prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Referatet i en av våra kvällstidningar, som jag läste medviss förvåning, härrör från en s. k. arbetsmiddag som den syriskeutrikesministern hade inbjudit till. Vi hade då också bett att tre journalistersom också var med på resan skulle få tillfälle att komma dit. De tre blevinbjudna, det var fri placering. Jag skall uppriktigt säga att jag aldrig hördesamtalet, sorii rörde sig om Köpmannen i och om hur judarna var. Jagkom in i samtalet först i slutet, då det rörde sig om Waldheim, och jag gjordedå en anmärkning. Nog är det väl en märklig reporter, ! Om vore reporter och hörde ett sådantsamtal, då skulle han göra en av två saker, kanske båda. Antingen skulleIngemar själv ge sig in i samtalet - men reportern teg - eller ocksåskulle vända sig till den svenske utrikesministern och säga:Nu är det att du ger dig in i samtalet, för det här är vad han har sagt.Reportern gjorde ingetdera. Inte är det någon beundransvärd prestation som denreportern har gjort. För att verkligen skall bli övertygad ommin ståndpunkt i dessa frågor och hur uppriktig jag är, inbjuder jag honomhärmed till för att läsa samtalsuppteckningarna.Välkommen! Förste vice talmannen anmälde att , , . 1987/88:85 Jonäng och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte 16 marS 1988 ägde rätt tillytterligare repliker. 17STIG ALEMYR (s): I detta läge av debatten, då i stort sett allaviktiga utrikespolitiska frågor har ventilerats mellan regeringen ochoppositionen, kommer vi som står på talarlistan att välja några ämnen atttala om och göra så mot bakgrunden av personliga intressen. Får jag börja med, fru talman, att erinra om att riksdageni dag besöks av president, den franske senatorn . Jagvill å Europadelegationens vägnar hälsa honom välkommen till ochockså uttala ett tack till president för det sätt på vilket hanunder har bekämpat sin egen regerings regler om visering för svenskamedborgare. president har gått i bräschen för krav på att dessaviseringsregler skall hävas och har till väsentlig del haft framgång i sinaförsök att förändra sätt att arbeta i avvaktan på attviseringsreglerna försvinner. Viseringsbestämmelserna innebär en kränkning av såvälsvenska intressen som av principer om fria rörelser mellanmedlemsländerna. ställde jag frågan till franskepremiärministern hur länge viseringsreglerna skulle gälla, och svaretblev att det var en fråga om månader snarare än år. Det har gått 14månader, och ingenting har hänt. Jag vill upprepa kravet att Frankrikesregering skall upphäva reglerna om visering för svenska medborgare. En fråga som har behandlat ärfrågan om ställning. Jag vill gärna notera att ännu inte ärframme vid det demokratiska mål som för sin del har rätt att krävaav sina medlemmar, men det har skett framsteg sedan vi senast debatteradeTurkiet i denna församling - bl. a. har demokratiska val hållits, och denturkiska regeringen har skrivit under en konvention mot tortyr. Intressant beträffande är vidare att noteraatt det finns ett ökat intresse i för samarbete med Europarådet.Sovjetunionen har t.o.m. föreslagit ett besöksutbyte mellan ochHögsta . Jag vill också hälsa uppgifter som är ganska nya om attFinland troligen kommer att ansöka om medlemskap i är det enda land med demokratisk författning i som ännu inte ärmed i , och jag har sagt tidigare att detta är en brist. vill jaguttala en stark förhoppning att frågan skall lösas och hälsa Finlandvälkommen till regeringsarbete och dess parlamentariska församling. Regeringsdeklarationen ägnar stor uppmärksamhet åt fråganom den västeuropeiska integrationen och samarbete med EG. Utrikesutskottetarbetar , efter hörande av flertalet andra utskott i , medregeringens proposition om detta samarbete, och kommer att fattabeslut . Det ärviktigt att stats- och utrikesministrarna förklarar möjligheterna och Prot.1987/88:85 . begränsningarnaför detta samarbete, men det är också, fru talman, viktigt att företrädare förriksdagen och riksdagspartierna upprätthåller nära