prot · GB09122 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag vill citera vad som står i utskottsbetänkandet på s. 15:"Vad gäller crack har informationen myndigheterna emellan uppenbarligenfungerat och har redan långt framskridna planer på motåtgärdersom kan sättas in vid behov." Det är naturligtvis bra, men erfarenheterna, bl. a. frånUSA, visar att när det har gått så långt att den här drogen är etablerad, närman ser behovet av åtgärder, är det ofta för sent att sätta in motåtgärder.Drogen är oerhört snabbt beroendeframkallande, och spridningen ärexplosionsartad. Vi bör sätta in åtgärderna innan vi ser det konkreta behovetavdem, annars kan det vara . Därav vår reservation. Beträffande straffskalan kan jag instämma i mycket av vadbl. a. sade här. Jag håller med om att tyngdpunkten när detgäller missbruksvården skall ligga inom den ordinarie vårdverksamheten, inomsocialtjänstens ram. Därvidlag är vi inte osams på något.vis. Jag kan inte sehur den grundinställningen skulle påverkas om vi införde fängelse som enpåföljd i straffskalan. logik i det sammanhanget förstår jaginte. Låt mig avslutningsvis fråga om hantycker att det är rimligt att ett sådant brott som innehav av t. ex. två gramcannabis skall bedömas enligt en straffskala, medan däremot en annanstraffskala skall tillämpas om vederbörandehar förbrukat precis samma mängd cannabis. Vad är det för logik? Vad är det förmotiv som ligger bakom detta synsätt? Anf.13 (vpk) replik: Jag vill ställa två frågor till , och jag hoppas atthan får på sig att svara på dem, trots att han måste svara påmånga andra frågor. Nihar, för att avvärja åtminstone några skadeverkningar av en alltför drakoniskstraffbeläggning, velat föreskriva straffrihet för dem som kan visa att defrivilligt har sökt behandling. Men är inte det egenfligen en situation som ärägnad att leda till godtycke? Blir det inte så, att om polisen kommer först närdet gäller kontakten med missbrukaren, blir missbruket straffbart, men omsocialtjänsten råkar komma först, då blir det straffrihet? Jag tycker att detär en otillfredsställande, flytande gräns därvidlag. Jaghåller i och för sig med om att skall man ha straffbeläggning, så måste man haen sådan här undantagsregel; det är helt självklart. Men frågan är om inte helaresonemanget när det gäller straffbeläggandet som sådant då gungar, för då kandet ju bero på en slump vem som befinner sig inom straffbart område och vem sombefinner sig inom straffritt område. Såvill jag också ställa en principfråga. vet ju lika väl som jagatt missbruk i mycket hög grad är en klassfråga: Det är människor ur de bredafolklagren, arbetarklassens barn och ungdomar, som är de värst utsatta och deminst hjälpta i olika utslagnings- och missbrukssituationer. Därför har det juvarit en mycket viktig och ideologiskt fast rotad principiell linje i svenskarbetarrörelse, att man skulle komma ifrån detta straff- ochrepressa-lietänkande när det gäller utslagna människor och missbrukare. Det varockså den andan som kom att prägla den nya socialtjänstlagen. även väl till att alla klientorganisationer är motståndare fill den härkriminaliseringen som också majoriteten inom den socialdemokratiska gruppenförespråkar. Även - och inte minst - arbetarrörelsens egen klassiskanykterhetsorganisation, , är ju motståndare till det här förslaget. Jagvill fråga: Tycker egentligen att det är riktigt, att det ståri överensstämmelse med den' ideologi som svensk arbetarrörelse ändåtraditionellt har förespråkat, att nu göra detta avsteg från den princip sorrijag här nämnt? Jag undrar om inte också ni från socialdemokratisk sida i någonmån har fallit offer för ett falskt stämningsskapande och en rädsla inför attden här frågan skall utnyttjas i valet. 