prot · GB09117 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:117 Förhandlingarnaleddes av tredje vice talmannen. 1§ Justerades protokollet för . 2 § Tredje vicetalmannen meddelade att () återtagit sin plats iriksdagen, varigenom tjänstgöring som ersättare upphört. 3 § Svar påinterpellation 1987/88:237 om epilepsisjukvården har frågat mig om jag ämnar initiera särskilda åtgärder föratt utvecklingen av epilepsisjukvården skall förstärkas och om jag ämnarinitiera ett särskilt vårdprogram för epileptiker samt vidta åtgärder för attutveckla metoder och mål för rehabilitering av de epilepsihandikap-pade. Antaletepileptiker i landet beräknas av uppgå till ca 100000 personer. Sjukdomens svårighetsgrad varierar. av epileptikernaberäknas vara svårt handikappade. Epilepsiförbundetuppvaktade mig och redovisade ingående epilepsipatienternassituation och problem. Förbundet föreslog bl. a. vissa organisatoriskaförändringar för att höja effektiviteten i resursutnyttjandet. LiksomUlla Orring anser jag självfallet att patienter med epilepsi, liksom patientermed andra sjukdomar, skall ges tillgång till så god vård som möjligt. Motbakgrund av de uppgifter jag fått tog jag upp frågan om epilepsisjukvården viddet senaste mötet i hälso- och sjukvårdsberedningen i år.Beredningen fann frågan viktig och ansåg att den borde klarläggas ytterligare.Jag kan vidare meddela att av medicinskmetodik skall granska epilepsisjukvårdens möjligheter att t. ex. med hjälp avkirurgiska ingrepp bedriva effektiv vård. Beredningen har redan tagit initiativtill en kunskapssammanställning. Vidare planerar beredningen att tillsammansmed . och arrangera enkonferens fill hösten. Jag avvaktar med stortintresse beredningens slutsatser. 6 protokoll 1987/88:116 -117 1987/88:117 Anf. 2 (): Jag ber att få tacka för svaret på min interpellation. måste jag konstatera attdet gav ett intryck av att varken vilja eller kunna -dvs. ingen målsättning förepileptikervården i vårt land. Jagkänner faktiskt att det är angeläget att ånyo upprepa frågeställningen. Vilkasärskilda åtgärder ämnar statsrådet vidta för att förstärka epilepsisjukvården,vad gäller både utbildning och övriga resurser? Socialministernsvarar att hon tagit upp frågan i hälso- och sjukvårdsberedningen iår, att en kunskapssammanställning pågår och att en konferens skall ordnas tillhösten. Varför denna långbänk, statsrådet? Förhållandenaär och har varit kända sedan lång tid.tillbaka. påtalade Epilepsiförbundetförhållandet genom en skrivelse till . Påfrågan om statsrådet ämnar ta några initiativ när det gäller ett särskiltvårdprogram för epileptikerna och när det gäller metoder och mål förrehabiUtering av de epilepsihandikappade svarade statsrådet att man skallgranska epilepsisjukvårdens möjUgheter. Men, statsrådet, de möjligheterna ochde kunskaperna .finns redan. Vilken målsättning har statsrådet medkunskapsinhämtandet ? Attjag blir bestört och besviken spelar säkert mindre roll, men jag känner att deca 100 000 epileptikerna i känner ännu starkare oro för hur framtidenskall gestalta sig, rried den vaga instäUning som landets socialministerintar. Kan epileptikerna över huvud taget förvänta sig ett stöd och därmed enförstärkning för epileptikervården? Jag ställer denna fråga direkt härifråntalarstolen. Epilepsi, är ettsjukdomskomplex med många orsaker. Plötsligt kan en normalt fungerandemänniska-för en stund förlora kontrollen över hjärnans och kroppens funktioner.Den drabbade bUr i starkt behov av onigivningens hjälp och förståelse. Anfallenkan te sig skrämmande och dramatiska för dem som inte kännertiUhur ett sådantanfall förlöper. Nya metoder och nya rön visar emellertid att,det är möjligtatt utföra epilepsikirurgi med mycket gott resultat. I opererasendast ett femtiotal patienter. Över huvud taget är dimensioneringen av.verksamheten inom rehabilitativ neurologi för epilepsisjuka-dåligt utbyggd iSyerige. Behovet är långt större än tillgängen. Med fog kan man verkligen sägaatt detta är den glömda sjukvårdsgruppen. I många andra