kontakter medEuropaparlamentet och de europeiska partierna. Jag har själv upplevt betydandesvårigheter att förklara neutralitetspolitiken och de hinder denna reser förfullt medlemskap i . Vi bör alla hjälpas ät att förklaraneutralitetspolitikens innebörd för de europeiska politikerna. Jag upplevde vid generalförsamling idecember mycket gripbart FN:s ekonomiska kris. Vid ett möte med personalentillfrågades generalsekreteraren om han kunde garantera att de anställda skullefå ut sina löner . ordnade sig det hela tillfälligt, men krisen ärinte löst. uppstår nästa svåra likviditetskris, främst beroende påatt inte betalar den medlemsavgift som landet har åtagit sig.Det kommer att bli nödvändigt att revidera kostnadsfördelningen mellanmedlemmarna parallellt med en rationalisering av organisationens arbete. Denhar till stor del präglats av en föråldrad organisation och ett tungrottmaskineri, men förbättringar har redan skett. Det är dock orimligt attuteblivna medlemsavgifter skall kunna skaka hela världsorganisationensexistens. Fär jag , fru talman, ta upp ytterligare ettämne. Det är en bräcklig, ny demokratisom behöver Världssamfundets stöd för,sin överlevnad..Gerillakrig i både norroch söder och en osäkerhet om, var armén står i förhållande till en demokratisksamhällsutveckling skapar oerhörda svårigheter för presidenten. Landet är i ettvåldets järngrepp: beväpnade medborgargarden, dagliga terroraktioner, beväpnadevakter i hotell och butiker, den grymma barnprostitutionen och en fruktansvärdfattigdom i enorma slumområden, de tusentals som lever i resterna i Manilassophög i Smoking Mountains är i korthet bilden av dagens . Landethar utsugits av den förra regimen, som har roffat åt sig miljarder påbefolkningens bekostnad och hänsynlöst låtit arbetslöshet och nöd växa. Men idetta mörker finns trots allt glimtar av ljus. Landet har en statsledningsom arbetar för såväl demokratisk samhällsutveckling som jordreform och andrasociala reformer. Pressen är fri, kanske i högre grad än i de flesta utvecklingsländer. Jag uppehåller mig vid , fru talman, därföratt intresset i och inte minst i har ökat starkt de senastetvå åren. Det föreligger motioner i riksdag om svenskt bistånd tillFilippinerna. Självfallet bör vi på olika håll i världen ställa upp för endemokratisk samhällsutveckling. Detta utgör ett av våra biståndspolitiska mål,öch politiska mål över huvud taget. Det är mot denna bakgrund rimligt attundersöka möjligheterna när det gäller projekt för samarbete med regeringen iManila. Jag träffade bland många andra den filippinske utrikesministern. Hanvill mycket gärna besöka , men har gett honombeskedet att man inte kan ta emot honom . Jag beklagar detta. Det vore enfin gest mot president regim att om möjligt taemot utrikesminister. 18 (): som en förhoppning om nedrustningoch konstruktivare relationer mellan öst och väst gläder sinnena i denindustrialiserade världen fortsätter de blodiga konflikterna och de inbördesstridigheterna på många håll i utvecklingsländerna. Ån har inte lämnat , fortfarandeockuperar , Botharegimen skärper förtrycket i stället för attinleda en demokratisering. I hålls hoppet om en lösning levande,genom Ariasplanen. Dessa konflikter ar så mycket ohyggligare som de drabbarfattiga människor, som i stället borde fä en chans till utveckling, .ven om bakgrunden till de mångakonflikterna i den fattiga världen ofta är mångfacetterad är den dominerandeorsaken alltid densamma; förtrycket, ofriheten, gruppers eller statershärskarlystnad över människor och folk. Hur skall konflikterna i kunna biläggas ominte den demokrati och respekt för mänskliga fri- och rättigheter somAriasplanen föreskriver blir verklighet? Hur skall södia fä fred om inteapartheid avskaffas och demokrati och respekt för mänskliga fri- ochrättigheter införs såväl i som i , , ochövriga s.k. frontstater. Läget för de svältdrabbade i synes i det närmastehopplöst under nuvarande totalitära regim. Hungerkartan i sammanfaller istort sett med krigskartan. Planen för