prot · GB09105 · 1987-12-31 00:00:00 — Endast då gervi utrymme för den mångfald som måste känneteckna ett levande kulturliv. Sedan blev kulturminister har kulturenalltmer blivit en fråga om anslag. Utan tillräckligt med anslag ingen kultur.Centern börjar tala om ett enprocentsmål, och de kulturverksamma trycker på:mer statliga pengar. pågår en annan debatt. pålänge har man börjat att ute i landet se kulturen som en regionalpolitiskfråga. Faktum är att vanliga människor upplever utvecklingen av ortenskulturliv som viktig. En bra teaterverksamhet, ett levande bibliotek och ettaktivt musikliv gör faktiskt en ort attraktiv för inflyttning och även förföretagslokalisering. Staten har ett övergripande ansvar för våranationalscener, för våra stora museer och för att det ute i våra län finns ettfungerande kulturliv. Det är därför minst sagt anmärkningsvärt att regeringeninte har velat tillsätta den utredning om hur det regionala stödet i framtidenskall utformas för att målen skall uppnås som hemställt om. Desocialdemokratiska ledamöterna av utskottet har inte funnit detta förhållande"anmärkningsvärt", utan förhåller sig mjuka i kritiken genom attreservera sig mot utskottsmajoritetens skrivning. På samma sätt harsocialdemokraterna i egna reservationer försvarat rätt att fungerautan pekpinnar från och har inte velat vara med om att anslå 400 000kr. Svensk kulturpolitik har alltmer blivit en fråga ompengar- statliga pengar. Detta är nästan generande för dem som inte vill varaöppna för att lära av andra länder. 1 utlandet finns inte något kulturråd somegenmäktigt och maktfullkomligt pytsar ut miljonerna i småposter. Vemvågar säga att kulturen i är bättre än den i omvärlden? Vi moderater har blivit övertygade om att ocksåkulturbesluten måste ligga närmare människorna. Det som sker på musikens ochkyrkans område - en överflyttning av medel och ansvar till regionala instanser-borde ske på hela kulturlivets område. Vi moderater vill beskära kulturrådetsverksamhet och se till att regionerna i högre grad själva fär forma sittkulturliv. Det är nästan skrämmande att konstatera att de fria teatergruppernafår av sina offentliga medel från staten, för våra vanligainstitutioner är siffran . Var finns den dynamik som skall kännetecknasådan verksamhet? Vi moderater vill föra över mer pengar från enskildaföretag och organisationer till kulturen. Regeringen skulle se över hur man genom inrättande avfonder skulle, så som skett på forskningens och medicinens område, kunna knytafrivilliga medel till kultur. Men ingenting händer! talar manfortfarande på centralt håll illa om sponsring. Men på den punkten har någothänt. Vart man än kommer, till museer, teater och t.o.m. bibliotek, finns nästan entusiastisk inställning till att få nya pengar från frivilligt håll.Och man lyckas ofta. Regeringen vill emellertid bara tala om när man intelyckas. och har blivit exempel pä verksamheter.Men man borde egentligen undersöka varför man misslyckades. Varför har manlyckats så väl med den nu pågående kultursatsningen i i samband medDelawarejubileet, men misslyckats med ? Det finns svar på den frågan, menjag skall inte ta upp tiden med den diskussionen. I den kulturdebatt som pågår finns vissa ljusglimtar.En av de mest lovande är den ökande betydelse som alla parter tycks vilja gekulturen och de kulturaktiva . Välfärd är inte längre bara en frågaom bostäder och vård, välfärd har blivit ett begrepp som tar upp människornashela livssituation i vilken kulturens andel är omistlig, så omistlig attenskilda människor gladeligen offrar materiella behov för att i stället fåuppleva den stimulans och tillfredsställelse som tillgång till musik, teater,litteratur och konst skänker. En kulturministers viktigaste uppgift borde vara attstödja och hjälpa dem i sökandet av kulturupplevelser, inte att i första handunderlätta strömmen av statliga pengar till kulturen. I tidningarna lämnades den osannolika uppgiftenatt varje svensk i medeltal satsar . på spel och dobbel. Den