västeuropeiska länderär vården mycket mer utbyggd och därmed anpassad.till behovet. I t. ex.finns 1 300 specialvårdplatser för epilepsisjuka. Sjukdomens långvarighet samtden relativt stora grupp av epileptiker som behöver regelbunden medicinsk vård- man räknar med två tredjedelar ay epilepsipopulationen, dvs. 66.000 - gör attbelastningen på sjukvården är betydande. Desamhällsekonomiska kostnaderna uppskattades av Epilepfikerförbun-det 1984 till12,3 miljarder, av vilka 350 milj. kr. utbetalades från riksförsäkringsverketoch ca 30 milj. kr. Därfill skall läggas andra för samhället storakostnader förutom kostnader för den direkta sjukvården. Detta är ettlidande som här mätts i ekonomiska termer. vad motsvarar detta imänskligt lidande? Jag önskar ett svar från statsrådet °2 om målsättningen-för den framtida vården ochrehabiliteringen av epilepsi- Kommer detatt finnas läkare i framfiden som är beredda att Prot. ägna sig åt denna vård?Kommer det att finnas apparatur, eUer skall få fortsättaatt lägga sin hämsko på investeringar för ~ ~ . . , , , nödvändig utrustning, somman t. ex. gjort i där man förhalat inköp av ny apparatur? ' Interpellationssvaretlämnar tyvärr fler frågor än svar. Därför vill jag sammanfattningsvis ställaföljande frågor: Kommer statsrådet att verka för en utbyggd epilepsisjukvård?Kommer epilepsikirurgin att byggas ut? opereras endast 50 patienter, somjag nämnde. Man beräknar att gruppen s.k. operafionskandidater omfattar 4 000-5000. För dessa människor skulle möjligheten till operation betyda ett nytt liv,och även för deras anhöriga och familjer. Kommer statsrådet att verka för endecentralisering av epilepsisjukvården? Enligtmin uppfattning måste vården byggas ut och fler enheter tillkomma. Det finnsförutsättningar för en kvalificerad vård. Naturligt i detta sammanhang är attanvända regionsjukhusen som bas för den kvalificerade vården och därigenomnärmare knyta den an fill forskningen. Men även länssjukhusen kommer att kunnata emot epileptiker. Finns det hopp om en mänskligare vård för denna glömdagrupp? Eller skall hälso- och sjukvårdens målsättningar om vård på lika villkorför alla människor inte gälla epileptikerna? Vi hade mycket ingående samtal med när man uppvaktadeoss . Förbundet har i en särskild skrivelse framfört sinasynpunkter till regeringen. Förbundet har också överlämnat sitthandlingsprogram. Jagtror sällan att en fråga så snabbt här behandlats som dén här. Redan vidnästkommande sammanträde, efter förbundets framställningar, med hälso-ochsjukvårdsberedningen var frågan uppe, och den nytillsatta statens beredning förutvärdering av medicinsk teknik tar upp frågan genast. Det går inte, UllaOrring, att dagen efter en uppvaktning säga: Så här skall vi göra. Förbundethade vid uppvaktningen en önskan om en centralisering. Man tog uppfrågan om ett epilepsicentrum. talar om att det skaU ske endecentralisering. Precis som förbundet säger i sin tidning , där manutförligt redogör för de samtal som vi hade och vilka åsikter som fördes fram,uppskattar jag uppvaktningen och det samråd som vi haft, och precis somförbundet hoppas jag på fortsatta kontakter, som vi naturligtvis skall ha. Jagtycker att vi mycket positivt har tagit emot de synpunkter somEpilepsiförbundet har haft. ' Anf.4 (): Det har varit känt sedan lång fid fillbaka att epileptikervården harvarit tillbakasatt. Den har inte fått vara med om den utveckling som kommitannan sjukvård till del. avsände en skrivelse,och det har gått flera dyrbara år . Jag konstaterar attstatsrådet inte svarar på frågan om en utbyggnad av och °-' Ombristerna i den sociala välfärden en målsättning för vården.Jag vet att en uppvaktning har skett, och jag kan ha förståelse för att rnan dåinte fick något svar. Men jag tycker att beredskapen borde ha varit störreinför en sådan uppvaktning och att de åtgärder som förbundet väntar sig skulleha varit mer klart preciserade. Jag tror att många av de experter som sysslarmed epileptikervård i inte har uppfattningen att en centraUsering avvården skulle vara den allra bästa lösningen. Tvärtom tror jag och många medmig att en decentralisering skulle vara värdefull för att ta vara på denkapacitet som finns vid våra regionsjukhus. Fråganom fler läkare och frågan om utrustning svarade inte statsrådet på. Jag villdärför upprepa frågorna: Anser statsrådet att läkarkapaciteten är tillräckligoch att det finns bra utrustning, så att inte behöver lämnastatsbidrag till verksamheten? På vilket sätt tänker statsrådet ta upp fråganom en decentralisering av verksamheten? Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar påinterpellation 1987/88:215 om bristerna i den sociala välfärden har frågat mig vilka åtgärder regeringen avser vidta föratt komma till rätta med bristerna inom familjepolifiken, sjukvården ochäldreomsorgen. Jagvill inledningsvis framhålla att är unikt genom att vi har lyckatsarbeta oss igenom den ekonomiska krisen med bibehållen full sysselsättning ochen stark och fungerande social välfärd. Det har visat sig att en stabil socialvälfärd i kristider inte bara ger ett gott skydd för människors levnadsförhållanden.Den bidrar också på flera sätt till att öka samhällets tillväxtmöjligheter.Den svenska modellen med en generell social välfärdspolitik lever som aldrigförr, och många länder är både imponerade och intresserade av den. GöteJonssons påstående att bristerna skulle ha ökat är bådeosakligt och orättvist. har regeringen avhjälpt debrister i välfärden som åstadkoms under de borgerliga regeringsåren.Socialdemokraternas vallöften har infriats. Karensdagarna isjukförsäkringen har tagits bort, ersättningen till de arbetslösa har höjts,värdesäkringen av pensionerna har återinförts, och stödet till barnomsorgen harförbättrats. Dessutomhar regeringen, trots ett kärvt budgetläge, kunnat genomföra en rad andrabetydelsefulla förbättringar i den sociala välfärden. Det kanske kan räcka medatt peka på att delpensionens kompensationsnivå har återstäUts och påsjukpenningreformen, den s. k. timsjukpenningen, som åstadkommer ökad rättvisaför privatanställda arbetare och även i övrigt för t. ex. deltidsanställda. Iårets budgetförslag har vården och omsorgen prioriterats. Möjligheterna förnärstående att delta i vården föreslås bli förstärkta. Förslag om ett avsevärtförbättrat och vidgat bilstöd för handikappade har redan förelagts . Om bristerna i den sociala välfärden Mångabarnfamiljer fick vidkännas kraftigt minskade realinkomster under PrOt.1987/88:117 de borgerliga regeringsåren ochbörjan av . Det innebar att många familjer hamnade ien ekonomiskt pressad situation. Detekonomiska rekonstruktionsarbete som därefter gjorts har inneburit attrealinkomsterna ökat. Parallellt med detta har familjepolitiken sedanregeringsskiftet varit inriktad på att stärka barnfamiljernas ekonomi.Flera kraftiga barnbidragshöjningar har gjorts. Barnbidraget har sedan år 1982i det närmaste fördubblats. Också det förlängda barnbidraget, bostadsbidragetoch studiebidraget inom studiehjälpen har förbättrats. Flerbarns-filläggen harbyggts ut kraffigt. Mångabarnfamiljer har också mött den ekonomiska krisen med att öka sinförvärvsarbetsfid. Det har gjort att de hållit sin inkomstnivå uppe trots dengenomsnittliga sänkningen av realinkomsterna. En väsentlig förutsättning fördenna ökning har varit utbyggnaden av barnomsorgen. Det ökade antaletförvärvsarbetande kvinnor har i sin tur varit en viktig del i arbetet med attföra ur krisen. Efterdet att framställt sin interpellation har hälso- ochsjukvårdssituafionen debatterats ingående i . Dessutom lämnade jag den18 april ett svar på en interpellation av om den svenskasjukvården. Detär viktigt att vi ständigt diskuterar hälso- och sjukvården, men jag tyckerinte det är nödvändigt att på nytt lämna en omfattande redovisning avregeringens hälso- och sjukvårdspolitik. Regeringen har ett klart och tydligtprogram för hur vi tillsammans med landstingen skall fortsätta att förbättravården och bygga bort bristerna, och vi kan visa att genomförda åtgärder nu gerresultet. Isvaret