prot · GB09121 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:121 Förhandlingarnaleddes av tredje vice talmannen. 1§ Tids- och ärendeplan Anf.1 TREDJE VICE TALMANNEN: Till kammarens ledamöter har utdelats entidsr och ärendeplan för återstoden av /88. 2 § Svar påinterpellation 1987/88:236 om framtid Med anledning av det fördragsverk rörande somundertecknades i har ställt följandefrågor. Vilkenär den inställning till att UNHCR eventuellt etablerar sigi medan den afghanska lydregeringen finns kvar där? Kommerregeringen att konsultera motståndsrörelsens interimsregering innan manbeslutar att säga ja - eller nej - till en förfrågan att ingå i ? i har förutsättningar skapats för att avsluta den mer långa sovjetiska militära interventionen i . Detär regeringens starka förhoppning att Genéye-avtälen skall följas av en brettförankrad politisk uppgörelse i , som gör det möjligt för afghanernaatt själva bestämma sin framtid. Ett slut på stridigheterna är en viktigförutsättning för att de miljontals flyktingarna skall kunna återvända tillsina hemorter i trygghet. Allaberörda parter bör nu medverka till att grunden läggs för fred ochåteruppbyggnad i ett fritt . KarinAhrland tar i sin interpellation för det första upp FN:s flyktingkommissariesroll i fråga om flyktingarnas återvändande. Regeringenkonstaterar med tillfredsställelse att FN och det internationella samfundet nuförbereder hjälp fill de afghanska flyktingarna, så att dessa skall kunnaåtervända till sina hem och bygga upp sin tillvaro igen. Detta är en gigantiskuppgift. Innan det praktiska arbetetpå fältet kan inledas krävs ett omfattande Denfrivilliga repatriering av flyktingarna som förutses i , lärframför allt bli beroende av i vilken utsträckning en återgång kommer att sketill fredliga förhållanden i . Fortsatt väpnad kamp inne i landetkan inte uteslutas. Det är därför i dagens läge osäkert när merparten avflyktingarna kommer att välja att återvända. Flyktingkommissariens medverkanvid repätrieringen av flyktingarna berörs i ett av Genéve-avtalen. Flyktingkommissarienskulle i Uksom i andra situationer ha som enda mål att skyddaflyktingarna och ge dem nödvändigt materiellt bistånd. Detta arbete innebärkontakter i varierande utsträckning med parterna i oUka konflikter. Parterna måsedan vara regeringar, motståndsrörelser, lokala myndigheter eller andralokala makthavare. Medhänsyn till att av de flyktingar som befinner sig iPakistan komrner från de angränsande provinserna i , finns det allanledning att förmoda att flykfingkommissariens huvudsakligarepatrieringsarbete kommer att utgå från . Deolika frågeställningar som aktualiseras av medverkan av flyktingkommissarienvid repätrieringen av de afghanska flykfingarna, är föremål föringående överväganden av generalsekreteraren och flyktingkom-missarien.Regeringen har fullt förtroende för att dessa överväganden görs med det omdömesom situationen kräver. Vadsedan gäller frågan om medverkan i den övervakande FN-insats i ochPakistan som förutses i , har som bekant FN:sgeneralsekreterare vänt sig till och en rad andra länder med begäranätt ställa observatörer till förfogande. En av de frågor som iriåste övervägasi sammanhanget är självfallet vilken motståndsrörelsens och andra berördaparters inställning är. Vidbiståndsministerns besök i fördes samtal medledande företrädare för sjuparfialliansen och den proklamerade övergångsregeringen.Den svenska delegationen informerade sig därvid om dessas inställning till enövervakande FN-insats. Det framkom att man av kända skäl tar principiellt avståndfrån , som man inte erkänner. Av denna anledning tar man inteheller ställning till enskilda delar av uppgörelsen. Även i andrå samtal iriedföreträdare för motståndsrörelsen har frågan om inställnirigeh inom denna tillFN-insatsér tagits upp från svensk sida. Resultatet av dessa samtal har vägtsin i regeringens bedömning av frågan om skall medverka rriedobservatörer i FN:s övervakande insats i och . Hänsyn harockså tagits till