14 () replik: Jag skallbörja med bägge frågor. Ansvarsfrihetsregelnär konstruerad så, att ansvarsfrihet inträder om missbruket uppdagas genom attnågon sökt vård eller behandling. Med den konstruktionen behöver det inte rådanågon osäkerhet om när ansvarsfrihetsregeln skall tillämpas. Har vederbörandesökt vård och behandling och missbruket uppdagats just till följd av att hanhar sökt vård och behandling, då skall alltså ansvarsfrihet inträda. Därutöverär det viktigt att understryka att man självfallet i övriga fall skall kunnatillämpa de regler för åtalsunderlå- 1987/88:122 telsesom gäller enligt den nuvarande lagstiftningen. Det finns, , två skäl till att vi nulägger fram det här förslaget. '7 ', [ 7 ., Det ena skälet är att riksåklagaren genom sin undersökning visadeatt det ute på de lokala och regionala myndigheterna, inom polis- och åklagarväsendet, råddeganska stor osäkerhet om gränsdragningsproblemen - med utgångs- punkt i de HD-domar somavkunnats beträffande frågan när innehav skall vara straffbart. Detandra skälet till att vi lägger fram det här förslaget är att även om denomedelbara praktiska betydelsen av förslaget är mycket ringa - och det vill jaggärna understryka - har den intensiva debatt som. förts, och som fortfarandepågår, medfört klara olägenheter när det gäller intresset av att samhälletvisar en samlad och konsekvent hållning i narkotikafrågan. Jag tror att denosäkerhet som har uppstått till följd av debatten har varit negativ förnarkotikapolitiken. Därför har vi kunnat lägga fram ett förslag fill ändringsom innefattar garantier för att effekterna inte skall gå ut över narkomanvården. Läget har stabiliserats, sade jag imitt första anförande. Jag sade att många tecken tyder på attmissbruksutvecklingen är på väg neråt. Jag tycker att man kan grunda det på enrad undersökningar som är gjorda, t. ex. av . Värnpliktsundersökningarnaär en annan typ av undersökningar som visar på att narkotikamissbruket harminskat. Vidden hearing som utskottet anordnade som förberedelse till det här ärendetuppgav också företrädare för brottsförebyggande rådet dels att lägetstabiliserats, dels att tillströmningen av unga personer tiU missbruk harminskat . Jagtror alltså att man på ganska goda grunder kan hävda, när man läser statisfikenoch undersökningarna, att vi fakfiskt har trängt fillbaka missbruket något.Jag tror inte att det är fråga om en dramatisk minskning, men att vi åtminstonehar fått en bättre kontroll över narkotikamissbruket tycker jag att man med fogkan hävda. Sedanåter till frågorna om fängelse och ansvarsfrihetsreglerna. Jag tror att det ärav grundläggande betydelse, när man lagstiftar pä det här området, att man serfill att narkomanvården inte försvåras eller försämras. Det har vi sett tillgenom att bygga in de två garantier som jag nämnde i mitt inledningsanförande,nämligen att det bara skall vara böter i straffskalan och införandet av en ansvarsfrihetsregelför dem som söker vård och behandling. De garantierna innebär att vi kanbedriva en narkomanvård framöver, som människor kan vända sig med förtroendetill utan att riskera att drabbas av fängelsestraff och andra ingripanden. ,Anf.15 () replik: har möjligen missuppfattat mig när jagtalar om läget. Det är rikfigt vad BRÅ uppgav vid vår hearing, men jag taladeom tillgången på narkotika i landet. Om jag minns rätt, hade rikspolischefenuppfattningen att tillgången var stabil, men hans uppfattning delas inte av deverkliga knarkspanarna i landet, och jag undrar om inte de somarbetar med problemen direkt har den bästa uppfattningen om hur stor tillgångenär. Sedan är det väl på det sättet att vi är fullständigteniga om att narkomanvården inte skall försämras eller försvåras genom någralagförslag som vi antar här. Vi har bara olika uppfattning om hur manförbättrar vården. Men jag vill återigen påpeka, , att när vikräver fängelse i straffskalan, är inte syftet att sätta in varenda missbrukarei fängelse. Vi kräver det främst därför att det ger oss andra möjligheter attingripa med kroppsbesiktning och annat i bevisfrågorna. 