prot · GB09115 · 1987-12-31 00:00:00 — Att utsträcka förbudettill att gälla allmän plats kan medföra besvärliga .avvägningsproblem, eftersomknivar i många sammanhang är nödvändiga arbetsredskap och behöver kunnamedföras fill och från olika fritidsaktiviteter eller arbetsplatser däranvändning av kniv är invändningsfri. Det är också tvivelaktigt om det pä allaorter finns något verkligt behov av knivförbud på allmän plats. Departementschefenhar förklarat att hon inte utesluter att frågan om ett mera generelltknivförbud kan bli föremål för förnyade överväganden. I utredningen framhållsatt den nu föreslagna lagen bör utvärderas och att frågan om det finns skäl attutvidga ett knivförbud fill allmän plats kan övervägas i det sammanhanget. Jag yrkar därmed avslag påreservation 1. Undantagsregelni 1 § berörs i reservation 2. De moderata ledamöterna vill ha vidsträcktareundantag. Det bör enligt motionärerna vara tillåtet att vid en tillställningbära med sig kniv, som visserligen inte skall användas pä platsen, men som äravsedd att användas senare eller har använts som arbetsredskap. Ettknivförbud kan självfallet inte vara undantagslöst, men gör sig olikasynpunkter gällande i fråga om hur förbudets tillämpningsområde bör varaavgränsat. Mot varandra står kravet pä förbudets effektivitet och hänsynen tillden enskildes integritet. Enligt utskottets mening har förbudets omfattningavgränsats pä ett bra sätt. Det finns också skäl att erinra om propositionensuttalande om att undantagsreglerna skall tillämpas generöst och med förnuft, såatt knivförbudet inte av allmänheten uppfattas som ett otillbörligt ingrepp iden personliga friheten. Idenna reservation förs också farhågor fram om att utformningen avundantagsregeln skulle kunna tolkas så, att det skall åligga den tilltalade attbevisa att regeln är tillämplig. Utskottet kan inte finna annat än attfördelningen av bevisbördan är den som normalt gäller i brottmål. Jag yrkar avslag påreservation 2. Den tilltagande våldsbrottsligheten är ett allvarligt samhällsproblem.Ökad användning av knivar eller andra farliga föremål gör det än angelägnareatt på olika sätt vidta åtgärder mot våldsbrotten. Det nu föreliggandeförslaget om förbud mot att bära kniv och andra farliga föremål är ett inslag ibrottsbekämpningen. Förbudet bör leda till att antalet våldsbrott minskar ochatt skadorna vid de brott som ändå begås kan begränsas och bli mindreallvarliga. Skallman komma till rätta med våldsbrotten fordras det också andra insatser på fleraolika områden. . W. säger i sin utredning: "Med hänsyn tillden stora roll som alkoholen spelar som en utlösande faktor vid de flestavåldsbrott finns det skäl att betona vikten av åtgärder,för att förbättrafolknykterheten." Jag yrkar bifall till hemställan i justitieutskottetsbetänkande nr 40. 9INGBRITT IRHAMMAR (c): Återigen; Vad är det som gör oss svenskar såmycket dummare än andra nordiska länders invånare att vi inte kan klara avgränsdragningsproblemen? Jag kan inte förstå detta. Vi är väl inte sämre änandra, vi kan väl klara dét här lika bra. Dessutom kan vi väl klara av attgeneröst tolka reglerna även när det gäller allmän plats, lika bra som när detär fråga om allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Ni skapar ju problem. Återigen bara ord: man går in idimridåer öch försöker sedan utvärdera. Men vi kan ju göra utvärderingar påbasis av de erfarenheter som man har i de andra nordiska länderna. Vem hade vältrott att finländarna skulle klara av de här problemen före oss. Man har jualltid skämtsamt sagt att är knivarnas land. Men i har manpositiva erfarenheter. Det sades att det här bara skulle gälla större orter. Jagvet inte hur stor ort är. Där knivhöggs en 16-åring svårtutanför . Var skaU era gränsdragningar mellan större och mindre ortergöras? Knivförbud i vissa fall m. m. 10 (): Jag tycker att det ärviktigt att fästa uppmärksamheten på vad egentligen var inne påi slutet av sitt anförande. Han sade att våldsbrottsligheten ju inte hängerihop