uppgiftengör mig allt positivare till reservation till förmån för en spelfondför kultur, men är det regeringen som skall framlägga förslag till hurkulturlivet skall stödjas. Debatten kommer att fortsätta. Låt mig barahär få yrka bifall till de reservationer i kulturutskottets betänkande nr 12som avgivits av utskottets moderata ledamöter och i övrigt till utskottetshemställan. Anslag tdl allmän kulturverksamhet 13JAN-ERIK (); i en radiodebatt om kulturpolitiktillät jag mig att säga att ett av problemen var att av svenska politiker baraungefär var intresserade av kultur och hade ett personligt engagemang fördenna. Anslag tid allmän kulturverksamhet dag senareträffade jag här i kammaren C.-H. , som kom fram till mig och sadeatt jag hade fel. Enligt hans mening var det av politiker somhade ett personligt engagemang för kulturen. Jag är kanske benägen att ge honomrätt. Det gäller dess värre inte utan också de kommunalaförsamlingarna. Förutsättningen för att man skall ha ett intresse förkulturpolitik är ju att man har ett personligt förhållande fill kultur av etteller annat slag - det må vara litteratur, musik, dans eller opera eller någotannat. Efter detta kan man konstatera att den kulturpolitiskadebatten väldigt ofta förs i skymundan. Plötsligt kan den emellertid ta fart -och det är vad som har hänt . Jag tänker på det öppna brevsom skrevs av , och ett tjugotal av deraskolleger från olika kulturområden. De uppvaktade riksdagspartierna förra veckanoch undrade vilka kulturpolitiska krav partierna avser att driva inför valet.Det är bra att de har ställt denna fråga, för det betyder att vi förhoppningsvisskall få tillfälle att ge svar i något medium. Det brukar annars inte vara detlättaste att få de kulturpolitiska debatterna i speglade i medierna. har också representanter för defria teater-, dans- och musikgrupperna demonstrerat utanför . Dehade med sig en giljotin. Jag fick intrycket att många av de fria gruppernaupplever frågan om statens stöd till de fria grupperna som en fråga om liveller död. Vi tycker detta är en vikfig fråga. Från sida har vimotionerat om ett större statligt anslag till de fria grupperna än vadregeringen har föreslagit, och kommer senare att utveckla justden saken. Får jag, fru talman, begränsa mig till tre principiellafrågor. Den första gäller de kulturpolitiska målen, där vi harhaft en debatt om huruvida det inte vore motiverat att nu pröva omde kulturpolitiska målen fortfarande bör vara de enda som skallgälla. Vi har menat att ett par ytterligare mål måste tillföras dessakulturpolifiska mål. Det ena gäller kravet på konstnärlig kvalitet. Detta målfanns av någon underlig anledning inte med 1974. Kravet på att detta skallfinnas med motiveras av att om vi inte har detta klart uttalat, hamnar man gångpå gång i svårigheter när man skall fastställa anslagsgivningen.Kvalitetsargumentet måste vara det avgörande. Det är den professionella,kvalitativt högstående kulturen som i första hand skall få vårt stöd.Amatörkulturen är värdefull, men det är inte säkert att det är viktigast attjust den skall subventioneras av stat och kommun. Det andra mål som vi tycker borde tillföras gäller rimligaarbetsvillkor för våra fritt arbetande konstnärer. Detta kommer MargaretaFogelberg att utveckla senare i denna debatt. Vi anser att detta för närvarandeär den kanske viktigaste kulturpolitiska frågan av alla. Det råder en enormarbetslöshet i denna grupp, och knappast någon annan än staten kan ta ettavgörande ansvar. Den andra frågan gäller den debatt om sponsring som vi harhaft så förut. Vi i de borgerliga partierna tycker att man mycketväl skall kunna acceptera bidrag från näringslivet eller privata källor, om detinte finns några villkor som belastar relationen till den konstnärligainstitutionen. Inte heller får gåvan eller anslaget stå i strid med dekulturpolitiska målen. betyderatt det oftast kommer att röra sig om sponsorstöd för gästspel, Prot.1987/88:105 turnéereller internationellt utbyte. Frågan