16 () replik: tycks fortfarande varafixerad i tron att vi menar att alla som brukar narkotika skall sättas ifängelse. talar mycket om andra typer av behandUng.Med fängelse i straffskalan blir det möjligt att döma till påföljder som ärlikvärdiga med fängelse i formellt hänseende, t. ex. skyddstillsyn medsärskilda föreskrifter om behandling, eller överlämnande till vård inomsocialtjänsten. De påföljderna kan man faktiskt inte döma till, om man inte harfängelse i straffskalan. Det är då en annan typ av behandling som Lars-ErikLövdén efterlyste. Sedan vill jag fråga igen, om hanverkligen tycker att det är rimligt med skillnaden i påföljder mellanmissbrukare som inte har inmundigat narkotikan och missbrukare som harinmundigat den. Antag att missbrukaren A är på väg till sin bostad med 0,amfetamin i fickan, i avsikt att blanda ut amfetaminet i vatten och sedanförtära det inne i bostaden. Då löper han risk på vägen till bostaden attgripas och dömas för ringa narkotikabrott, för han har innehaft amfetamin, ochdå kan han få fängelse. Men som missbrukaren A har slagit sig tillro, och iordningställt lösningen och påbörjat självaadministrationsförfarandet, elimineras plötsligt det möjliga fängelsestraffet.I stället har då missbrukaren A:s antagliga vårdbehov inom loppet av några ögonblickaccentuerats på ett sådant sätt att någon annan påföljd än böter icke kan kommai fråga. Anser inte att A:svårdbehov var lika påtagligt när han var på väg till lägenheten som när han välvar hemma och sprutade i sig lösningen i kroppen? 17JÖRN (vpk) replik: Jag nödgas fortsätta mitt frågande. Ickeförty, oavsett vad sade, är det naturligtvis i hög graden tillfällighet vem missbrukaren först kommer i kontakt med. Den som har enavsikt att självmant bryta sitt missbruk och råkar ut för polisen, innan hanhunnit till , blir alltså åtalbar. Sedan vill jag också polemisera mot närhan säger att det finns en samlad attityd i den här frågan. Det uppnår nifaktiskt inte med att sälla er fill de borgerliga i kriminaliseringsfrågan.Opposifionen mot förslaget är stark i vida kretsar. Det är inte någon enadopinion rii har bakom er. Så tilldet som egentligen var min huvudfråga och som litetgrand undvek, nämligen hur krirninaliseringen av narkotikabruket stämmer medarbetarrörelsens klassiska syn på den typen av sociala problem. Hur upplever nisjälva den avvikelse som det ändå måste innebära för er att ge efter för enopinion från höger? Jag har för min del aldrig mött en missbrukare som intehar, i varje fall djupare sett, haft önskan att komma ifrån sitt missbruk, ochjag skulle vilja fråga: Hur tror att reaktionen blandmänniskorna som är hemfallna ät den här typen av beroende kommer att bli, omkonsumtionen som sådan nu straffbeläggs och de så att säga kommer attsubjektivt uppleva sig själva som tillhörande den kriminella kretsen? Hur trorLars-Erik att det påverkar deras inställning till myndigheter och derasinställning till kontakter med ? 18LARS-ERIK () replik: TiU och villjag säga att den avgörande skillnaden mellan vår inställning och er liggeriiatt ni vill skapa en ordning, där i princip all narkomanvård från samhälletssida skulle kunna ske med tvång. Det är en inställning som vi inte kan godta.Vi tror att det allvarligt skulle skada narkomanvården, och det skulle skrärnmamissbrukare från att friviUigt söka sig till vårdinrättningarna. Det är faktiskt på det viset, , att manuppnått väldigt goda resultat på många håll med den frivilligamissbrukarvården. Det skulle, tror jag, framför allt mot bakgrund avHIV-situationen, vara utomordentligt allvarligt om vi med en lagsfiftning avden karaktär som ni vill ha skulle skrämma unga missbrukare från att ta denvårdkontakt som är nödvändig för att man skall komma bort från sitt missbruk. Vården av missbrukare bör, hävdar vi, alltjämt i huvudsakåvila och sjukvården. Frågor pm tvång i vården av missbrukarebör också avgöras i första hand inom ramen för socialtjänstlagstiftningen. Vad ni säger med er reservation är ju att ni vill sättamissbrukare i fängelse enbart på grund av missbruket. Ni säger också att niinte är beredda att skapa garantier för att missbrukare inte av rädsla för attange sig