med att människor har en kniv eller något annatillhygge i handen, utan denhänger ihop med den människa vars mentaUtet är sådan att hon är beredd attanvända fillhyggen eller vapen. Att angripa våldsbrottsligheten genom att vändasig mot det redskap som används för utövandet av våldet kan i och för sig varabra. Det viktiga är emellertid att vi för en diskussion om hur det kommer sigatt människor blivit benägna att använda våld. Vad är det för någonting i derasnormsystem, deras bakgrund, deras uppfostran osv. som har gjort att de är säbenägna att tillgripa så kraftigt våld som brott med användande av knivar ochsådana tillhyggen innebär? Detta är den viktiga diskussion som vi måste föra.Här kommer drogproblematiken och alkoholsituationen i landet in. Vidare måsteman fråga sig varifrån våldsbenägna ungdomar får sina modeller. En diskussionom dessa saker är mycket viktigare att föra än någon annan diskussion, mensamfidigt är den också mycket svårare. Jag tycker att hade rättnär han sade att det är detta som det egentligen handlar om. 11 GÖRANMAGNUSSON (s): Självfallet är vi i inte sämre änandra när det gäller att klara avgränsningproblemen. Men utredaren har judiskuterat frågan om knivförbudets geografiska avgränsning. En diskussion harockså förts i anslutning till arbetet med propositionen. Det råder inget tvivelom att man i det här sammanhanget stöter på en rad gränsdragningsproblem.Därför finns det anledning att se vilka erfarenheter man kan vinna av denlagstiftning som föreslås. kan man diskutera om man på olika sätt börutsträcka knivförbudets omfattning. Jag kan inte tänka mig något annat än i så fall måste diskutera frågan med en annan utgångspunkt än justbegreppet allmän plats. Det blir ju, som också bl. konsekvenser för ganskastora delar av befolkningen. Jag tror att knivinnehav och knivanvändning påmånga håll är någonting som är mofiverat med tanke på arbete ochfrifidsaktiviteter. Förövrigt vill jag peka på de möjligheter som finns enligt . Man kanförebygga brott, t. ex. utanför restauranger och samlingslokaler, genom attförbjuda knivar. Här har ju polisen så sent som fått vidgadebefogenheter att ingripa. Jagvill gärna återigen understryka att jag inte tror att det är fillräckligt medden här typen av lagstiftning. Inte heller är det fillräckligt att ropa på flerpoUser, om man vill komma till rätta med den våldsbrottslighet som vi allatycker är ett allvarligt bekymmer. En rad åtgärder måste vidtas för att manskall kunna få bukt med problemen. Anf.12 (): Både och var inne på tanken att man påflera olika fält måste motverka våldsbrotten. Det är vi överens om. Men dåingår ju även familjepolifik, missbrukspolitik, utbildningspoli-fik, osv. I daggäller det ju knivförbud på allmän plats. Vilkenomfattning rör det sig om? I propositionen, s. 6, står det bl. a.: "Defall där vapen har utnyttjats och som hänför sig till allmän plats uppskattarutredningen till 1 600-2 000 för hela landet ." De fall som avserstick-och skärvapen på aUmän plats är 3 per dag. sker alltså sådana brotttre gånger runt om i landet. Det tycker jag är siffror som talar för sigsjälva. Dessutom har de remissorgan som har att handlägga sådana här problem,närmast polisen, uttalat att ett knivförbud på allmän plats skulle vara tillnytta för deras arbete. Överläggningeni detta ärende var härmed avslutad. (Beslut fattades efter debatten omsocialförsäkringsutskottets betänkande 22.) Kammaren övergick till att debatterasocialförsäkringsutskottets betänkande 21 om invandring m. m. Invandring m. m. 13 (): Det betänkande som vi nu skall diskutera är ett i raden av flerabetänkanden söm behandlar flykting- och invandrarfrågorna. Detta betänkandebehandlar i första hand budgetanslageh och motioner i anledning avbudgetpropositionen. Utskottethar samfällt uttalat att de långa handläggningstiderna i utlänningsärendena ärett mycket allvarligt problem, men vi konstaterar att en rad åtgärderär på gång för att förbättra situationen. Och låt mig säga att det brådskar