fred i , den s. k.Ariasplanen, har ett universellt intresse. Den borde kunna bli mönsterbildandeför initiativ till fred och nationell försoning pä andra håll. Styrkan i förslaget är bl. a. att Esquipulas II vuxit fram så att säga inifrån.Centralamerikanerna har själva kommit överens om villkoren och takten igenomförandet. Planen utgår från den fundamentala förutsättningen attfrihet och demokrati är en förutsättning för fred. Endast om regeringarna i decentralamerikanska länderna upphör med alla former av förtryck och tillämpardemokratins spelregler, finns det förutsättningar till nationella lösningar omfred i dessa länder. Ariasplanen fordrar också att gerillan och regeringssidaninleder fredssamtal i de länder där inbördeskrig pågår. Dessa samtal måsteleda till att gerillan lägger ner vapnen. En förutsättning härför är attgerillan ges amnesti och en möjlighet att verka för sina politiska mål meddemokratins medel. måste allt utländskt stöd upphöra. måsteupphöra med såväl finansiellt stöd som vapenleveranser till contras. ochSovjetunionen å andra sidan måste upphöra med sina vapenleveranser tillCentralamerika. Också i måste det internationella samfundets linjevara att stödja en nationell försoning mellan de stridande parterna.Förutsättningen för detta är också här att alla utländska trupper, främst fränCuba och , lämnar landet liksom att allt militärt bistånd skallupphöra. En nationell återförsoning kan enbart-ske om tredje part tar initiativtill konstruktiva fredsdiskussioner. Det nuvarande inbördeskriget leder till omfattande vald, terror och Därutöver ger kriget en förment legitimitet åt densydafrikanska apartheidpolitiken. Varje frontstat som uppvisar internastridigheter, förtryck, fattigdom och ekonomiska problem, används äv Sydafrikasom ett argument för ett fullföljande av apartheid i det egna landet. IMozambique strävar den sydafrikastödda Renamogerillan till att destabi-liseralandets nuvarande regim och den nationella självständigheten. Rena-mo verkarsakna ett politisk program, och dess verksamhet präglas av terroraktiviteter.För är det angeläget att med all kraft stå bakom rätt tillsjälvbestämmande. Förden skull börvi inte överge den humanitära inriktningen påsvensk biståndspolitik och bli leverantörer av något slags s. k. militärtbistånd. En orsaktill Mogambiques svårigheter är den felaktiga utvecklingspolitik som tidigareförts med satsning på statsfarmer och en kollektivisering av jordbruket. Myckettyder dock på att den nuvarande regimen är beredd att omvärdera den tidigaresocialistiska politiken. har all anledning att understödja Mozambiquesrörelse mot en mera realistisk utvecklingspolitik. En förutsättning före allaandra för en positiv utveckling i södra är att stridigheterna i regionenupphör. Fred är den första förutsättningen härför. Men demokrati och respektför mänskliga fri- och rättigheter är också nödvändiga förutsättningar förekonomiskt framåtskridande. Föreställningen att demokrati är ett hinder för utvecklingodlas tyvärr av såväl apartheidanhängare som av en del socialistiskagrupperingar. Svensk Sydafrikapolitik står inför nya utmaningar nu närförtrycket skärps och möjligheterna till en fredlig opposition inne i Sydafrikaytterligare minskat. Om den ensidiga svenska handelsbojkotten och ytterligaresvensk isolering från haft någon effekt så inte tycks den ha hjälptden fredliga oppositionen. Snarare tycks det vara den s.k. Laagermentalitetensom breder ut sig som ett resultat av omvärldens påtryckningar. Därför får inte dessa påtryckningar upphöra. måste reagera mot våldet och förtrycket i ,liksom mot våld och förtryck på andra håll i världen. Det år medlen som kandiskuteras, om isolering är den rätta vägen. I fallet väljer det västliga samfundet en annan väg,att genom täta kontakter med den demokratiska oppositionen söka stärka denna idess kamp för att återinföra demokratin i . har stått i centrum för mycket avdebatten . Men det finns fler länder och regioner där har ettansvar. Jag tänker på det plågade etiopiska