för brott skall avhålla sig från att söka.vård. Jag tycker nog att nivid den hearing som utskottet anordnade borde ha lyssnat mer uppmärksamt tillvad överläkare sade. Hon gav uttryck för en stark oro för att vimed en alltför hårdhänt straffrättslig lagsfiftning skulle jaganarkotikamissbrukarna under jorden. Jag tror att det skulle bli följden, om manbiföll de två reservationer sorn och resp. de treborgerliga partierna gemensamt har avgivit. Missbruket är ett mänsklig och socialt problem. Det får viinte glömma. Det borde också uppmärksamma. Men denmänniskosynen har uppenbarligen inte . har vi inte attbehandla någon motion liknande den väckte , där man krävde ensamlokalisering av socialtjänst och polis i de större tätorterna. Det är välungefär den synen på de sociala problemen som står för. Jag tyckeratt den synen med kraft bör avvisas av kammarmajoriteten. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan och avslag på reservationerna. Talmannen anmälde att och att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytteriigare repliker. 19 HANS (): Den debatt vi för belyser det faktumatt frågan om en kriminalisering av konsumtion av narkotika inte alls är likastor som den var för tre . Debatten är nu betydligt sakligare. Detär en annorlunda debatt, om man bortser från vissa nyanser i . Jag har fäst mig vid två saker i de borgerligas inlägg.Det är för det första det har sagt om fängelse i straffskalan.Det är i och för sig riktigt att man allmänt sett kan använda sig av böter istörre utsträckning, om både böter och fängelse ingår i straffskalan. Men vihar underlag för att säga att användningen av korta frihetsstraff har ökat päbekostnad av mindre ingripande påföljder. Sådan är situationen för dagen. Vivet dessutom att domstolarna är ytterligt restriktiva med andra påföljder, omfängelse kan komma i fråga. Det fordras mycket speciella omständigheter fördet. Normalstraffet blir, om man inte väljer böter, fängelse. Vad gör dä KarinAhrland om det nu inte hjälper med korta fängelsestraff? Då måste hon ju krävalängre fängelsestraff. Den andra sak jag fäste mig vid var det om att priset på narkotika har sjunkit. Om nu priset på narkotika harsjunkit, är den enkla förklaringen att efterfrågan inte är så stor. Det bordeockså kunna inse. Varför är då efterfrågan inte så stor? Jo,det är av den enkla anledningen att narkotikakonsumtionen av allt att döma harminskat. Vi kan med stor säkerhet säga att narkotikakonsumtionen i varje fallinte ökat. Det har också skett ganska påtagliga minskningar när det gäller allade rättsliga ingripanden som görs till följd av narkotikahantering. Det ärolyckligtvis så, , att dessa minskningar inträdde redan 1982.Som vi alla vet dog inte 1982, utan . Förklaringen kan alltsåinte vara att poUsen haft så mycket att göra under dessa år med Palmemordet,eftersom detta mord då inte hade skett. Man har naturhgtvis nått framgångar i narkotikabekämpningen.Anledningen till det är helt enkelt att narkotikabrottsligheten är ett högtprioriterat område - det högst prioriterade av de områden vi har , villjag påstå. Det finns inget annat område där man har satt in så massivainsatser. I statistiken redovisas i en del fall 30-procentigaökningar av narkotikabrottsligheten jämfört med . Detberor helt enkelt på att man har gjort lagändringar och satt in nya resurser.Men så fort det är fråga om statistik som irite passar in i ett borgerligtschema underkänner man den. Det rör sig inte endast om statistik, utan även omutredningar och analyser. Man godtar från borgerlig sida statistiken endast omden talar till egen fördel. Det är angeläget att här vara objektiv. Det finnsmycket mer utredningsmaterial där det sägs att situationen inte är så mörk somde borgerliga framställer den. Det har också belyst här. Mende borgerliga måste framställa situationen på detta sätt för att den skallpassa in i den politik de vill föra. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Jag vill sålunda inte att Ändringar i narkotikastrafflagen . 