försäkringar från FN att inspektioner från de i ochIslamabad placerade FN-teamens sida inte skall komma i fråga om intetillfredsställande säkerhetskrav kan uppfyllas. Eftersamråd med oppositionen har regeringen som bekant beslutat att säga ja till denbegäran vi fått från FN:s generalsekreterare att ställa ett antal observatörertill förfogaride. Det råder fortfarande en del oklarheter om de närriiareförutsättningarna för att genomföra FN:s övervakande insats i ochPakistan enligt . Avgörande för beslutet har emeUertid varitatt FN-insatsen ingår som ett viktigt element i uppgörelsen och att dennauppgörelse skapar förutsättningar för ett sovjet- iskt tillbakadragande.Uppgörelsen kan förhoppningsvis också utgöra grunden för en återgång tillfredliga förhållanden i och därmed möjliggöra för flyktingarna attåtervända. Mot denna bakgrund har regeringen velat ta sin del avvärldssamfundets ansvar genom att acceptera att medverkar i FN:sövervakande insats. 3 (): Jag tackar utrikesministern för ett utförligt och diplomatiskt svar. Låtmig först säga att självklart måste alla vara glada för att trupperäntligen är på väg att lämna det land de på sin regerings uppdrag så länge harockuperat och torterat, både fysiskt och psykiskt. Det sovjetiska uttåget är enförsta seger för den afghanska motståndsrörelsen. Det är också en symboliskseger för alla som tror på idéerna om alla folks rätt till frihet frånfrämmande inblandning. Vihar all anledning att uttrycka vår beundran för , som i en ojämhk kampändå har förmått visa en av supermakterna att också små folk kan vara okuvliganär kampen gäller deras egen frihet. Sånågra kommentarer till svaret. Jag vill då först starkt understryka att jagnyss sade att uttåget är en första seger för . Kriget i ärinte slut bara genom det s. k. fördragsverket i . , när de första soldaterna lämnade , sade i ett tal att"den afghanska armén nu är stark nog att försvara landet på egenhand". Ett sådant yttrande skulle kunna tas som ett sällsynt dåligt skämt.Det enda hotet utifrån har stått för. Men dess värre var det inte ettskämt. Najibullah vet att striderna inte upphör . kommer inte attge upp förrän Najibullah och hans armé gått samma väg som soldater.Mujahedin försvarar ju afghanerna mot ett politiskt system som infördes genomen statskupp. Så länge Najibullah är kvar kan man inte tala om ett verkligtsjälvbestämmande och inte heller om verklig frihet. Dessa tankar uttrycktes i ledare, och jag skulle tycka det vara bra om utrikesministernhär ville instämma i dé tankarna. Utrikesministernhar vidare talat om att han hoppas på "en brett förankrad politiskuppgörelse i ". Jag hoppas då att han inte menar att Najibullahskall ligga bakom den så som hans regering varit avtalspart i . Han är enav de berörda parterna, men han medverkar bäst genom att låta denöverväldigande majoriteten av afghaner sköta den breda förankringen och fattabeslut om landets framtid. Detär, herr talman, naturligtvis invändningsfritt att flyktingkommissarien redannu börjar förberedelserna för repätrieringen av flyktingarna, men det behövernog understrykas att det än så länge bara kan vara fråga om förberedelser. har rätt i att fortsatt kamp inte kan uteslutas. Jag skulle viljasäga att det är ett understatement värdigt en excellens. Visst kanflyktingkommissarien behöva ha vissa kontakter även med dennuvaran-deKabulregimen, men det är en självklarhet att de kontakterna skall tas med stortomdöme. Det har talats mycket om en särskild samordnare för FN:s hjälpinsatser.Har utrikesministern några färska uppgifter om hur långt den frågan haravancerat? Beslutetom att låta svenska officerare ingå i den s. k. harfattats efter det att jag väckte min interpellafion. Jag beklagar det beslutet,främst därför att det kan komma att uppfattas som ett indirekt svenskt stöd förNajibullah - och det, herr talman, vore mycket olyckUgt, särskilt eftersomSverige hitfills har haft en nästan unik goodwill hos motståndsrörelsen genomvåra goda kontakter med företrädare för