander (s) YlvaAnnerstedt (fp) GunnelJonäng (c) i (s) SiriHäggmark (m) Karl-ErikSvartberg (s) MargaretaAndrén (fp) Sten-OveSundström (s) BirgittaRydle (m) () Prot. HugoBergdahl (fp) 3§ Justerades protokollet för den 13 innevarande månad. 4§ Upplästes följande inkomna skrivelser: Undertecknadanhåller härmed vördsamt om fillstånd att vara frånvarande från riksdagsarbetetunder tiden den 10 november-den 9 december 1987. Anledningentill denna min begäran är att jag arbetar på en bok, som kräver vissastudiebesök i utlandet. Frånbörjan avsåg jag att begära ledigt november månad, men statsrådet endast besvara en interpellation , varför jagtvingats begära ledigt ovan angivna tidsperiod. den 16 oktober 1987Lars De Pågrund av personliga angelägenheter, bl. a. flyttning, hemställer jag omledighet den 14 november-den 14 december 1987 samt att ersättareinkallas . Dessaansökningar bifölls av kammaren. Talmannen anmälde att () ochBerit (vpk) skulle tjänstgöra som ersättare för resp. ochViola . 5§ Tids- och ärendeplan Tillkammarens ledamöter har utdelats dels en tidsplan, dels en ärendeplan förkammarens sammanträden under fiden den 26 oktober-den 17 december 1987. 6§ Föredrogs och hänvisades 1987/88:10 tillarbetsmarknadsutskottet 1987/88:28 tillfinansutskottet 7 § Allmänpolitisk debatt 5 (): Vibrationerna från gårdagens debatt om detpolitiska ansvarets vara eller inte vara sitter väl fortfarande delvis kvar ikammarens väggar. Denna kammare skall vara den politiska och den offentligadebattens fokus och centralpunkt. Det är här som vårt parlamentariskapartisystem skall visa sin styrka och sin vitalitet. Men det som hänt har samtidigtvisat hur svårt det faktiskt är att stärka den parlamentariska debatten. Nyheten om den livstidsdömde spionen promenadbort från rättvisan blev känd . Dagen därpå - torsdagenden 8 oktober- begärde jag i en skrivelse till talmannen att en särskild debattskulle ordnas i under någon av de allra närmaste dagarna. Men så blev det inte. Talmannen tolkar reglerna, vilketjag inte har någon invändning mot, så att enighet måste föreligga mellan allapartier, och genom att socialdemokraterna vägrade en snabb debatt, kom dennainte att äga rum förrän , , dvs. cirka två veckorefter den händelse som faktiskt skulle diskuteras. Så här får det, enligt min mening, inte vara.Regeringspartiet skall inte på detta sätt kunna blockera oppositionensmöjligheter att snabbt få till stånd en debatt i en aktuell fråga iparlamentet. torde vara det enda parlament i västvärlden där regeringenpå detta sätt kan vägra och undvika snabba debatter. Jag hoppas, herr talman, att det inträffade kan leda diskussion, som kan leda till en omprövning av dessaförhållanden. Skall denna kammare vara den politiska debattens centrum, krävsatt vi också får en möjlighet att snabbt - - föra debatten just här.Annars kommer den utveckling som vi redan har sett - där debatten förskjuts motpresskonferenser, utspel och mediefrämträdanden -att bli än mer tydlig. Dettror jag skulle försvaga svensk parlamentarism. Det borde långsiktigt inteligga i något av våra riksdagspartiers intresse. har utvecklingenav förbindelserna mellan öst och väst fångat vårt intresse. Jag tänker påbetydelsen dels av det s. k. principavtalet mellan och omavskaffande av landbaserade medeldistansrobotar, dels av den östtyske parti-och statschefen besök i . Den europeiska säkerhetens arkitektur kommer attförändras, skrev historikern i en kommentar i . På kort sikt tror jag att han har fel. Men på lång siktkan det inte råda något tvivel om att han faktiskt har rätt. När debattens vågor gick som högst om NATO:sbeslut att påbörja utplaceringen av medeldistansmissiler i och olikaföreträdare för den västeuropeiska