blir mera tveksam när det handlar 21april 1988 om stödtill basresurserna. Detta måste vara ett ansvar som i första hand . Anslag tiU åvilar stat och kommuner. Jag tror inom parentes sagt att skälet, fru , , , i, , ,till att det inte har gått att fä pengar till Wasavarvet är att det i näringslivetfinns en allmän uppfattning att man inte skall ge sig in på att ta ett nästanfullständigt ekonomiskt ansvar för en statlig kulturinstitution; sådana insatsersom näringslivet är villigt att göra måste ha en annan och mera Socialdemokraternas inställning till sponsring är, milttalat, kluven. De är i ord kritiska tiU sponsring, men i praktiken har de iväxande utsträckning börjat hänvisa anslagssökande kulturinstitutioner och friagrupper fill näringslivet. Gång på gång hör man talas om att de som haruppvaktat kulturministern har fått några välvilliga synpunkter och rådet attvända sig till näringslivet. Detta aktualiserar frågan, om inte staten ochkommunerna ändå måste ta sitt kulturpolitiska ansvar på större allvar. Det blirju lätt så att det bara uppfattas som en undanglidande manöver om man hänvisartill att näringslivet skulle kunna överta ansvaret. Den tredje punkt som jag vill beröra kortfattat är kravetpå en utredning om utbyggnaden av det regionala kulturstödet. Ett enigtkulturutskott och en enig riksdag begärde detta . haringenting hänt, i varje fall inget som har varit synbart för omvärlden. Och nugör utskottets majoritet ett tillkännagivande till regeringen om vikten av attdenna utredning snabbt kommer i gång. Det finns ett växande tryck ute iregionerna på att staten skall pröva omfattningen av och inriktningen på detregionala stödet, och i flera av de senare debatterna kommer vi in påjust frågan om vårt ansvar för den regionala kulturpolitiken. , fru talman, kan jag inte underlåta att uttalamin glädje över att en majoritet i kulturutskott har beslutat attett anslag skall utgå till Marionetteatern - en konstnärlig institution medmycket högt internationellt anseende, unik i , en insfitution som undermänga år har saknat lokaler men äntligen har fått lokaler på häri , en institution som i första hand vänder sig till barn och ungdomaroch familjer. Jag tycker det är glädjande att vi på det här sättet kan medverkatill att denna viktiga kulturinstitution får just det stöd till basresurser somtill sist bara stat och kommun kan garantera. 14 (); Debatten om kulturpolitikens inriktning ochmål måste alltid vara levande och ges ett prakfiskt innehåll. Kultur är och bör vara något gemensamt för alla människoroch ge inspiration till skapande, kraft till eget förverkligande och framförallt sfimulera till gemenskap och harmoni. Ett samhälle som inte har råd att satsa påkulturaktiviteter blir ett fattigare samhälle. Kulturinsatser måste därför fåkosta. Ett brett kulturutbud är en tillgång och ett stöd, kanske särskilt förde svagare och ofta ensamma människorna i samhället. 1974 årsriksdagsbeslut om de kulturpolitiska målen var ett banbrytande Anslag tid allmän kulturverksamhet beslut,som gav kulturpolitiken en skjuts framåt. Riksdagspartierna enades om envidsynt, framåtriktande kulturpolitik. Konstpolitik och kvalitet skulle få ettstort utrymme, men där sades också att folkrörelseidealet, jämlikhetstanken,människors gemensamma skapande och hembygdskultur yar väsentliga inslag.Decentralisering var likaså ett tungt inslag i beslutet. Oavsett boendeorteller ekonomisk ställning skulle varje människa få rätt att uppleva och delta ikulturella aktiviteter för att utveckla sig själv och sin närmiljö. Vär grundförutsättning är därför att allt som sker i formav skapande och positivt utvecklande i samhället skall betraktas som kultur.Kultur växer fram i vardagstillvaron - i människors sätt att vara och levatillsammans. Formulerade mål - men inte centralstyrning - som ger frihet ochskapar möjlighet fill ansvar är vad vi behöver. I närmiljöerna finns det många anledningar att mötas, attsamtala och finna gemensamma lösningar. Gemenskap, kan