1987/88:122 förslageni propositionen genomförs när det gäller att kriminalisera själva bruket eller konsumtionen av narkotika. Jag anseratt det är fullt tillräckligt med kriminalisering avinnehav eller annan befattning med narkotika. Underförutsättning av bifall till reservation 1 yrkar jag bifall tillreservationerna 2 och 4. De senare yrkandena är alltså följdyrkanden, omkammaren skulle bifalla reservation 1. För den händelse eget bruk intekriminaliseras, skall det givetvis inte finnas någon särskild straffskala resp.ansvarsfrihetsregel för bruk av narkofika. Minreservation innebär att jag vill fillstyrka två socialdemokratiska motioner, enav m. fl. och en annan av m.fl. Båda motionernatar avstånd från förslaget att kriminalisera själva bruket av narkotika. Denståndpunkten fick ett starkt stöd vid den utfrågning som jusfitieutskottetanordnade . Riksåklagare , överläkare , vetenskapliga råd, förbundsordföranden åt läkemedelsmissbrukare, , och BRÅ:söverdirektör, , gav övertygande skäl för att bruket avnarkofika inte skall kriminaliseras, har redan till en delåtergett vad sade. Hon sade dessutom att hon bestämt avråddefrån en kriminalisering av narkotikabruk. Hon talade om de faror som uppstår omman tillgriper sådana metoder. I den infekterade aidssituation som råder kandet leda fill att narkotikaklientelet går under jorden och undandrar sigbehövlig vård: andra uttalade inte någon bestämd uppfattning, men gav. ändå en belysningav problemen, framför allt på den polisiära sidan. Det kan man emellerfid intetolka så att det skulle vara ett stöd för den borgerliga linjen. Frivilligorganisationernasuppfattning är delad. Den mest betydelsefulla frivilligorganisationen är RFHL.Den har ett mycket stort antal medlemmar och gör konkreta behandlingsinsatser istora delar av landet. Organisationen har inte bara stor erfarenhet av desvårigheter människor har när de hamnar i en narkotikasituation, utan den harverkligen också insikt om hur man skall möta dem som vill ha hjälp och hur manskall hjälpa dem med behandling och vård. Detmärkliga är att de frivilligorganisationer som företräder en motsatt ochrepressiv uppfattning när det gäller bekämpandet av narkotika inte är nöjda medden proposition som föreligger. Frågan är orn de ens är nöjda medmittenpartiernas ståndpunkt, möjligtvis med , eftersom kravenväxer. Om man tillfredsställer ett krav från de repressiva organisationernassida, föder det bara ett nytt krav. Detfinns ett yttrande i denna diskussion som jag tycker förtjänar störreuppmärksamhet än vad det har fått. Det är ett yttrande från ,som innebär ett klart avstyrkande av förslaget om att kriminalisera narkotika.Jag skall inte återge det i sin helhet, men det innehåller välkända argumentemot kriminalisering. Svårigheterna att med säkerhet analysera doser för attdärigenom åstadkomma bevisning tas också upp. Idetta sammanhang finns det anledning att hänvisa till kriminalvårdssty relsens yttrande. Det finns ingen annan instans som har så stor erfarenhet av att göra urinprovsanalyser. De tar inte mindre än 50 000 prov . Deras 32 slutsats är att urinproven är osäkra när man skallbestämma tidpunkten för Spår av denna drog kan nämligen stanna kvar i kroppen . De säger att detta bevismedel är behäftat méd många svagheter. Det ärockså riktigt. Det är en ståndpunkt som justitieutskottet för övrigt tidigarehar intagit. Det bästa sakargument som kriminaliseringsanhängarnaskulle kunna använda vore att hänvisa till något annat land, där man hargenomfört en ordning med kriminalisering av bruket av narkotika och har uppnåttgoda resultat av det i narkotikabekämpningen. En sådan redovisning har emellerfidinte gjorts här och kommer inte heller att göras i fortsättningen. Skäletär enkelt: det finns inga sådana exempel, vare sig i , eller någonannanstans. De bestämmelser som finns saknar praktiskt taget betydelse. Jag vill avsluta med att säga att riksåklagaren harövervägt dessa frågor mycket noga, och han har gjort en