prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Från samhällsekonomisk synpunkt är privat sparande minstlika värdefullt som offentligt. En skattesänkning som motsvaras av minskadeoffentliga utgifter är inte farlig. Det är inte ens farligt om skattesänkningenskulle vara större än utgiftsminskningen, under förutsättning attmellanskillnaden motsvaras av ökat privat sparande. behöver en regering som inser dessa samband och ärberedd att verka för att vårt land blir mindre extremt när det gällerskattetryck och hushållssparande. Mindre extremt är som bekant, fru talman,detsamma som mera moderat. 17INGEMAR ():.. Så har det alltså hänt igen. Återigen har vien konflikt på svensk arbetsmarknad. Ca 100 000 anställda inomverkstadsindustrin är den här gången berörda. Kostnaden för denna konflikt harberäknats uppgå till 200 milj. kr. Den här gången är detverkstadsindustrin som råkat illa ut. Jag tror att det för många är obegripligthur vi återigen kunnat försätta oss själva och svensk ekonomi i dennasituation. Den minnesgode erinrar sig kanske tesen att undersocialdemokratiska regeringar är det lugnare på arbetsmarknaden. Under de borgerligaregeringsåren försökte man göra något slags vetenskap av detta påstående. Harerfarenheten bekräftat den tesen? Nej, alla vet att det inte är så. Sedansocialdemokraterna kom tillbaka till regeringsmakten har strejker och lockoutertvärtom blivit legio. efter regeringsskiftet bröt denförsta konflikten ut. Det var nio som gick ut i strejk. pååret, 1983, värdet försäkringstjänstemännens tur. förlorade vi drygt52 i konflikter. skulle visa sig vara ett förhållandevis lugnt år.Dock gick förlorade. Virkesmätare, taxitelefonister,käbinper-sonal och televerksanställda var indragna i strejker . Året därpå, 1985, blev det storkonflikt på det statligaområdet. Strejker och lockouter omfattade mer än 100 000 statligt anställda.Handeln blev också indragen i konflikt. gick förlorade detåret. var det den kommunala sektorns tur. Först läkarnaoch senare kommunaltjänstemännen. Men också det året blev den statliga sektorndrabbad. 1986 blev rekordåret . var inte strejkdagarna så många. Men effekterna avhamnkonflikten det året fick svåra indirekta verkningar. Prot.1987/88:61 . Och så : Det nya året hade knappt börjat förrän detvar dags igen. Den här gången träffar konflikten själva hjärtpunkten i svensktnäringsliv, nämligen verkstadssektorn. Nästan 100 000 anställda är indragna.Antalet förlorade arbetsdagar är redan uppe i flera hundra tusen. Förlusternasummerar sig till miljardbelopp. Så ser det ut numera på svensk arbetsmarknad. År efter år.The same procedure. Infann sig den stora ordningen med densocialdemokratiska regeringen? Snarare blev det den stora oredanstid. Strejker och lockouter är vardagsmat. Hur har det kunnat bli så här? Orsakerna är naturligtvisflera. Ansvaret åvilar många. Parterna bär sin del. Det kan vi diskutera meddem när de är närvarande. Men regeringen bär också sin del av ansvaret. Det ärså självklart att det inte skulle behöva sägas. Men det behöver sägas, förregeringen låtsas som om den var helt oskyldig. I årets finansplan säger regeringen att statsmakterna harvidtagit åtgärder för att underlätta en sådan avtalsrörelse som medverkar tillekonomisk balans och full sysselsättning på - det har intestatsmakterna alls gjort! I den allmänpolitiska debatten sadefinansministern att om parterna kan enas om skatteförändringar så skallregeringen gå dem till mötes. 1 årets finansplan säger regeringen att parternainte nappade på inviten. får de skylla sig och klara sig själva. Regeringentvår sina händer. Detta är en oförlåtligt passiv inställning. Regeringensuppgift är faktiskt att regera - inte att skjuta över ansvaret på andra.Organisationerna vill inte och skall inte ha uppgiften att utforma landetsskattepolitik. De vill-och måste få - lägga synpunkter på den. Men regeringenskall utarbeta förslagen och ta initiativen. Och skall besluta. Det egendomliga är att regeringen inte tycks dra någraegentliga slutsatser alls om samband mellan dessa ideliga konflikter påarbetsmarknaden och den politik som regeringen själv har fört. Man bara skakarpå huvudet, håller förmaningstal och väntar på förslag från parterna. Det är