socialdemokratin varnade för "en nyistid"' i och fruktade det förödande kärnvapenkrigets snarautbrott, tillhörde jag dem som faktiskt predikade moderation och tillförsikt.Och kan vi konstateraatt det var moderationens och tillförsiktens, icke desperationens ochsvartsynens, röster som fick rätt i debatten. har levt i skuggan av dessarobotstrider och missildebatter. Det var som började placeraut de moderna och träffsäkra s.k. som av olika västeuropeiskaregeringar snart kom att uppfattas som ett nytt och mycket fariigt hot. Sovjetsätter under ett nytt kärnvapentryck, hette det. Det vädjades till om besinning och behärskning meddessa nya vapen. Men vädjandena var förgäves. Utplaceringen av det ena SS20-batteriet efter det andra fortsatte, år . såg sig N ATO-staterna föranledda attfatta det som kom att kallas dubbelbeslutet. Å den ena sidan ville de haförhandlingar med om att få bort dessa vapen. Å den andra sade de att omdetta inte skulle lyckas, skulle de själva börja placera utegna landbaserade medeldistansrobotar som ett svar på . kom president med ett mycketkonkret och radikalt förslag, den s.k. nolloptionen. President ville habort alla landbaserade medeldistansrobotar över huvud taget, alla sovjetiskaSS 20, alla amerikanska s.k. Pershing 2-robotar och landbaseradekryssningsrobotar. Det var ett mycket radikalt förslag, som möttes medmisstro i många kretsar. Från inte minst den europeiska fredsrörelsen hävdadesatt genom att ställa målet så högt som han gjorde i själva verket villesabotera möjligheterna till en realistisk förhandlingslösning. har vi facit i hand. Nolloptionen -kompletterad med ytterligare en nolla för vissa robotar med något kortare räckvidd- håller på att bli uppgörelsen 1987. Det kan kännas svårt att erkänna, men faktum är attvästalliansen och i denna fråga åstadkommit mer än vad storadelar av den europeiska fredsrörelsen ens vågade kräva. Det har sin betydelseför framtiden. Det visar att uthållighet ibland kan ge resultat. Det visar attprincipfasthet ger utdelning, och det visar att styrka ger bättre resultat änsvaghet. Vi går mot ett nytt toppmöte. Jag fillät mig attförutspå det i denna kammare redan i början av detta år. Det är ett toppmötesom kommer att bekräfta principavtalet, men som säkert också kommer att angeden fortsatta vägen för supermaktsdialogen, mot en uppgörelse som innebär ennedskärning - långt utöver bara den "frysning" har talat om- av de strategiska kärnvapenarsenalerna, mot en uppgörelse som jag hoppasockså kan innefatta regionala konflikter, bl.a. kriget mellan och ochden sovjefiska ockupationen av . På sina håll talar man om en ny avspänningsperiod.Men då tror jag att det finns anledning att höja ett varningens finger, ickeminst mot bakgrund av att gårdagens domedagsprofeter ofta ser ut att blimorgondagens avspänningsevangelister. Vindflöjeln är och förblir en dålig vägvisare när detgäller bedömningen av den internationella utvecklingens inriktning. MichailGorbatjovs "perestrojka" är ett nödvändigt försök att modernise- ra ettsamhällssystem som stelnat så till den milda grad att självasupermaktstatus riskerar att komma i fara. Lyckas han, kan beståeller t.o.m. vidareutvecklas som en stark och mäktig supermakt med alla deanspråk som detta medför. Lyckas han inte, kommer gapet fill väst att fortsättaatt öka och mer och mer att förfalla till ett öVermilitariseratsamhälle i allt tydligare nedgång. "Glasnost" och "perestrojka" innebären ny öppenhet i . Det hälsar vi med glädje. Det innebär också attnya små fönster öppnas för vissa av de människor som med sådant mod slagits försina egna och sina bröders och systrars fundamentala rättigheter. Det hälsar vimed än större glädje. "Glasnost" och "perestrojka" innebärdock