medatt väntetiderna förkortas. Det är djupt otillfredsställande att asylsökandeoch flyktingar får vänta på förläggningar i avvaktan på att fåett besked huruvida de får stanna i vårt land Det är djuptragik i att asylsökande som rotat sig ute i kommunerna Prot. 1987/88:115 skall stå inför ett utvisningsbeslut. Vi vet att det inte sällan utspelasmånga tragiska scener. Mankan inte stå oberörd i dessa frågor, och vi vet att många människor engagerarsig för enskilda familjer. De kan inte förstå varför en asylsökande som redanhar placerats ut i en kommun inte får stanna. Vi vet ju att det nu är en heldel åtgärder på gäng för att förkorta handläggningstiderna, så attflyktingstatus redan skall vara konstaterad när man placerar ut vederbörande ikommunerna. Det är bra, men det brådskar med åtgärder. Förnågon vecka sedan fattade beslut om det nya stödet i asylärenden somträdde i kraft fr. o. m. . Vi har i utskottet behandlat enproposition om en ny organisafion för statens invandrarverk. Dessutom ligger enutredning frän riksdagsrevisorerna pä utskottets bord. Idet här betänkandet redovisas de båda utredningar som avlämnat sina förslag,asylärendeutredningen och utredningen om översyn av utlänningslagen. Dessabetänkanden är ute på remiss, och propositioner är väl att väntarelativt snart. Ibudgetpropositionen har föreslagits ytterligare förstärkningar till statensinvandrarverk, och det måste väl betraktas som positivt för sakfrågan att detråder stor uppslutning i utskottet i den här frågan. Med dessa inledande ord övergår jag nu till att kommentera de moderatareservationerna i betänkandet. En del av de frågor som vi hade tagit upp iårets kommittémotion har behandlats välvilligt av utskottet, och vi har därförkunnat ansluta oss till utskottsmajoriteten. Det gäller t. ex. vårt förslag omatt såväl enskilda som organisationer skall kunna bedrivaflyktingförläggningar. Vi är eniga i utskottet om att alla goda krafter måstetill för att vi skall kunna lösa flyktingfrågorna på ett så positivt sätt sommöjligt. Ireservafion 2 följer vi upp vårt förslag om att samtliga flyktingärenden böravgöras av två tjänstemän, oavsett om förslaget till beslut innebär bifalleller avslag på en ansökan. I viss mån är kanske denna fråga nu överspelad ioch med att vi skall besluta om en helt ny organisation för statensinvandrarverk. Ireservation 7 anser vi - liksom reservanterna i reservationerna 8 och 9 -attflyktingkvoten bör ökas. Vi har till skillnad från de andra reservanterna intefixerat något antal. Vi anser i korthet att den flyktingkvot som fastställstillsammans med FN:s flykfingkommissarie bör vara flexibel och anpassad efterförhållandena i länder som för krig eller utövar förtryck. Kriget mellan Irakoch är ett skäl till utökning av kvoten. Vi behöverdessutom bara erinra om de miljontals flyktingar som finns i flyktingförläggningarbl. a. i och för att inse att de 1 250 personer som flyktingkvotenför närvarande omfattar är ett för lågt antal i förhällande till behoven. Ireservation 12 för vi fram förslaget om en utredning om möjligheterna att ge kommunerna statlig ersättning för ekonomisk hjälp till flyktingar , utöver det år dä uppehållstillståndet beviljades, som det statliga ansvaret sträcker sig till . Det är väl ingen hemlighet att dethar blivit allt kärvare att förmå kommunerna att ta emot ett tillräckligt antal 17 2 protokoll 1987/88:115 Invandring m. m. Det har tyvärr visat sig att många invandrarehar haft svårt att få ett arbete som de kan försörja sig på inom denstipulerade tiden, och kommunernas socialbidragskostnader har därför skjutit ihöjden. Jag vill i detta sammanhang erinra om att såväl som Danmarkbetalar statligt stöd till kommunerna än vi gör här i . I reservafion 14 återkommer vi med ett förslag om attkommunerna bör få större frihet att utnyttja de resurser som satsas påflyktingmottagningen äri . Vi menar att kommunerna t. ex. skulle kunnaerbjuda utbildning varvad med beredskapsarbete eller liknande mot någon form av"flyktinglön". Vi