till pekade jag på att vi haft en mycket stor ökning avopefationskapaciteten . På förslag av regeringen anslogs våren1987 70 milj. kr. för att på kort sikt stimulera en ökning av vissaoperationer. har redovisat att operationskapaciteten för de trespecialiteter statsbidraget berör ökade . Redan nu ärväntefiderna för kranskärlsoperafioner i vissa landsting nere . Svårigheternaatt rekrytera och behålla personal i vården är en nyckelfråga. Mitt intryck äratt sjukvårdshuvudmännen nu satsar intensivt för att finna nya vägar att gepersonalen bättre arbetsförhåUanden. Det gäller bl. a. utvecklingsmöjligheter iarbetet, smidigare arbetsorganisation och flexiblare schemaläggning. Hälso-och sjukvården är grundläggande för människors välfärd. Vi följer utvecklingenmed största uppmärksamhet och är beredda att i en fortsatt dialog medsjukvårdshuvudmännen diskutera behovet av nya insatser. tar i sin interpellation också upp flera frågor om utveckling en inom äldreomsorgen bl. a. vad gäller ålderdomshemmen och sjukhem men. Jag vill här hänvisa till det svar som statsrådet lämnade här i kammaren på interpellation nr 1987/88:167 om bevarandet av ålderdomshemmen. Det pågår arbete i med en proposition om den framtida äldreomsor gen. Propositionen bygger till stor del 5 7Riksdagens protokoll 1987/88:116-117 Prot.1987/88:117 på betänkandet Äldreomsorg i utveckling som lagts fram aväldreberedning- en, där också moderatasamlingspartiet medverkade. Jag anser att en närmarediskussion om den framtida äldreomsorgen bör tas upp i samband medpropositionens behandling i . Mitt svar begränsas därför till socialavälfärden j t ' . . n.- -' några av de frågor som tas upp iinterpellationen. När det gäller äldreomsorgen hävdar attbristerna är mycket stora, och att många människor därför är rädda föratt åldras. Denna bild tror jag inte att många håller med om. Vi har en äldreomsorg som i stora delar är välutbyggd och väl fungerande. Detta visas bl. a. i den. rapport som statskontoretnyligen presenterat, där man jämfört äldreomsorgen i de nordiska länderna.Sverige får där ett gott betyg: den svenska äldreomsorgen håller en godstandard med hög servicenivå, bra personal och fina lokaler. Ändå är den intemycket dyrare än i de övriga länderna. Statskontoret pekar också på möjligheteratt inom samma kostnadsram höja kvaliteten på omsorgen, vilket skall övervägasi det fortsatta arbetet. Regeringen gav i uppdrag attgemensamt med och i samråd med ochLandstingsförbundet dels göra en samlad redovisning av de kommunala planernaför att förbättra bostadsförhållandena för gamla, handikappade och långvarigtsjuka, dels utvärdera den hittillsvarande utvecklingen av boendet för äldre.Uppdraget skall redovisas fill . Endelredovisning lämnades , och denna visar att boendestan-darden föräldre har höjts påtagligt samt att ytterligareförbättringar planeras. Beträffande personalsituationen inom gavsocialdepartementet ett uppdrag till att i samrådmed berörda departement, myndigheter och organisationer föreslå insatser somsyftar till att förbättra personal- och rekryteringssituationen. Uppdraget harnyligen redovisats fill . kartläggningvisar att den avgörande frågan inom inte är rekryteringen utan denmycket stora personalomsättningen. presenterar olika förslagsom syftar till att minska personalomsättningen, vilka nu skall bli föremål föröverväganden i . Jag vill avsluta mitt svar med att upprepa vad jag sagtflera gånger om bristerna i välfärden. För min del anser jag att ett av deallvarligaste hoten mot den fortsatta utvecklingen av den sociala välfärden ärde ökade svårigheter som uppstått att rekrytera och behålla personal inomviktiga delar av vård- och omsorgssektorn. Regeringen prioriterar arbetet med att förutsättningslöstförsöka reda ut vad som kan ligga bakom och vilka åtgärder som behövs. Regeringen har i riksdagsdebatten om hälso- och sjukvårdenredovisat sin syn på personalfrågorna och behovet av förstärkta resurser inomdenna för medborgarna så viktiga verksamhet. Motsvarande redovisning inom