man säga, är att formaoch uppleva kultur, såsom sker vid dessa träffar och i denna miljö. Jag vill gärna poängtera den omistliga tillgång som vårakonstnärer inom olika sektorer av kulturlivet utgör för att ge kvalitetsmässigtgod kulturförmedling och draghjälp åt hela kulturlivet. Konstnärerna hjälpeross att tänka i nya banor, uppleva nya känslor och kanske hylla nyavärderingar. Det är ett lyft som vi måste ha. När det gäller de kulturpolitiska målen har vi i centernunder krävt en utvärdering beträffande beslut och enkomplettering av dessa mål. Detta krav återkommer i reservation 1 från allade ickesocialistiska partierna. Det finns god anledning att betonanödvändigheten av att en sådan utvärdering och komplettering kommer till stånd.I reservationen understryks att det råder stor enighet om de åtta kulturpolitiskamål som fastställdes men att dessa bör kompletteras med nya, öch det kanockså vara befogat att se över de ursprungliga kulturmålens detaljutformning.Viktiga mål som även bör tas fram är konstnärlig kvalitet och rimligaarbetsvillkor för landets fritt arbetande konstnärer. Det kan också finnasanledning att slå fast vikten av mångfald och variation. När det gäller det decentralistiska målet bör det klarareän nu framgå att Stockholmsbaserade institutioner kan ha ett ansvar för attbedriva kulturverksamhet också i andra orter i landet. Den utredning vi förordar bör självfallet ske underparlamentarisk medverkan. Jag sade tidigare att kultur måste fä kosta. Redan förra åretställde upp en utmaning till partierna att gemensamt satsa på att nådet s.k. enprocentsmålet fram . Jag är glad att kulturutskottetsordförande känner för den utmaningen. är det bara att hoppas att honoch övriga moderater följer upp detta i praktisk handling. Det blir tillfälleatt redovisa detta under voteringen om reservation 3. Det behövs en ingående analys av kulturens ekonomiska ochandra villkor . Möjligheterna att finna kompletterandefinansieringskällor bör därvid undersökas. Denna målsättning liggersom jag ser det väl i linje rned den aktion och de uppvaktningar införföreträdare för de politiska partierna som framstående och etableradekulturverksamma gjorde . Det kan vara skäl för oss politiker attlyssna på dem som står mitt uppe ikulturverksamheten, som känner och vill arbeta positivt för svenskkulturpolitik framöver. I reservation 10 tar vi från ånyo upp frågan ominrättandet av en kultur- och folkrörelsefond. Inför den utredning som sker iregeringskansliet på uppdrag om inrättandet av en eller flerakulturfonder vill vi erinra om vår uppfattning att en del av de ständigt ökandestatliga inkomsterna från lotteriverksamhet och liknande borde läggas in i eneller flera sådana fonder. Förslagsvis kan av statens spelinkomster varaen rimlig andel. kommer denna fråga senare till genom propositionenom ändring i lotterilagen, men som vi befarade kommer tyvärr inte denpropositionen att lösa det här problemet. I reservation 12 fullföljer vi frän vårdecentralistiska målsättning. Det gäller grundbidragen till teater- ochdansinstitutionerna. går av dessa pengar från staten tillstorstäderna. Vi kräver att målsättningen skall vara att få enfördelning som ger övriga landet en minst lika stor del som storstäderna. Från är vi angelägna att komma ut medkulturutbudet till människor i vardagslivet. Vi biträder därför förslaget ombidrag till kultur pä arbetsplatserna. Vi hävdar dock att begreppet bör vidgastill att gälla också boendeområdena. En sådan verksamhet kan främja gemenskapoch inifiera aktiviteter som syftar till en bättre boendemiljö. Kultur skallvara förenande, icke skiljande. Det här är ett utmärkt tillfälle för staten attinrikta sitt stöd ocksä på kulturutvecklingen i boendemiljön. Kulturrådetsslutsats om lokalt förankrade projekt är att dessa kan leda till processer somökar deltagarnas kunskaper om den egna miljön. Därmed skapas möjligheter attpåverka miljön till det bättre. Vi föreslår att anslagsposten benämns Kultur ivardagslivet