noterar med fillfredsställelse att ett förslag tillförsöksverksamhet i exempelvis i riktning mot vårt förslag förnärvarande övervägs inom . Försöket skall - det harvi förstått i utskottet - gälla svenskundervisning varvad med prakfikarbete,varvid flyktingen skall få avtalsenlig lön. Jag här ocksä i kompletteringspropositionenläst mig till att den upptar anslag för varvad utbildning och arbetslivskontakt. Det händer alltså en del, och det är bra, rnen det finnsskäl för viss otålighet. Vi måste tänka rnånga nya tankar och låta tusenblommor blomma och framför allt låta folk ute i kommunerna, som kommer närmastflyktingarna, få större möjlighet än att finna okonventionella lösningarför att vi skall kunna lösa flyktingfrågorna på ett sä bra och humant sätt sommöjligt. I reservation 15, som vi har avgivit tillsammans medcenterpartiets representanter i utskottet, anser vi att flyktingarna i ställetför bidrag till kostnaderna för sin bosättning skall få bosättningslån.Vi.anser att detta är ett för flyktingarna posifivt förslag, som understödjerderas självkänsla. bara några ord om det särskilda yttrande ominvandrarkvinnornas situation som vi har fogat till betänkandet. I betänkandethar redogjorts för en del åtgärder till gagn för invandrarkvinnornas särskiltömtåliga situation, och vi har därför inte funnit skäl att reservera oss iärendet. Vi har emellertid velat fästa uppmärksamheten pä att vi fullt ut mästerespektera andra kultur-och familjemönster, inte minst när det gällerfamiljepolitiken. Invandrarfamiljerna måste ha rätt till valfrihet mellanolika barnomsorgsformer, och de familjer som själva väljer att vårda och fostrasina egna barn i det egna hemmet skall ha full möjlighet att göra detta. Vi vill också betona vikten av invandrarkunskap, t. ex. ivårdutbildningarna, och att man inte minst inom vården tar största möjligahänsyn fill invandrarkvinnornas särskilt ömtåliga situation. Därmed, herr talman, skall jag be att få yrka bifall tillreservationerna 2,7, 12, 14 och 15 samt i övrigt till utskottets hemställan. Jag fär meddela att anslag nu harsatts upp om att detta sammanträde skall fortsätta efter . 15KENTH SKÅRVIK (fp): Vi skall debattera ett ämne som vimänga gånger här i kammaren har debatterat och som vi haft olika uppfattningarom men som jag tror att vi ändålängst in i själen haft i princip samma uppfattning om. Därför känns det i dagbättre , då det finns en möjlighet att vi skall kunna komma framtill resultat i olika frågor som har med invandrare och flyktingar att göra vidderas ankomst eller vid eventuell vidare levnad i vårt land. Fränfolkpartiets sida tycker vi att det var bra att invandrarministern snabbttillsatte två olika utredningar, som fick i uppdrag att se över en del av deproblem som vi tryckt på i debatter, frågor,interpellafio-ner och anföranden. Vi i hade hoppats att vi nu i vårskulle kunnat få behandla allt som har med utredningarna att göra pä en gångtillsammans med de olika motioner som har väckts . blev detinte så, eftersom utredningarnas betänkanden ligger ute på remiss. Vi utgåremellertid ifrån att proposition i dessa ärenden kommer att föreläggasriksdagen fortast möjligt för vidare behandling och beslut. Vimäste göra allt vi kan för att minska handläggningstiderna samt för att bemötaflyktingarna på ett humanare sätt redan vid ankomsten till vårt land.Flykfingbarnens situation måste också uppmärksammas och ges en högre status iutredningsarbetet. Mer hänsyn måste tas till den situation som barnen befinnersig i vid ankomsten till vårt land. De långa väntetiderna blir än merdestruktiva för den asylsökande som inte får lov att arbeta som hanväntar på besked. Det är självfallet negativt och förödmjukande att tvingas gåutan arbete . Vi anser att det för dem vore en stor fördelatt kunna få ha ett arbete . Integreringen i samhälletunderlättas och självkänslan stärks av att de berörda känner att de kan göranytta och få del av en arbetsgemenskap. Vianser också att det är bra att en