enoförlåtligt passiv inställning. Vad hade man då bort göra? Ja, framför allt reformeratskatterna. om åren vägrade socialdemokrater att erkänna att det fanns ettsamband mellan höga marginalskatter och inflationsdrivande löneökningar. Numeraerkänner de det. kan ibland mycket pedagogiskt lägga uttexten om hur viktigt det är med sänkta marginalskatter om man både skall kunnahöja reallönerna och klara sysselsättningen. som har gått sedansocialdemokraterna kom tillbaka till regeringsmakten.sjönk marginalskatterna.Det var emellertid resultatet av den reform som folkparti-center-regeringenförhandlade fram med socialdemokraterna. Sedan socialdemokraterna självaövertog regeringsansvaret svek de denna uppgörelse på en väsentlig punkt. Ochvärre än det: De har inte tagit något initiafiv till att ta nästa steg mot ettnytt och bättre skattesystem - trots att regeringen numera inser att detbehövs. Vad kan det bero på? Kan det bero på ogynnsamma ekonomiskaomständigheter? De yttre förutsättningarna har inte på mycket längevarit så gynnsamma som . De goda ekonomiska tiderna för svensk ekonomiunder senare år beror på flera sammanfallande faktorer. Vi har dragit nytta avde omfattande strukturoperationer som gjordes . Vihar dragit nytta av de devalveringar 1981 och 1982 som förstärkte vårkonkurrenskraft. Vi har haft turen att oljepriserna halverats. Vi har ocksådragit nytta av en osedvanligt hög och långvarig efterfrågan ivärldskonjunkturen. Så gynnsamma förutsättningar har man inte ofta. Trots att vi under dessa år har haft snabbarekostnadsstegringar i än i flera av våra konkurrentländer har vi intemärkt av det ännu därför att vi har haft en marginal att tära på. befinner vi oss i slutet av denna internationellahögkonjunktur. Vi är på väg mot bistrare tider. Frågan är om svensk ekonomi nukommer att kunna stå på egna ben eller om vi skall förvärra en situation därlöner och priser jagar varandra med stigande arbetslöshet och sjunkande välfärdsom följd. Det avgörs i hög grad av årets avtalsrörelse. Det är ingenöverdrift att säga det. Det är i det perspektivet som det är så ödesdigert attregeringen har gjort så litet som den har för att hjälpa parterna att träffaavtal, som både ger något i lönekuverten och håller sig inom ramen för vadekonomin kan bära. Det är en svårartad försyndelse och försummelse. Jag tror att vi i denna mening kommer attse tillbaka på som de försuttna tillfällenas period. blir därför återigen frågan: Kommer regeringen införnästa avtalsrörelse att dra någon slutsats om sambandet mellan skattesystemoch avtalsrörelsernas förlopp och resultat? Hoppet är ju det sista som övergermänniskan. Därför vill jag nu fråga finansministern: densocialdemokratiska regeringen, medan ni ännu har chansen och möjligheten, attlägga fram förslag om en skattereform, innebärande kraftigt sänktamarginalskatter? Det är , , som vi har möjlighet att skapa derätta betingelserna inför nästa avtalsrörelse. Frågan om sänkta marginalskatter kan kanske för vissaverka tjatig och litet teknisk. Men det handlar i grunden om möjligheterna attvärna om sysselsättning och välstånd. Som enstaka åtgärd är en skattereform detviktigaste vi kan göra för att förbättra tillväxten i vår ekonomi. Det är i sintur nödvändigt för att vi skall kunna klara en rad problem och brister, som harblivit uppenbara. Jag vill här ta upp ett par av dem, ett par allvarliga bristeri vårt välfärdssamhälle. Jag tänker på krisen inom sjukvården och situationenför de arbetshandikappade. skall inte finansministern slå sig till ro, för det härrör i hög grad en finansminister! Jag skall först beröra sjukvården. Det är inte att ta tillöverord att tala om att det råder kris i sjukvården: Överhopadesjukavdelningar. Sängar i korridorer och sköljrum. Köer till operationssalarna.Oro, för att inte säga mänskligt förnedrande behandling, för många patienter.Skriande brist på personal - och den som finns stressar halvt ihjäl sig. Denna situation hänger intimt samman med förskjutningar ibefolkningens ålderssammansättning. Antalet människor ökar starkt.Sjukvårdens kris hänger därför samman med åldringsvårdens kris. vårdas påmedicinavdelningarna pä grund av otillräcklig hemtjänst, hemsjukvård och bristpå platser i och ålderdomshem. vårdkrisen drabbar också människor i arbetsför ålder.Jag skall ta ett enda exempel: Köerna till kranskärlsoperationer är i daglånga. 