och att 2 miljoner mer än vad regeringen föreslär beräknas förändamålet. När det gäller medel för insatser inom filmområdet begärkonstnärsnämnden att 1,5 miljoner skall beräknas för att möjlighet skallskapas att ge bidrag till unga filmare, film- och videoexperiment i mindreskala och manusförfat-tande till icke-kommersiell film. Vi tycker att detta är ettintressant uppslag. Det är angeläget att den inriktning som anges i förslagetfår stöd. Landsbygd 90-kampanjen har många förgreningar.Bygdegårdarna är ofta centrum för cirkel- och uppdragsverksamhet samt förprojektutveckling. Bygdegårdarna begär ett med . förhöjt bidrag,vilket har tillstyrkts av . Vi tycker att det tidigare ringabidraget bör höjas med det av tillstyrkta beloppet. Frågan om utställningsersättning har varit föremål föröverläggningar och prövningar under många är. Från kommunernas" sida harman genom hävdat att staten bör stå för generella ersättningartill upphovsmän. Det svenska föreningslivet står för en stor del avkonstförmedlingen och utställningsverksamheten i landet. Det är angeläget attden föreningsdrivna utställningsverksamheten kan presentera utställningar avgod kvalitet. Ersättning direkt till konstnärerna kan därför underlätta ensådan inriktning. Vi tycker att ett sådant stöd ligger väl i linje medstatens stöd till Anslag tiU allmän kulturverksamhet 2 protokoU 1987/88:105 Prot.1987/88:105 . Fördelningen av statens pengar kan med fördel ske på det sätt som PRO har presenterat. . . Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 3,6,7, 10, 12, .15, 17, 19, 3L 33, 36 och 38 samt i övrigtfill utskottets hemställan. 15 (vpk); All kulturår rotad; i det samhälleliga arbetetoch formas under givna historiska villkor - sociala, ekonomiska och politiska -som den påverkar dessa. Kulturen är utvecklande när den ger en ny synpå tillvaron. Den genomskådar då de verklighetsförfalskande ideologierna,bryter de stelnade tankemönstren och uppenbarar de dolda sammanhangen.Härigenom blir kulturen ett redskap för människan när det gäller att fä greppom sin tillvaro och att i handling forma sin framtid. En central och avgörande punkt i det kulturpolitiska.program som fattade beslut om 1974 är den punkt som säger.attkulturpolitiken skall medverka till att skydda yttrandefriheten och skapaförutsättningar för att denna frihet skall kunna utnyttjas. En avförutsättningarna för att det målet skall kunna uppnås är att kulturenverkligen återspeglar dagens svenska verklighet, att den framspringer inte baraur vårt kulturella arv utan också ur det svenska folkets vardagliga liv, attden återger det svenska folkets problem, villkor, förhoppningar och visioner,att den fångar upp nyanserna i samhällsutvecklingen, att den förmedlarsanningar, attityder och moralbegrepp som är. relevanta i den nuvarande samhällsutveckUngen,att den åskådliggör sambanden i folks liv och att svenska folket kan få sinaegna erfarenheter bekräftade genom den. Då får vi en levande, nationell ochfolklig kultur, som har sin roll som en garant för yttrandefriheten. Men dagens kulturpolitiska debatt förs i då detsvenska kulturlivet står inför radikala och lavinartade förändringar. , satellitsändningar, video osv. håller vi pä att översvämmas av enkonimersiell, massproducerad och främmande kultur som är förkastlig- intedärför att den till stora delar är amerikansk, utan därför att den inte ärsvensk och därför att den är helt dominerande. Den är förkastlig därför att densaknar varje nationellt särdrag, därför att den av nödvändighet är förgrovadoch utslätad, därför att den förmedlar ett allmänt västerländskt ideal,värderingar och livsformer som inte appellerar till svenska folkets verklighetoch därför att den hos en hel generation ungdomar skapar ett förhållande tillderas idoler som präglas av ouppnåelighet snarare än av tillhörighet. Därförutgörden ett oerhört hot mot yttrandefriheten. I samma omfattning som dennakultur tillåts dominera hotas yttrandefriheten. Vi i vpk anser att det är