folket som sönderslits av internastrider och som drabbats av svält och en totalitär regim. I tillåts inte någon opposition. Parti och stathar smält samman på ett sätt som inte lämnar något utrymme för mångfald. Detfinns därför inte plats för några andra aktiviteter än dem som är förenliga medden marxist-leninistiska strategin. Detta har inte bara tagit sig uttryck ibetydande problem med att försörja befolkningen. Det finns ingen möjlighettill kontroll och korrigering av den förda politiken. Sa längemilitärdiktaturen kan använda terror som vapen, kan man hänsynslöst fullföljasin politik med bybildning och folkomflyttningar och sin krigföring i Eritreaoch Tigray. självaverket används folkomflyttningar från den norra delen av landet som ett medel ikrigföringen, trots det lidande och den svält detta skapar. Medan religionsutövningen än så länge fillåts en vissfrihet, är den politiska friheten eliminerad. är genom sitt förtryck,genom krigen och genom svälten en av 80-talets största tragedier. Det finns få länder där man så klart kan säga att Sverigehar en roll att spela och ett ansvar som i fallet . Sedan lång tidtillbaka har svensk mission verkat i . Svenska myndigheter har på olikasätt samarbetat med etiopiska, långt innan biståndspolitik blev ett begrepp.Genom sin kristna historia och tradition har en kulturell knytningtill västvärlden. är dessutom ett av äldstabiståndsländer. Jag menar att i FN måste ta uppsituationen i . Vi måste verka för att situationen i förs upppå det internationella samfundets dagordning. Världens blickar är nu riktade mot . Kommer detsovjetiska tillbakadragande vi alla väntar på? Återfår afghanerna sittnationella oberoende och sin bestämmanderätt? Kommer fria, demokratiska val atthållas? är en av prövostenarna på sanningshalten i designaler som utgår från om fred och större öppenhet. Skall Gorbatjovbehålla trovärdighet måste det bli ett slut på det ohyggliga kriget iAfghanistan och afghanerna måste återfå sitt land, sin frihet och sinsjälvbestämmanderätt. För detta kommer det att demonstreras i den 19mars. måste stå på demokratins och frihetenssida i de många konflikterna runt om i världen. Vi måste verka för nationellförsoning och inte enögt välja sida i all synnerhet när den sida vi väljer intestår på demokratins grund. Det är bra att vi står upp för friheten och de mänskligarättigheterna i och Bothas . Det är klandervärt när viokritiskt stöder . Det svenska stödet till denkommunistiska totalitära regimen i är bland västländer unikt i sinuthållighet och förbehållslöshet. måste stå upp för friheten och demokratin i allade länder med vilka vi samarbetar. Demokratins principer och dess metoder attvia kompromisser fredligt söka lösa konflikter är universella. Varje människa harsamma rätt till frihet och värdighet. Utan respekt för de mänskliga rättigheterna och störrefrihet i de politiska och ekonomiska systemen är det risk för att fattigdomenaldrig bryts. Svensk utrikes- och biståndspolitik skulle vinna på omsocialdemokratin förmåddes inse det starka sambandet mellan utveckling ochfrihet. 19MARIA (): "visar prov på enremarkabel fantasi när det gäller förtryck, men dess fantasilöshet är slåendenär det gäller fredliga lösningar", sade UDF;s ledare efterdet att 17 oppositionella organisationer blivit förbjudna i ,däribland UDF. "Jag vet inte hur långt de kommer att gå, men nästagång blir de tvungna att sätta personer som mig och ärkebiskop ifängelse." Prot; 1987/88:85 behövde inte vänta på att bli sannspådd.Nästa led i regeringens serie av dråpslag mot den sydafrikanska opposifionenvar att just arrestera bl. a. dessa två i samband med en demonstration.Apartheidregimen har visat sig fast besluten att marschera mot en våldsamurladdning. Dess kamp för att kväva och halshugga derörelser som kämpar för demokratin har fått till effekt att det politiskamotståndet inte mattats men däremot fått allt svårare att göra sig hört.Rasistregimen i har invaggats i säkerhet och förlorat en aning avrädslan för ett svart