den och genom den humanitära hjälp somvi har slussat in i landet. Jag inser ändå att när sådana beslut väl är fattadekan de inte ryggas. Jag kan däremot hoppas att de svenska officerarna har fåttsådana instruktioner att det inte på något sätt kan uppfattas som om desamarbetar med den nuvarande Kabulregimen. Nusäger utrikesministern att det fortfarande råder oklarhet om de närmareförutsättningarna för att genomföra den övervakande insatsen, och det var ju enklar - om än inte särskilt klargörande - upplysning. Då vill jag naturligtvisveta när de oklarheterna beräknas bli utklarade. Har regeringen några tankar påatt skicka dit fler officerare då? Och har regeringen inte ställt några somhelst villkor för vår medverkan? 4 (): Att sovjetiska styrkor nu börjar lämna efter mer än åttaårs ockupation och krigföring i landet får ses som en enorm seger för denafghanska motståndsrörelsen, det afghanska folket och dess kamp för ett frittland, ett fritt land där de själva skall få bestämma om sin framfid. Jagunderstryker, precis som , att detta måste ses som ett absolutförsta steg. Det finns nämligen många frågetecken kvar. a. oroar sigmotståndsrörelsen för planer på att de sovjetiska styrkorna skall dra sig motnorr, för att quislingregeringen skaU dra sig mot norr, för en delning avprovinsen och för att quislingregeringen, Najibullah, kommer att bita sig fastpå den plats i där de rika naturfyndigheterna av bl. a. gas finns.Vi måste nu mycket noggrant vaka över att landet får bevaras som en helhet, såatt det inte blir ett delat land. Det finns ingen i det afghanska folket somvill det. Afghanernalängtar självfallet efter fred, efter aUa dessa år av Udande, då de har utsattsför ständiga bombningar från sovjefiska plan som har lett till att över 1,2miljoner afghaner har dödats. Deras hus och byar har bombats och raserats. Hurmånga som har skadats vet vi inte säkert, men åtskiUiga tusental har lemlästatsoch förvandlats till krymplingar för resten av Uvet. Dessutom har sovjeternassystematiska bombningar förstört fält, åkrar och fruktträd samt dödat djur. Manhar också eldat upp skördarna och bränt på fälten. Detta är vad ryssarna ochderas quislingregering har stått för. Följden har naturligtvis blivit svält ochsjukdomar. Motbakgrund av detta och med tanke på det fantastiska uppbyggnadsarbete somkrävs, som kommer att kosta enorma resurser i fråga om såväl pengar somarbetskraft, fordras tillskott, hjälp och stöd. Men det fordras minsann ocksåatt får ta ansvar för den förstörelse som man har orsakat. Inom centernhar vi diskuterat denna fråga. Vi har kommit fram till att Sverigeinternationellt bör agera för att krävs på ett krigsskadestånd. Minförsta fråga till utrikesministern blir därför: Är även att från regeringens sida agera ,för att vi internafionelltskall arbeta för att krävs på ett krigsskadestånd? förstörelse av ett land är det ganska rimligt att man får stå fillsvars och hjälpa fill att bygga upp landet igen. Nuförbereds alltså möjligheter för flyktingarna att återvända. Det har nyligengjorts en intervjuundersökning bland flyktingarna. Av dessa har svarat attde inte ämnar återvända till förrän följande krav har uppfyllts: 1. att ryssarna har lämnat landet, 2. att quislingregeringen har fallit och lämnatmakten, 3. att det råder fred och 4. att de minor som ryssarna lämnar efter sig harplockats bort. Jag instämmer i den fråga som ställdebeträffande vår syn på quisUngregeringen i . Är det även den svenskaregeringens synpunkt att denna regering inte kan sitta kvar, eftersom dentillsattes av ryssarna, dvs. att den nuvarande regeringen i landet inte kansitta kvar och styra landet, utan att det måste vara folket självt som i friaval bestämmer om sin framtid? Beträffandedet Genéve-avtal som leder till dessa förberedelser för flyktingarna att kunnaåtervända ställer också jag mig frågande tiU de svenska officerarnas roll somobservatörer. Har man fått förtydliganden och förklaringar när det gällervilken uppgift som dessa officerare