inte att grundläggande säkerhetskrav förändras eller att deeviga ryska säkerhetssträvandena i olika riktningar nu plötsligt har upphört. skrev om den europeiska säkerhetensförändrade arkitektur. Och handlade det långt mindre om att vi nu är på vägut ur de europeiska missilkrisernas och missildebatternas decennium än om attvi är på väg in i ett skede då grundläggande frågor om framtiden i Central- ochÖsteuropa sannolikt måste ställas på nytt. Ty de statsskal som sovjetmakten därbyggt börjar att se ant tunnare ut - den nya samtyska medvetenhetens DDR, denallt djupare samhällskrisens , det förstelnade partiväldetsTjeckoslovakien. Där det förut talades om en "järntriangel" sombar upp sovjetmaktens framskjutna positioner i hjärta, finns det i daganledning att tala om de allt rostigare och allt instabilare konstruktionerna. Dagens är icke morgondagens. Det konstaterar vialla när vi diskuterar det alltmer betydelsefulla västeuropeiskaintegrationsarbetet. Men det gäller i minst lika hög grad när vi försöker attfölja vad som händer i . Jag har efterlyst en klarare svenskEuropapolitik. Och i någon mån har jag blivit bönhörd under de allra senasteåren. Det pågår ett europeiskt uppvaknande i svensk utrikespolitik, och detgläder mig synnerligen. Men det vi sett får bara vara början. Vår EG-politik måste få sin strategi. De vackra frasernamåste förses med innehåll och översättas i handling, förhandlingar ochresultat. Ty kommer inte med i det alltmer betydelsefullavästeuropeiska samarbetet, riskerar vi att bli en stagnerande periferi till ettallt vitalare . Det får inte inträffa. Vi måste också få en klarare politik gentemot "detandra ", som utgår från att dessa stater måste förändras och attdessa nationer måste få nya möjligheter, om vi skall kunna bidra till att byggaen varaktig europeisk fred. Bara för någon vecka sedan kunde VeckansAffärer på sitt omslag förkunna, som man uttryckte det, att "Happy DaysAre Here Again" i svensk ekonomi. Det var då det. har vi delsupplevt osäkerheten på den svenska och på deinternationella aktiemarknaderna, dels kunnat ta del av främstkonjunkturinstitutets prognos om den svenska ekonomins utveckling under 1987och 1988. Den s. k.tredje vägens ekonomiska politik syftade, som vi kommer ihåg. till att varaktigt ta ur de bytesbalansproblem somvi haft . Orsakerna till dessa problem känner vitill: den våldsamma kostnadsexplosionen , de kraftigaförskjutningarna i världspriser på olika varor som medförde att priset på detvi sålde till andra länder sjönk kraftigt, medan priset på det vi köpte avandra länder steg lika kraftigt. Och resultatet vet vi också. År gicknationen med stora och ibland växande underskott. Det var dessa problem som den s. k. tredje vägensekonomiska politik skulle ta oss ur - efter det att man avvisat den väg som viföreslagit - genom att lägga en jättedevalvering av den svenskakronan på ovanpå den stora devalvering som hade gjorts åretinnan. I början gick det bra. Det gör det meddevalveringar. Att det t. o. m. gick mycket bra-för det gjorde det-berodde påatt världsekonomin vände uppåt. lyftes av den uppåtgåendevärldskonjunkturens flodvåg. Men glädjen tog slut. började kristecknen kommatillbaka. Och att det trots allt blev ett överskott gentemot omvärlden påca 8 miljarder berodde enbart på att oljepriserna, dollarn och deinternationella räntorna det året sjönk mycket kraftigt. pekar alla tecken och alla prognoser på att det blirett nollresultat för vad gäller bytesbalansen. Exporten utvecklas påmånga områden sämre än vad man hade anledning att förvänta sig, och importenblir betydligt mycket högre än vad det är möjligt för oss att långsiktigt bära. tror att det blir ettunderskott på närmare 10 miljarder - detta trots att de antaganden om främstlöneutvecklingen som gör i sina prognoser är mycketmodesta. Därmed, herr talman, är vi faktiskt på väg tillbaka tillbytesbalansproblemen. Ett hyggligt överskott 1986, ett nollresultat 1987 ochfarhågor från regeringens eget konjunkturinsfitut om ett stort underskott 1988- vart utvecklingen i så fall är på väg är tyvärr alltför uppenbart. Den tredje vägens ekonomiska politik är på väg att i encirkelrörelse föra oss tillbaka till just de bytesbalansproblem som den skulleta oss ur. För oss alla borde det vara en viktig uppgift attförhindra att hamnar i en situation där stora och växande underskott ibytesbalansen gör att vi kommer att få allt svårare att klara de övriga målenför den ekonomiska politiken: den fulla sysselsättningen, den stabilakronkursen, den regionala balansen och mycket annat. Jag hade väntat mig - och det tror jag gäller för övrigaoppositionspartier också - att regeringen till denna höstriksdag skulle hapresenterat inte bara sina bedömningar utan också sina förslag till åtgärder.Så har inte blivit fallet. Allt vi har fått är en skrivelse med besked omatt det inte blir något mera. Ändå vet vi hur viktig inte minst avtalsrörelsen ärför att klara den långsikfiga balansen. Och LO-chefen har genom olikauttalanden gjort klart att han inte ser några förutsättningar för att klara enrimlig avtalsrörelse med oförändrade skattesatser. Han har enligt min meningalldeles rätt i sin analys, även om han har fel beträffande sina förslag om bl.a. höjda arbetsgivaravgifter. föreslog vi moderater att en grund föravtalsrörelsen skulle läggas genom att dels den beslutade höjningen avarbetsgivaravgifterna togs tillbaka, dels marginalskatterna sänktesmed fyra . Från framför allt lades fram förslagav i princip samma innehåll. Vårt förslag framstår som än angelägnare änvad det var . Jag syftar då dels på den dystra prognos somkonjunkturinstitutet har lagt fram och som jag refererat, dels på deuttalanden som har gjorts av arbetsmarknadsparterna, bl. a. men inte enbart LO,om nödvändigheten av att faktiskt justera skattesatserna. Regeringens linje - om den skall kunna tolkas - ärtydligen att möta denna situation utan någon politik alls just . Det tror jagär äventyrligt. Det är att spela hasard med ekonomins möjligheter under 1988och 1989, ty vad vi gör , - eller låter bli att göra ,- är vad som påverkar våra möjligheter att klara justprisstabilitet, konkurrenskraft och sysselsättning och in i1990. Det är nu som vi måste agera för att klara problemen underkommande år. Agerar vi inte nu tar vi på oss ett ansvar som sträcker sig långtfram i tiden. Jag är optimist om framtidsmöjligheter. Jag troratt vi har bättre förutsättningar än de flesta andra länder att med ny teknik,nytt företagande och ny framtidstro kunna komma in i en period av stabiltillväxt och nya möjligheter. Men det kräver på vikfiga punkter en förändrad politik.Det kräver en annorlunda politik än vad den socialdemokrati som är så tydligtbunden vid gårdagens idéer kan åstadkomma. Främsttänker jag på fyra områden. För det första: Vi måste sänka skattetrycket. Under ensocialdemokratisk regering som lovat oförändrat skattetryck har detta nu höjtsfrån fill enligt prognoserna . Det är ett klartlöftesbrott och en tydlig broms på möjligheter att utvecklas. Den utvecklingen måste vändas, och den uppgiften klararaldrig en socialdemokratisk regering. För det andra: Vi måste frigöra tjänstesektorn genom attavmonopolisera inte minst vården och omsorgen i Socialdemokraterna bromsarfaktiskt ny vård och ny omsorg samt nya möjligheter för dem som bara offentliga sektorn att välja på som arbetsgivare. Man har t. o. m. gått sålångt att man genom den s. k. folkrörelseutredningen