organisafionsöversyn har gjorts beträffandeinvandrarverket, vilket har redovisats i en särskild proposition som behandlasvid annat tillfälle. Vi vill redan nu uttala vårt stöd för ökade resurser tillinvandrarverket, för att det skall kunna utföra sitt arbete på ett för Sverigeoch flyktingarna riktigt sätt, men först vill vi utröna vad den nyaorganisationsöversynen innebär i praktiken. Pägrund av det som jag nu har framfört har vi inte avgivit reservationer i denomfattning som vi kanske borde ha gjort med tanke pä de yrkanden yi har i våramofioner som behandlas i detta betänkande. Vi vill dock tro attinvandrarministern nu verkligen skall lösa de problem som finns i samband medflyktingverksamhet och invandring. Vi väntar med spänning på de förslag somskall läggas på bord framöver. Vikan också märka att skrivningen i betänkandet andas en större samstämmighet änförut i de frågor som vi länge ansett vara angelägna att fatta beslut i för attgöra mottagandet vid våra gränser lindrigare. Detta anser vi vara positivt fördet fortsatta arbetet i dessa frågor. Fränfolkpartiets sida har vi vid tidigare tillfällen tagit upp frågan om höjdflyktingkvot. Vi anser att vi efter flera är med oförändrad kvot bör höja dennafrän 1 250 personer till 1 500 personer. Det är ändå en mycket liten del avvåra flyktingar som får komma till denna väg. Eftersom vi vet att mångaflyktingläger är överfyllda runt om i världen och att FN har svårt att beredaflyktingar plats i mångaländer, är det vår plikt att göra det lilla vi kan. Vivet att spontanflyktingmottagningen ökar i vårt land, och att det är fler och fler som söker sig tillvärt land den vägen. Detta får dock inte hindra oss att göra vår insats för s.k. kvotflyktingar. Denna fråga har också tagits upp av andra parfier iutskottet. Det är viktigt att frågan väcks, och vi vädjar härmed tiU regeringenatt se över frågan på ett seriöst sätt. Jag vill med detta, herr talman, yrkabifall till reservafion nr 8. Jaganförde i mitt anförande att barnens situafion måsteuppmärksammas. Särskild expertis bör kopplas in redan vid början avutredningen. Det är därför anmärkningsvärt att PBU i har behövtvänta mycket på beslut från regeringen om stöd till det specialteamför flyktingbarn som man vill skapa i samarbete med landsfing.Vi tror att ett sådant projekt även skulle kunna utgöra vägledning för övrigalandsting när det gäller arbetet med flyktingbarnen. Vi anser att ett sådantutrymme för kostnader bör skapas genom ett anslag av 1,1 milj. kr. Med detta,herr talman, vill jag yrka bifall till reservafion nr 5. Diskrimineringsombudsmannenhar, herr talman, framfört ett förslag om möjlighet att inrätta fråninvandrarverket fristående asylnämnder som skall pröva de asylansökningar sominvandrarverket inte ansett sig kunna bifalla. Ett sådant förfaringssätt skullekunna öka rättssäkerheten, och vi anser att utskottet borde ifrågasätta om detär rimligt att en och samma myndighet skall upprätthålla gränsskyddgenom att besluta om avvisning och stödja och bistå invandrarna vidbehov samt bekämpa rasism. Vi anser att denna fråga bör utredas och yrkardärför bifall till reservation nr 3. Vihar också, herr talman, tillsammans med ett särskilt yttrande ominvandrarkvinnornas situation. Utskottet har i betänkandet tagit upp en delåtgärder för att förbättra situationen för dessa kvinnor. Med detta särskildayttrande vill vi uppmärksamma denna fråga och peka på en dél viktiga frågor somhar stor betydelse för kvinnornas situation vid besök inom vården.Invandrarkunskap bör uppmärksammas speciellt i vårdutbildningen, och vi anserockså att invandrarkvinnornas situation fortlöpande bör följas. Jag vill fill slut framföra en förhoppning om att vi här i skall nå fullständig enighet om hur vi skall ta emot och behandla dessavåra vänner när de kommer till vårt land. Dä först kan vi hoppas att demänniskor som är motståndare till flyktingar skall ställa upp bakomSveriges flyktingpolifik samt visa flykfingar den respekt och erbjuda dem denmänskliga