egenfligen skall ha som observatörer? Hurskall man på ett trovärdigt sätt och utan att misstänkliggöras kunna verka innei landet? Jaginser att vi gemensamt har fattat beslutet om att ett antal svenska officerare skall vara med och övervaka att ryssarna lämnar landet. Innan vi utvidgar detta deltagande är det emellerfid vikfigt att få svar på frågan om vi har fått tillräckliga garantier för att de kan utföra det arbete som vi anseratt de bör göra. ' Det är riktigt, som både och harpåpekat, att Genéve-avtalen är ett första steg. Jag antar att vi alla kännersamma stora lättnad över att detta steg äntligen tas, dvs. att Sovjetefterkommer den uppmaning som vi ända från början har riktat till om skall upphöra med ockupationen och dra bort sina trupper. Detär alltså ingen fredsuppgörelse. Det är inte heller en uppgörelse somstipulerar hur det afghanska folkets rätt till självbestämmande skall ta siguttryck. Men det är ett första steg, som vi ändå kan hoppas på. Även om detfinns mycket som förefaller tala emot, så kan det ändå bli ett steg till fredoch försoning, som det afghanska folket så länge har saknat. Hur storachanserna är till detta är svårt att säga - där går bedömningarna isär. Detfinns emellertid de som tror att om de sovjetiska trupperna väl drar sig undan,så ligger detta i intresse. De samtal som vi har fört med mujahedinunder senare tid tyder på en ökad förståelse för att detta första steg skall kunnaefterföljas av en verklig fredsprocess. Sedan står världssamfundet naturligtvisinför en gigantisk uppgift när det gäller repätrieringen och återuppbyggnadenav landet. 9Riksdagens protokoll 1987/88:119-121 Jag fick en fråga av , och jag vill svara attsamordnaren nu är utsedd. Det blir Sadruddin Aga khan som kommer att vara FN:ssamordnare av aktiviteterna. Det är klart att hela världssamfundet måsteengageras, även om vi har anledning att ställa särskilt stora krav just påSovjetunionen. Det kommer vi självfallet att göra. Varken FN:s eller vår egen inställning fill regimen iKabul har förändrats genom det här beslutet. FN betraktar fortfarandeKabul-regeringen som legitim representant för , och Kabul-regeringenär en av parterna i uppgörelsen - det är ett ofrånkomligt faktum. Men densvenska regeringens inställning har inte förändrats. Observatörerna ärFN-tjänste-män och får följaktligen inga instrukfioner från . Därernothar vi från svensk sida varit mycket noga med att få mandatet preciserat. Jagskall gärna erkänna att detta mandat på vissa punkter är osäkert.Det är alltför vidsträckt, som varje uppgift för sig som nämns imandatet är omfattande. Vad vi har uppnått är att på vårbegäran tog ställning till aktionen och står bakom den. Vi har alltså beslutetfrån , och dessutom förekommer kontinuerlig kontakt mellan FNoch de länder som har bidragit med officerare till denna undersökningskommission.Vi hoppas därmed kunna få mandatet mer preciserat. Trots all denna osäkerhet var det omöjligt för attsvara nej på generalsekreterarens anmodan. Observatörsstyrkan utgör ett viktigtelement för att det sovjetiska trupptillbakadragandet skulle äga rum. Då vardet inte möjligt för eller de andra länderna att säga nej. Därmed hadevi kunnat äventyra det som vi alla anser vara så viktigt, nämligen att desovjetiska trupperna så snabbt som möjligt drar sig ur . 6INGBRITT IRHAMMAR (c): Jag fick nu höra av att visjälvfallet kommer att ställa stora krav på . Det var emellertidinte ett klart och tydligt svar på frågan om man kommer att kräva attSovjetunionen skall betala krigsskadestånd på samma sätt som fick göraefter . Jag tycker att det är självklart att den skall betala somförstör så mycket för så många människor och förstör för så enormt storaekonomiska värden i ett land, att det kommer att ta att bygga upp detigen. Det är som sagt självklart att de skyldiga skall betala för dennaförstörelse. Egentligen borde alla kunna ställa sig bakom detta krav och inseatt det är berättigat att begära krigsskadestånd. Det är svårt att avgöra hur