ytterst viktigt att politikernai fid uppmärksammar den här utvecklingen och skapar förutsättningar för attbemöta den - inte genom ingrepp, förbud eller murar mot den kommersiellakulturen, utan genom att erbjuda alternativ och genom att maximalt utveckla detsvenska folkets kultur. Moralbegrepp, attityder och värderingar sominnefattas i begreppet kulturarv återspeglar de ekonomiska, sociala ochklassmässiga förhållandena i samhällsutvecklingen. Kulturarvet utgör den grundvarpå varje människa bygger och utvecklar sin personlighet och identitet. handlar både om individuell identitet - dvs. känslan avatt jag som person har ett visst värde, att jag duger något till, och känslanav självrespekt och självförtroende - och om gruppidentiteten - dvs. medvetenhetenom att jag hör samman med andra människor, att jag inte är historielös, attmitt liv har ett samband med det som har hänt tidigare. Pä den medvetenhetengrundas självtilliten, känslan av egenvärde, lusten att pröva den egna förmåganatt bära vidare gruppens samlade kunskaper och erfarenheter, styrkt av densamlande kraft som gruppen har. Medvetenheten består också av vetskapen om atten del av de egna problemen och svårigheterna inte är personliga utan att dehärstammar från de villkor som hela gruppen lever under. Vi anser att man inte nog kan understryka betydelsen avoch sambandet mellan det kulturella arvet och personlighets- ochidentitetsutvecklingen hos människorna. Endast genom en utvecklad personlighetoch genom ett självständigt tänkande blir det möjligt för människorna, framförallt för ungdomen, att kritiskt granska, utveckla, förkasta eller behålla ochkonstruktivt påverka sitt eget kulturella arv. En förutsättning för människorna, och framför allt förungdomarna, att skaffa sig en gruppidentitet som är sammansatt av bådenationell identitet och klassidentitet är att de tar del av sitt kulturellaarv, ett kulturarv som inte är en relik i form av en färggrann nationaldräktavsedd att plockas fram och dammas av vid högtidliga tillfällen, dvs. ettfornminne som appellerar till en förgången och för alltid död tid, utan ettkulturarv som är en kontinuerlig kulturhistorisk utvecklingskedja som lederfram till dagens kultur. Regeringen bör inse att det är ytterst viktigt förarbetarrörelsen att utveckla det svenska arbetande folkets kultur. Det är enkultur som ger människorna möjlighet att känna samhörighet med den plats påjorden där de själva finns och med de generationer av människor som har levtoch lever just där. Annars riskerar vi att göra en hel generation ungdomarhistorielössamma ungdomar som överöses med massproducerad skräpkultur.Den kulturens värderingar bygger på individualitet och konkurrens. Kan du intevisa att du duger i konkurrensen i skolan eller i arbetslivet skall du ocksåförlora ditt människovärde. För att passa in i den nya kulturens ideal gäller det attleva upp till de normer, regler och mönster för beteende och utseende som denkräver. Att göra det innebär att köpa den trend av kläder, prylar, tankar,åsikter och livsåskådningar som gäller för tillfället - en trend skapad av demsom har makt och inflytande. Misslyckas du med att leva upp till de bilder som denkommersiella kulturen öser över sina goda konsumenter riskerar du att alltidkänna dig otillräcklig och misslyckad. Totalt okritiska skall ungdomar ikläda sig en identitet,skapad för att passa det samhällssystem där det inte finns några olikheter ochföljaktligen inga motsättningar. Och i den mån olikheter finns skall de sminkasöver med ett kladdigt lager brunkräm. Men när skalet görs till den mestbetydande delen av människan förlorar insidan helt sin betydelse. Den här kulturen fråntar ungdomarna rätten till en egenidentitet, rätten att tänka själva och rätten att se sina livsvillkor som endel i ett större Anslag ttU allmän kulturverksamhet Anslag till allmän kulturverksamhet sammanhang.Att tillåta den här kulturens ideal att vara det enda alternativet är enfruktansvärd våldsutövning mot ungdomar.