uppror. Detta i kombination med det faktum att detpohtiska hotet mot regeringen inte längre huvudsakligen kommer från demokrateroch liberaler utan från de ultrakonservativa har varit skälen till den senastemånadens försök att slutgiltigt krossa motståndet. Det ter sig fullständigt obegripligt att regimen tror sigkunna lösa rasmotsättningar genom att undertrycka fredligaprotester. Den enda följden av besluten blir att de som vill ha demokrati nukanske har förlorat den sista gnuttan hopp. Och det är obegripligt att destyrande själva inte är rädda för den explosion de bäddar för genom att täppatill alla möjligheter till politiskt arbete för demokrati. Man kan i längden inte domptera en svart majoritet pä 26miljoner människor, bakbinda deras händer, piska deras ryggar, tortera derasbarn och sedan binda munkavle på dem så att de inte ens kan ropa ut sin vredeoch sin sorg. Trycket i kan växa sig för stort. Det är svårt attkomma ifrån känslan av att den sista chansen för en fredlig lösning i Sydafrikakanske har flytt med den senaste tidens händelser. Det ankommer på oss att dåinte fördöma dem som känner sig svikna och som tar till våld som den sistautvägen. Ett stort ansvar för en sådan utveckling ligger hos devästländer sorn av egenintresset förleddes att inte haka på internationellasanktioner då trycket var som störst . Så länge de ekonomisktmest inflytelserika västländerna inte ställer upp för oppositionen i Sydafrikaär det inte troligt att apartheidregim gör några mer långtgåendeeftergifter. Det internationella samfundets avsvalnade intresse för konflikteni har banat väg för den alltmer hänsynslösa och brutala politiken motoppositionen.,Jag vill därför understryka betydelsen av att medförnyad kraft driver på för att få fler länder att ansluta sig till deekonomiska sanktionerna' mot . Det arbetet får inte tappa fart! Tidenär mer knapp . Vi kan aldrig nog visa vårt ursinne över hur rasisterna iSydafrika på det grövsta sätt kränkt mänskliga rättigheter. Det är ettdemokratiskt renhållningsarbete att medverka till att forsla bortapartheidregimen till historiens sophög. utrikespolitik är av betydelse för många folk ochstater, som fören förtvivlad kamp för sin överlevnad, sitt oberoende, fördemokrati och mänskliga rättigheter. Det gäller inte bara den svartamajoriteten i utan också människorna i och i de utsattaoch utnyttjade länderna i , Det är närmast ofattbart att det afghanska folket harkunnat slå emot , världens näst starkaste militärmakt, under mer än åttaår. knappastpå att varit för ljum i sin krigföring. Napalmbomber ochleksaksliknande minor, som slitit händer och fötter av barn, är exempel pågrymheter mot civilbefolkningen. Resultatet är att var tredje afghan tvingatsfly från sitt land, totalt ca 5 miljoner. De utgör därmed cirka en tredjedel avhela världens flyktingar. Ytterligare någon miljon är på flykt inom sitt egetland. Motståndets styrka beror knappast heller på någon särskilt framträdandeenighet inom motståndsrörelsen. Kriget förs av lokala gerillagrupper.Exilpartierna i har haft svårt att ena sig om ett program. Den starkadecentralismén har skapat problem för de sovjetiska styrkorna. Då de har satsatpå en offensiv i ett område har trycket från gerillan genast ökat i ett annat.Frustrerade Sovjeiofficerare finner kriget ologiskt och konstigt. Motståndarenförefaller ibland irrationell. Hela landet består av fronter som oftastoberoende av varandra bedriver ett segt, nötande gerillakrig. Det starka motståndet har flera or.saker. De skenbarasvagheterna kan också vara motståndets styrka. har aldrig varit enkoloni. Dess politiska system är mer opåverkat än systemen i många andraasiatiskaeller . Kriget mot är ett heligt krig. Detutgör själva fundamentet i den enskilda afghanens liv: hans tro och hansvärldsbild. Framtiden i ett fritt kommer inte att bli konfliktfri.Spänningen såväl mellan ceritralmakten och de olika lokala grupperingarna sommellan de olika partiernas ideologier kommer att leda till rivalitet. Mötetmellan exilpartierna