vårt förtroendekapital berörsi och med att vi har sänt observatörer. Visst är det viktigt att se till att desovjetiska styrkorna räknas, så att man har en klar bild av deras åtgärder föratt lämna landet. Det stora förtroendekapital som vi har byggt upp hos detafghanska folket kan dock skadas av att vi nu låter våra officerare vara övervakareoch kanske på det sättet vara i Najibullahs klor litet grand. Det härfredsavtalet är nämligen unikt - om vi nu skall kalla det för fredsavtal. Dethar slufits mellan två parter som inte är de krigförande parterna.Motståndsrörelsen och har krigat mot varandra, men motståndsrörelsen harinte fått vara närvarande under dessa sex års "fredsförhandlingar".Därför kan man ju ifrågasätta hur världssamfundet,alltså FN, har agerat i detta sammanhang. Det är ju unikt att förafredsförhandlingar där den ena krigförande parten inte ens en gång har kunnatdelta. I fredsavtalet nämns motståndsrörelsen knappast vid namn. Detta är juhistorieförfalskning! 7KARIN AHRLAND (fp): Först får jag tacka för uppgiften om denutsedde särskilde samordnaren. Sedan måste jag fråga en sak. När hantalade om Kabulregimen skedde detta också i diplomatiska ordalag. Jag är intediplomat - jag representerar riksdag. Jag skulle vilja veta omregeringens utrikesminister instämmer i rubrik i går - ni tillhörju samma parti. Där stod det: "Quislingen i måste också ut. "Jag vill gärna ha ett klart besked på den punkten. Jag är fortfarande något tveksam fill att det var alldeles omöjligt för att säga nej tillgeneralsekreterarens begäran. Vi vill ju gärna vara någon form avvärldssamvete, och det kan också vara trevligt och bra ibland att vi är det.Men har vi faktiskt, som jag har påpekat, haft en unik situation hos denafghanska motståndsrörelsen, och det kanske hade varit bättre och viktigare attförsäkra oss om att det förtroendekapital som har byggts upp - också med densvenska regeringens goda minne - hos motståndsrörelsen över huvud taget inteäventyrades på det här sättet. Det kan väl inte vara så, , attdet inte skulle ha blivit någon alls om just Sverigehade sagt nej. Det tror inte jag på. Det finns faktiskt andra länder som ocksåkan ställa upp. . Det viktiga för mig, när vi nu har ställt upp, är: Vilkaklara försäkringar har om att svenska officerare inte på någotsätt kan sammanblandas med Najibs regering? En kommentar till och minpartitillhörighet. Jag är socialdemokrat, och vet vad är!Tidningen får stå för sina uppfattningar; jag står för mina. Jag har redogjort för regeringens syn på den här frågan,och jag menar allvar dä jag säger att detta icke är ett fredsavtal. Det här ärnog ett fredssamtal, men det är icke ett fredsavtal som vi diskuterar, utanavtalet gäller alltså bortdragandet av de sovjetiska trupperna. Jag tror ingen av er menar att skulle ha tagitrisken av att bortdragandet av de sovjetiska trupperna hade fördröjts, därföratt ville föra över uppgiften på andra som sannolikt i det läget hadevarit tveksamma till att åta sig uppdraget. Trots allt är antalet länder somkan komma i fråga för en sådan här uppgift ganska begränsat. Ofta är detneutrala, alliansfria länder som man söker sig till och som inte har tagitställning i konflikten på ett sådant sätt att parterna inte kan godkänna demsom övervakare. Har ni en annan uppfattning på den punkten och vill göragällande att inte borde ha bidragit med officerare, så tycker jag niskall säga det aUdeles klart ut. På denpunkten har vi samrått med partierna och det har rått total enighet frånvänster till höger. Det skulle vara intressant att höra om ni också står förden uppfattningen. Sedanär det inte så att vi utan vidare svarade ja. Vi krävde en precisering, och vikrävde dessutom samtal med de truppbidragande länderna och att säkerhetsrådetskulle fatta ett beslut att ställa sig bakom denna aktion. Först sedan säkerhetsrådethade gjort det beslöt den att sända officerare dit. Det är vadjag vill säga . 