nu föreslår nya förbud motnya former av vård och omsorg. Vi måste avmonopolisera och frigöra för att skapamöjligheter för t. ex. föräldrakooperativ i barnomsorgen eller enskilda vårdhemoch ålderdomshem i äldreomsorgen. Den uppgiften klarar aldrig en socialdemokratiskregering därför att den inte vill. För det tredje; Vi måste stärka skyddet av det enskildaägandet. Socialdemokraterna anser att den politiska makten har rätt att bara taav t. ex. pensionsspararnas pengar, vilket var fallet . Och den somanser sig ha rätt att ta ett en viss dag, anser sig förmodligen också ha rättatt ta ett annat en annan dag. Vi måstestärka skyddet av det personliga ägandet. Vi måste också vidga ägandet -inte från de stora företagen till de stora institutionerna, inte från statentill fonderna, utan från stora företag, stora kommuner, stora staten och destora fonderna till vanliga familjer och vanliga löntagare. Den uppgiftenklarar heller aldrig en socialdemokratisk regering därför att den inte vill. För det fjärde; Vi måste öppna upp mot . Vimåste säkra ett så nära, omfattande och varakfigt deltagande för vårt idet europeiska samarbetet som över huvud taget är möjligt. Den uppgiften kräver en vidsyn som jag tyvärr inte troratt socialdemokratin - trots en positiv utveckling under detta år - i detlängre perspektivet är mäktig. Att säkra utvecklingen försvensk välfärd aren uppgift bådepå kort och på något . På kort sikt krävs de förändringar avskattepolitiken som jag har nämnt - för att klara avtalsrörelsen ochlägga grunden för ekonomin . På något krävsen politik som tar sig an de fyra uppgifter som jag har nämnt. Det är en politiksom vi moderater står för men som jag inte tror att socialdemokratin är mäktig. Denna höst är icke minst de storapartimönstringarnas höst. Inför nästa års val och den valrörelse vi kommer in ilägger våra stora partier fast riktlinjerna för den politik de vill föra förSverige om de får väljarnas förtroende. Så skedde på den socialdemokratiska partikongressen islutet av september. Så skedde på landsmöte i början av dennamånad. Och så kommer att ske på den stora partistämma vi moderater inleder nerei nu . Socialdemokraterna blickade bakåt. I fråga efter frågainnebar den socialdemokratiska kongressens beslut ett återfall i 1960-och 1970-talens modeller och mönster. Politiska bedömare och andra som nära .följde kongressen och dess förhandlingar föreföll eniga om att den markeradeen förflyttning åt vänster av den socialdemokratiska politiken. Det handlade om att stärka de offentliga monopolen, ochdet oavsett om det handlar om vården av barn eller rätten till eterns utrymmeför fri radio och TV. Det handlade om att de facto bereda vägen för fortsattahöjningar av skattetrycket. Trots att skattetrycket höjts från ca 50 till tyckte kongressen inte alls att det behövdes några spärrar för ytterligarehöjningar och därmed ytterligare löftesbrott. Det handlade om att fortsätta marschen mot den s.k.ekonomiska demokrati som hitintills gett oss de berömda löntagarfonderna. Ochnu skall nästa steg i denna process tas genom att delar av pensionspengarna iAP-fonderna skall användas på börsen för att bygga ut det kollektiva ägandetoch den kollektiva makten. Därmed överges det löfte som en gånggav, och delar av pensionstryggheten kastas in i aktiebörsernas alltmersvårberäkneliga spel med miljarder. På punkt efter punkt var det en politik som sökte sigtillbaka till gamla dogmer och lösningar. Om friheten och behovet av frigörelse hördes inte mycket.Om valfriheten än mindre. Och den rättvisa som de dyrköpta affischpelarna, somvi har sett uppsattarunt om i landet , berättat om är förbehållen dem somanpassat sig till den modell som denna gamla socialdemokrati