gemenskap som de är värda. Anf.16 (): Det har gått senast förnyade samhällets mål förinvandrarpolitiken. I allt väsentligt innebar beslutet att riktlinjernafrån 1975 ligger fast. Riktlinjerna brukar delas in i tre huvudmål, nämligenjämlikhet, valfrihet och samverkan. Jämlikhetsmåletbör ses som det övergripande målet för invandrarpolitiken. Målet innebär delsatt invandrarna skall ha samma rättigheter, dels att de skall ha likvärdigamöjligheter. Invandrarna skall alltså behandlas på samma sätt som övrigamedborgare inom ramen för den generella politik som fastställs för olikasamhällsområden, t. ex. när det gäller arbetsmarknad, bostad och utbildning.För att invandrarna skall kunna behandlas likvärdigt krävs oftariktade insatser. Varje myndighet har ju ett ansvar för att sådana åtgärdervidtas när de behövs. Valfrihetsmålet ger invandrarna rätt att leva och verka iden svenska samhällsgemenskapen och behålla och utveckla sittkulturarv. Detta skall ske inom ramen för de grundläggande normer som gäller idet svenska samhället för mänsklig samlevnad och respekt för andra människor. Det tredje målet innebär att samverkan bör konima fillstånd mellan invandrare och majoritetsbefolkning. Målet inbegriper tolerans ochgemenskap mellan människor av olika ursprung. Invandrarpolitiken skall präglasav en vilja att utveckla goda etniska relationer i det svenska samhället, säatt alla som bor här skall kunna leva i trygghet och åtnjuta tolerans ochrespekt för sitt ursprung. Den fråga man då ställer sig är: Hur uppfyller samhälletdessa vackert formulerade mål? Svaret på den frågan måste nog tyvärr bli attdet är litet si och så i vissa avseenden när det gäller samhällets vilja attuppfylla de mål som vi har fastställt. Det finns betydande brister på flerasamhällsområden. Jag skall helt kort ge några exempel som får belysaförhållandena. Den s. k. öppna arbetslösheten bland invandrare är ungefärdubbelt så hög som bland svenskar. Särskilt hög är den bland ungdomar i åldern16 fill , bland vilka återfinns andra generationens invandrare. Deungdomar som blir bortsorterade på grund av ett utländskt namn redan frånbörjan när de söker arbete känner inte att jämlikhetsmålet omfattar dem. Ett annat exempel är skolans värld. Vi vet att övergångenmellan grundskola och gymnasieskola fungerar sämre för invandrarbarnen, dvs. deavstår i större omfattning från en högre utbildning. har flitigt debatteratsskolministerns syn på när hemspråksundervisningen skall vara förlagd - påschemalagd tid eller utanför schemat. Frågan har redovisats ibudgetproposifionen. Många invandrare upplever nog de skrivningar som hargjorts och de åsikter som har framförts som ett hot mot valfrihetsmålet - attvi därmed inte skall uppfylla det mål som har fastställt. Det handlarom rätten att behålla sitt språk och sin kultur. En annan punkt där det finns betydande brister i fråga omvalfrihetsmålet och möjligheten att behälla sin kultur gäller det utbud, avprogram på invandrarspråk som erbjuds av och TV. De besparingarsom har genomförts på och TV har i hög grad drabbatinvandrar-programmen. När man har sökt utöka språkgruppernas antal har dettaskett pä andra språkgruppers sändningstid.. Ett annat område där samhället inte har hängt med iutvecklingen gäller samhällets stöd fill invandrarnas organisafioner,invandrarnas fidningar -och deras kyrkor, som är ett område som har utrettsutan att förslag har framlagts om hur stödet skall ge invandrarna möjlighet attbehålla sin religion även i vårt land. De flesta invandrarna står utanför desvenska kyrkorna och samfunden. Ett annat område där vi har anledning att varasjälvkritiska gäller hur vi har planerat på vårdsidan, inte minst i fråga omåldringsvården. Få kommuner har planerat för att ta emot betydande grupper avåldringar som har sitt ursprung i olika invandrargrupper. Prot.1987/88:115 Jag må säga att jag tycker vi alla här har ett stort ansvar,eftersom vi ju i stor enighet här i harfastställt dessa tre mål, att tillsammans se till att de