9 (): Jag vet att StenAndersson är socialdemokrat. Jag trodde faktiskt att också var ettsocialdemokrafiskt organ. Men jag vet i varje fall vad tycker idenna fråga, och jag undrar: Tycker inte socialdemokraterna precis somAftonbladet i denna fråga? Det skulle annars förvåna mig väldeliga. Jagger här utrikesministern en chans att erkänna att han står på samma sida somAftonbladet när det gäller denna sak. Jagkan fortfarande inte förstå att det verkligen inte skulle ha blivit eller något eld-upphör-avtal eller vad vi skall kalladet, bara för att den hade sagt nej. Därernot är detfaktiskt på det sättet att vi skulle kunna hjälpa till alldeles utomordentligti det fortsatta arbetet för en fredlig utveckling, och förmodligen på ettbättre sätt, om vi inte hade varit med på detta stadium. Det är detta som jaghar velat försöka få fram i och med den här interpellationen. har jagju sagt att när ett sådant här beslut är fattat, oavsett om jag inte gillar det- och vad oppositionen eventuellt sade eller inte sade i utrikesnämnden kan viju inte tala om här i. -, får jag inte rygga beslutet. Menjag frågade också från talarstolen: Är regeringen beredd att skicka ännu flerofficerare om en sådan förfrågan kommer? Tredjevice talmannen anmälde att anhålHt att fill protokollet fåantecknat att hon inte ägde rätt tUl ytterhgare inlägg. får ha vilken uppfattning det vill om Kabulregimen. Vitycker inte om den. Jag tycker heller inget vidare om en del av defundamentalisfiska strömningar som finns i . Det är mycket som tyderpå att de olika fraktionerna inom motståndsrörelsen kommer att råka i luven påvarandra, eventuellt under krigiska förveckUngar. Jag hoppas det inte, utan vadjag hoppas är att alla parter som finns i får i gång ett resonemangsinsemellan som leder till fred och försoning. Detmåste vara det afghanska folkets sak att bestämma om sin framtid, inte vår. Enförutsättning för att det skall kunna bestämma om sin egen framtid är att desovjetiska trupperna så snabbt.som möjligt dras bort från , och dethar vi medverkat till. Detskulle vara ett ganska ynkligt uppträdande av om vi sade: Det ärriktigt att det här kommer till stånd, men kan inte delta, utan det överlåtervi på andra folk att göra så att inte vårt förtroendekapital går åt skogen. Jagtror uppriktigt sagt att hade inte deltagit i denna aktion utanöverlåfit på andra att göra det som vi inte skulle vilja göra, då hadeförtroendet för i dessa sammanhang minskat avsevärt. Det är minbestämda uppfattning. Omde baltiska folkens situation Tredje vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar påinterpellation 1987/88:239 om de baltiska folkens situation har i sin interpeUation frågat mig om jag är beredd attframlägga regeringens uppfattning om parlamentariska församlingsresolufion 872 av om de baltiska folkens situation ochfrågat vilka åtgärder regeringen avser vidta för att hävda de baltiska folkensmänskliga rättigheter och rätt till självbestämmande. Europarådsresolutionenger uttryck för de särskilda känslor som vi i hyser gentemot debaltiska repubUkerna, som i samband med omvälvningarförlorade sin korta självständighet. Resolutionen påminner om världskrigetsoch efterkrigstidens politiska följder. Den betonar att ett förbättratöst-väst-klimat i allmänhet, och ett gynnsammare stormaktskUmat i synnerhet,skulle både underlätta en politisk lösning av "det bahiska problemet"och öka möjUgheterna att mera verkningsfullt ta upp de baltiska staternas öde iESK-sammanhang. Sverigesinställning i erkännandefrågan torde vara känd. Den dåvarande svenskasamlingsregeringen vidtog olika åtgärder som innebarett erkännande av de baltiska staternas införlivande med . Ettflertal västeuropeiska och västUga stater har också, i en eller annan form,givit införlivandet sitt erkännande. Motbakgrund av vår inställning i erkännandefrågan har i ESK-sammanhanginte tagit upp frågan om de baltiska staternas rätt till självbestämmande, ochvi har inte heller för avsikt att göra det. Dettainnebär dock inte att vi stillatigande accepterar brott mot mänskligarättigheter i Bahikum.