erbjuder. Jag tror att det var som skrev, nog fick vara burhöna för att få ökad frihet genom den politik somkongressen lade fast - förvisso ett tillspetsat uttalande, men alls icke utanen kärna av sanning. För oss på den borgerliga sidan - , ochvi moderater - blir uppgiften att forma ett slagkraftigt alternativ lättare jutydligare socialdemokratin binder sig vid sina gamla föreställningar. Och förutsättningarna är goda. Visst finns det punkter somkommer att skilja de beslut som fattades vid landsmöte från demsom jag tror kommer att fattas vid vår partistämma. Och samma sak kommer attkunna sägas när man gör en jämförelse med de beslut som fattades vid centernsriksstämma nere i . Underligt vore det annars. Men det förändrar alls inte det faktum att jag tycker attvi fakfiskt kommit en god bit på väg mot det som jag efterlyste iavslutningsdebatten i denna kammare , nämligen ett bättre fungerandeborgerligt samarbete. Och talar jag om ett samarbete där sakfrågorna betydermer än symbolgesterna. För oss moderater är uppgiften att försöka staka ut kursenför viktig. Vi kommer att mötas där nere i som det partisom är den klaraste företrädaren för de idéer och de visioner som världen överhåller på att lägga grunden för en ny era av möjligheter och utveckling. För oss är det viktigt att visa hur välfärden kanutvecklas och göras bättre genom att enskilda ges större valfrihet i livetsalla skiftningar. Det är här som de verkligt spännande och betydelsefullasociala reformprojekten för resten av detta sekel ligger - och det är vimoderater som står för dem. För oss är det viktigt att försöka att återupprätta enskola och en utbildning som ger kunskaper med kvalitet. Att det kräver bl. a.bra böcker och rejäla betyg borde vara en självklarhet. Få saker är viktigare iden övergång från det som kallats industri- till det som kallasinformationssamhälle än att ge framför allt den kommande generationen rejäla,gedigna, kvalitetsmässigt solida kunskaper. För oss är det också viktigt att återupprätta förtroendetför rättsstaten. Om det talade jag i går, även om intresset för debatt om sakfrågordå föreföll skäligen begränsat. Kriminalvården, polisen, rättsväsendet - detfinns mycket som måste göras för att återupprätta förtroendet. Jag hoppas attden nya justitieministern är beredd att fri från alla det förflutnas fördomaroch strider också pröva de olika förslag vi moderater lagt fram. För oss moderater är också arbetet med att skydda vårnatur och trygga vår miljö allt viktigare. Men vi tror inte att det gynnas avatt man säger nej till ny teknik och nej till den tillväxt som ger oss dennanya teknik. Med miljöavgifter, med respekt för enskilt ansvarstagande, medeuropeiskt samarbete och med skärpta krav på olika utsläpp kan vi fortsättaarbetet med att förbättra vår miljö. Få säker är viktigare. För oss förblir också den yttre säkerheten viktig. Attförhindra att styrkan i det försvar som är neutralitetslinjens yttersta värninte faller ytterligare. Att värna våra gränser med alla till buds ståendemedel. För oss är omväriden alltmer betydelsefull. Sverigesframtid ligger i ett allt närmare samarbete på samhällslivets alla områden medandra nationer. Där kommer vi moderater att ange vägarna. Vi vill, herr talman, ge nya vägar och nyavisioner samt visa vägarna in i vad jag är övertygad om kan bli en ny värld ochett bättre samhälle. Möjligheterna finns - och de är stora. Men möjligheter kanförsittas. Att förhindra att försitter möjligheterna, det är vårviktigaste uppgift. 6BENGT (): Till dramatiken hörinte bara justitieministerns avgång i utan också det kraftiga raset påaktiebörser runt om i världen. får vi enillustration till att aktiesparande faktiskt är riskvilligt sparande.