äldreomsorgenkommer att presenteras i den äldrepolitiska propositionen. pågrundval av detta underlag skulle jag välkomna en förnyad debatt om hur viskall värna om vårdens och omsorgens anseende, utveckla den 86 generella socialpolitiken ochfördela nya resurser i takt med den ekonomiska tillväxten under de kommandeåren, så att vi står väl rustade att möta de Prot. 1987/88:117 växande anspråken på barnomsorg, sjukvård, äldreomsorg osv. Om bristerna i den Anf. 6 (): ., ,,, Jag ber attfå tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Iinledningen till statsrådets svar redovisas hur fantastiskt bra allting är. Jagär i och för sig inte förvånad över att statsrådet gör en sådan inledning. Denär intressant också därför att man utifrån den inledningen har anledning attfråga: Vad beror det då på att bristerna ändå är så stora i det svenskavälfärdssamhället på just dessa vitala områden - barnomsorgen, äldreomsorgenoch sjukvården? Jaghar framfört min fråga i interpellationen och tänker inte fördjupa mig ivälfärdsresonemanget utifrån den inledning som statsrådet redovisar, även omdet finns anledning att ufifrån den tänka efter: Varför ligger på 23:eplats i OECD-statistiken när det gäller köpkraften hos vanliga löntagare?Varför är hushållssparandet i praktiskt taget lika med noll? Det finnsanledning att diskutera även dessa frågor, men jag är inte beredd att göra detjust nu utan vill ta upp dem i ett annat sammanhang. Statsrådetsäger att den svenska modellen är en generell välfärdspolitik och att den leversom aldrig . Jag är förvånad över det beskedet, utifrån de stora problemsom vi trots allt har när det gäller den vikfiga sociala välfärden. För miginnebär välfärd också hänsyn, hänsyn till enskilda människor. Det finns ettsamband mellan å ena sidan trygghet och å andra sidan valfrihet. Låtmig, herr talman, läsa upp några rader ur Nya . En delfidsmamma harskrivit följande i en insändare: "IngvarCarlsson tror tydligen att vi föräldrarsätter våra jobbi första hand.Barnfamiljer har inte råd med att bara en av föräldrarna jobbar. Jag villinget hellre än att vara med mina barn om dagarna, men vad säger min ekonomi omdetta? Mina barn är det bästa jag har. Varför, varför och åter varför får intejag och många mammor med mig vara med våra barn från en lugn frukost tillkvällsmålet?" Dethär är en vikfig fråga som en mamma ställer. Socialdemokraterna ger inga beskednär det gäller den typen av trygghet och valfrihet. De borgerliga partierna harpresenterat en modell, ett vårdnadsbidrag, som skulle öka valfriheten för justdessa föräldrar. Varför säger socialdemokraterna nej tiU Linköpingsmodellen,som innebär att de som vårdar sina barn i hemmet fillsammans med andra barn,alltså familjedaghemmen, skulle få ersättning enligt reglerna om kommunalbarnomsorg? Varför säger ni nej fill Korskyrkan i som vill starta ettdaghem? Jag skulle kunna göra denna lista med socialdemokrafiska nej till enutbyggd välfärd väldigt läng, en välfärd på den enskildas och barnfamiljernasnivå, utifrån deras önskemål. Detfinns alltför mycket materialism i den socialdemokrafiska välfärdsmodellen! Närdet sedan gäller synen på situationen inom sjukvården kan jag inte nöja mig med de svar som statsrådet gav med anledning av interpellation, därför att jag vill ställa mina frågor utifrån den syn vi har i moderata samlingspartiet. Låt mig berätta om , som fick resa till °' Ombristerna i den sociala välfärden för att få sinkranskärlsoperafion utförd och blev tvungen att betala det hela med egnapengar. Gersila Klevitz fick åka tiU Sofiahemmet och tvingades ta ett lån föratt med egna medel betala sin höftledsoperation. Ivems samhälle, , får man ta av sina egna pengar och betalaviktig sjukvård? Det är inte i samhälle eller i RonaldReagans. Den här gången är det i det socialdemokratiskt styrda . Jagställer denna fråga därför att socialdemokraterna i förra valet reste land ochrike runt och skrämde svenska väljare för moderat politik och sade att imoderaternas är det plånboken som bestämmer. Nustår