särskild utredning isaken. Han har dessutom stor erfarenhet. borde lyssna mera påhonom. Med hänvisning till sin egen utredning bland åklagarna ute i landet ochtill de rättsfall som har kommit , som ger klar vägledning förrättstillämpningen när det gäller innehav och annan befattning, avråderriksåklagaren bestämt ifrån kriminalisering. Det enda som återstår är att tala om psykologiska ochtaktiska argument. Att de borgerliga är ute efter taktiskt spel i denna frågastår ganska klart för var och en som vill lyssna. Frågan är om man inte låterlura sig från både det ena och andra hållet om man tror att psykologiska ochtaktiska skäl kan få vara vägledande för hur vår strafflagstiftning skall seut. LO tar upp denna fråga i sitt yttrande och säger ifrån inte kan göra sådana överväganden när man skall bestämma i en så viktigfråga. Det kan få posifiva psykologiska verkningar för en del, t. ex. för demsom är anhängare av samhälle. För dem som arbetarinom andra organisationer kan det emellertid få en mycket negativ psykologiskverkan. Jag yrkar således bifall till mina reservationer. 20 () replik: Jag tycker att det är mycket roligt,intressant och nyttigt att debattera i denna kammare. Vi har emellertid ont omtid. Jag vill bara notera att hade det moraliska modet attreservera sig mot sin egen regering i ett utskottsbetänkande. Han har däremot hela tidenpolemiserat emot de andra reservanterna, inte alls emot sin egeri regering. Jagöverlåter i alla fall åt regeringens försvarare i utskottet att ta upp debattenmed . Ni har tydligen inte haft den inom er utskottsgrupp. 21JERRY () replik: säger att vi hade enminskning när det gäller brott och beslag . Det var emellertid enminskning i förhållande till de mycket höga siffror vi hade . Vi hade dåmängder av stora beslag och gripanden. Då greps stora ligor som exempelvis dens. k. skömakarligan som omfattade hundratals personer. Statistiken går alltidupp och ner. Jag vill bara varna för att man inte skall dra förhastadeslutsatser av en nedgång. 3 protokoll 1987/88:122 Priserna sjunker på grund av attefterfrågan minskar, säger . Titta i och pratamed polismännen i gatulangningsgrupperna och med socialarbetarna. Då får annat besked. Sedan säger vidare att domstolarna ärytterst restriktiva med andra påföljder om fängelse kan komma i fråga. Denerfarenheten har inte jag, . Jag har arbetat som åklagare . säger att urinprov är behäftade medmånga svagheter. Jag vill påstå att rättegångar byggda på vittnesmål ochangiveri är behäftade med ännu fler svagheter i sådana här sammanhang. Eftersom talar för att vi inte skallkriminalisera, skulle jag med ytterligare ett exempel vilja belysa detohållbara i den nuvarande lagstiftningen, där vi inte har kriminalisering. Omvi skulle överföra tankegångar till idrottens dopingproblem,skulle tullen försöka jaga dopingmedel vid gränserna och specialpolis meddopingdresse-rade hundar skulle leta efter otillåtna droger i buskage kringidrottsplatserna, i omklädningsrum och i väskor, medan konsumtion avdopingmedel inte skulle vara förbjuden och urinprov inte skulle kunna avkrävasmisstänkta idrottsmän. Det säger sig självt vilken löjlig och ohållbarsituafion detta skulle vara. Att det sedan sitter en och annan chefsperson sjuskrivbord från verkligheten och har samma uppfattning som ärju inte så märkligt. De möter inte problemet ute på fältet. Riksåklagaren har för övrigt inte gjort någonkriminalpolitisk bedömning av frågan. 22HANS () replik: Det är alltså möjligt, även om man inte ägnarsig åt kriminalpolitik, att på mycket sakliga grunder i likhet medriksåklagaren komma fram till att det inte är behövligt och inte motiverat attkriminalisera själva bruket av narkotika. Det står också, som det är sagt iBRÅ:s utlåtande, i strid med de rättsprinciper vi har haft här i landet attkriminalisera handling varigenom man skadar sig själv. Det är en rentprincipiell motivering; de andra skälen har jag utförligt redovisat både i minreservation och till komplettering här .