i och motståndet inne i landet riskerar att blimer konfliktfyllt ju längre kriget pågår. Därför måste inte bara dra hemsina trupper, utan också garantera icke-inblandning i framtidapolitik. Tillräckliga svårigheter väntar ändå på afghanerna vid det krigsslutsom vi ännu inte sett. Trots det framgångsrika motståndet har det afghanskasamhället skadats i sina grundvalar av kriget. De sociala nätverk som hållersamman samhället har splittrats. Flyktingströmmar och folkmord har gjort attinget blir sig likt mer i . Förhandlingarna om tillbakadragande har fått etttillfälligt bakslag. Datum för tillbakadragandet har ytterligare skjutits påframtiden. Att någon uppgörelse kommer till stånd hoppas vi emellertidfortfarande på. Inte minst har de ungdomar sorn rekryterats till förfolkmordet i .Afghanistan haft invändningar. Det finns ett betydande internttryck pä den sovjetiska ledningen att finna ett datum när den siste soldatenlämnat , Men ännu har den förste inte rest. En annan av världens tvä supermakter står i centrum förvåra förhoppningar om fred i . Kränkningar av internationellrätt är tyvärr inte något som är förbehållet diktaturerna i världen, utan någotsom även världens demokratiska stormakt ägnat sig åt. Det är därför etthälsotecken att nu avvisat propåerna om fortsatt stöd tillcontrasgerillan i , Även om utåt sett har sagt sig verka fördemokrati i , har den förda politiken tyvärr haft motsatt effekt.Den allmänna bilden av ;ir svartvit, utan nyanser. Där finns bara tväaktörer: sandinistrcgeringcn och de L. 'SA-slödda contras. Men i verklighetenfinns ett regnbägispektrum a\ politiska partier. Trycket från contras harhjälpt sandinisterna att minska utrymmet för denna demokratiska opposition. och sandinistregeringen har, enligt den internanicaraguanska oppositionen, gått hand i hand för att minska utrymmet för departier som befinner sig i hela den politiska färgskalan mellan sandinister ochcontras, ja, t. o. m. för den del av oppositionen som står till vänster omsandinistregeringen. Ju mer har verkat för en militär seger översandinisterna genom stöd till contras, desto mer har man desavouerat denfredliga och demokratiska interna oppositionen och desto fler ursäkter harsandinisterna serverats för att införa undantagstillstånd, förbjuda politiskverksamhet och skapa ett domstols- och fängelseväsende helt utanför det civila,med bristande rättssäkerhet. Denna negativa spiral har brutits, åtminstone tillsvidare, genom de centralamerikanska presidenternas fredsplan. Esquipulas II har åstadkommit att de olikaparterna kan inleda en samtidig fredsprocess utan att någon behöver förlora merprestige än någon annan. Det är ett lokalt, eget initiativ med en just av dettaskäl alldeles särskild styrka och betydelse. För att den skall kunna fungerakrävs inte minst att respekterar planen och dess förutsättningar och heltupphör med sitt folkrättsvidriga stöd till contrasgerillan. För tillfället verkar förhandlingarna dock ha gått i stå.Den orädde och starke biskopen y Bravo har avsatts från sittmedlaruppdrag. Om det är ett tillfälligt bakslag återstår att se. Orn intesandinisterna accepterar ytterligare förändringar i pluralismens tecken, blirdet svårt att uppnå någon fred i . Inte minst kravet att frigörapolisen och militären frän kopplingen till sandinistpartiet har stor tyngd. Utvecklingen mot sandinistisk hegemoni i harbromsats upp tack vare fredsplanen. Men det är inte tillräckligt. Det politiskaförtrycket i är inte på något sätt störst i Nicaragua.Försvinnanden, politiska mord, utrotning av ursprungsbefolkning och militäramaktövertaganden förekommer i många av de andra länderna i regionen. Denpanamanske presidentens avsättning och flykt sätter även de övriga ländernasproblem i fokus. Esquipulas II ärinte lösningen för de centralamerikanska folken. Men den skaparförutsättningar för en fredlig lösning, som tidigare föreföll ligga utomräckhåll. Det får inte tolereras att fredsprocessen på något sätt försvåras.Här har inte minst en viktig uppgift.