vi åter mycket nära ett val. är det jag som skall åka land och rike runtoch berätta att i det socialdemokratiskt styrda är det plånboken sombestämmer - om man nu har en plånbok, annars får man ta lån. Minaexempel visar att ni sådde vind och fick skörda storm. Ni presenterade enfelaktig modell av vår politik - vi får gå ut och presentera den faktiskaverklighet som blivit följden av den socialdemokratiska politiken. Nuställer jag frågan: Varför, , är ni inte beredda att stödjavåra önskemål om viktig utbyggnad av välfärden pä det sjukvårdspolitiskaområdet? Är ni beredda att stödja en sjukvårdsgaranti som ger de sjuka rättfill vård i det egna landsfinget, i annat landsfing eller i privat sjukvård? beredda att stödja en allmän, obUgatorisk arbetslöshetsförsäkring som innebäratt ingen svensk skall behöva ta lån för att få höftleden opererad? Är niberedda att se till att vi får familjeläkare i ? beredda att se till att den kvalificerade slutna sjukhusvården prioriteras istörre utsträckning än ? Statsrådetsäger att hon inte tror att de gamla är ängsUga över att åldras i dagensSverige. Jag måste då ställa frågan: Har inte statsrådet rest runt ute ilandet? Jag vet ju att har gjort det. Jag har mött väldigtmånga oroade gamla. De är rädda därför att inte fungerar, därföratt de ser oerhört många nya ansikten, därför att det inte finns plats påålderdomshemmen, därför att de blir utkörda från det vårdhem där de har bott imånga år. Vadvill socialdemokraterna göra åt detta? Är ni beredda att stödja det moderatakravet i som innebär att man skall stoppa nedläggningen av sjukhemtill dess att är utbyggd? Anf.7 (): lade professor fram en avhandling, Fattiga i folkhemmet.Jag tog ner den från min bokhylla , Uksom en senare bok, Den ofärdigavälfärden, som han skrev tillsammans med sin hustru och som kom ut . Dendirekta anledningen fiU att jag gjorde det var att socionomen fil. i en artikel går igenom facit till den den ofärdigavälfärden. Eftersom det vore omöjligt att penetrera hela materialet i enartikel gör han jämförelser med SCB:s Perspektiv för välfärden . Och,herr talman, han finner att mycket litet förbättrats men att mycket försämrats.Det finns otaliga rapporter som visar detta. Så här skriver : "Egentligen borde väldenna mångfald av rapporter om hur sociala orättvisor består ochdelvis fördjupas tas tiU intäkt för omprövningar av de Prot. 1987/88:117 socialpolitiska medlen. Så sker emellertid endast undantagsvis. I stället 9maj 1988 hänger vi fortfarande fast vid den gängse skatte-, avgifts-ochtransfererings- q , \ternaide poUtiken, trots att den-inte minst under de allra senaste åren-visatsig leda . . x[f/j. fram till en gigantiskkapitalöverföring från de fattiga till de allra rikaste." Mankan ta som exempel antalet arbetslösa, som var mycket mindre 1965 än 1985.Antalet människor i vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder 1965 var 33 100-1985 var de 173 400. har alltså ytterligare drygt 140 000 personerhamnat utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Till detta, herr talman, kommerförtidspensionärerna: 1963 fanns det 130 000 personer med förtidspension ellersjukbidrag, 1985 315 000 människor. Enav statsrådet mest ridna käpphästar är den som heter "deborgerliga regeringsårens fiasko". I just detta sammanhang, när det gällerarbetslösheten, duger den inte. Så här såg några siffror ut: 1977 var totalt193 000 människor antingen föremål för åtgärder eller öppet arbetslösa, 1980var avtalet 204 000 och 1985 som sagt 315 000. har siffrorna minskat något,men 1987 var totalsiffran 254 000 personer, alltså 50 000 fler än 1980. Tiden medger inte fördjupningar på fler områden inom socialpolitiken,men låt mig ta några exempel från en alldeles ny undersökning avflerhandikappade i hela landet. Man frågar sig: Är det rätt att av 60flerhandikappade endast 12 har personligt anpassade bostäder, 26 ingenanpassning alls, att av dessa 60 endast 5 har elektrisk rullstol, att mer änhälften inte kan förflytta sig och att endast 11 kan bada hemma?