2 700 människor står i kö för operation. Det finnsstarka humanitära skäl för att förkorta deras väntetider och befria dem frånsmärta och lidande. Men det finns också starka ekonomiska skäl. Med dagensmedicinska kompetens kan dessa människor i många fall få tillbaka.fullarbetskapacitet och återvända till arbetslivet. Ställd inför sjukvårdens kris har vi i sagtoss att sjuk- och åldringsvård måste få ökade resurser. Man kan avhjälpa en delgenom effektivare användning av pengar som man har och genom omfördelninginom vårdapparaten. Men det räcker inte. Av den tillväxt som sker.de närmaste åren måste därförsjukvården tillförsäkras sin andel. Den måste tillföras friska pengar. Jag vill mot den här bakgrunden uppmana finansministernatt intressera sig för sjukvårdens situation. Det duger inte att hänvisa tillsocialministern eller sjukvårdshuvudmännen. Det är i högsta grad en fråga förfinansministern och den ekonomiska politiken hur vi skall disponera denresurstillväxt vi eftersträvar. Är finansministern beredd att inom rarhen föroförändrat skattetryck låta sjukvården få sin andel av tillväxten, dvs.tillföras nya resurser? Den andra fläcken på vår välfärd som jag vill beröra ochsätta strålkastarljuset på är de handikappades situation. Jag hinner här barata upp en aspekt, och då väljer jag den som rör de arbetshandikappadesefterfrågan på förvärvsarbete. Trots att det på många håll råder brist påarbetskraft går tusentals arbetshandikappade utan jobb. stod 37 100handikappade i arbetslöshetskön. Det var det högsta talet . När det har misslyckats att hitta ett arbete på öppnaarbetsmarknaden återstår oftast bara anställning inom , de gamlaskyddade verkstäderna, som har omorganiserats och ofta fungerar mycket bra.Där skulle man kunna ta emot ytterligare några hundra utan att behöva bygga utkapaciteten. Men till detta har regeringen sagt nej. Kan finansministern ge enenda rimlig förklaring till att man på det sättet förvägrar arbetshandikappadeen chans på arbetsmarknaden? Budgetpropositionen är avsedd att sammanfattaregeringens förslag och ambitioner. Det är därför ett extra viktigt dokumentett valår. Den budgetproposition som regeringen lade fram för några veckorsedan har emellertid visat sig vara ett högst ofullbordat aktstycke. På punktefter punkt hänvisas till kommande förslag. Inte mindre än ll miljarder kronori nya utgifter och 5 miljarder i nya skatter har ännu inte fått tadel av. Det är svårt att förstå hur en ansvarig finansminster så har kunnattappa greppet om budgetarbetet. Men när budgeten nu ändå visar sig vara bara enpreliminär sammanställning av vissa utgifter och inkomster, finns ju möjlighetenatt komplettera på de tre punkter som jag har tagit upp. Jag har efterfrågatfinansministerns och därmed regeringens besked och komplettering tillbudgetpropositionen, och jag upprepar punkterna för säkerhets skull: Kommerregeringen att lägga fram ett förslag till skattereform före valet? Är finansministern beredd att låta sjukvården få utökaderesurser för att avhjälpa krisen inom sjukvården? Är finansministern beredd att göra sådana omdispositionerbland utgiftsposterna att fler arbetshandikappade kan beredas förvärvsarbete? 18KARL (): Mitt perspektiv - i varje fall bakåt - här iriksdagen är begränsat. Men jag har svårt att tänka mig enallmänpolitisk.debatt som så har dominerats av oppositionens förslag somdagens. Jag är naturligtvis tacksam mot statsministern för att hanägnat så gott som hela sin tid åt att kommentera våra förslag. Men jag är samtidigtorolig; har vi ett regeringsparti som saknar egna idéer och visioner förframtiden att lyfta fram i denna debatt? De traditionella målen för den ekonomiska politiken harvarit full sysselsättning, jämn fördelning, hög tillväxt, prisstabilitet och balansi utrikesaffärerna. De centerledda regeringarna lade till målet om regionalbalans. Socialdemokraterna har efter kritik från anammat detta, vilketdock inte har förhindrat socialdemokraterna att administrera en häftigkoncentrationsutveckling. anser att det yttersta syftet för den ekonomiskapolitiken liksom för all politisk verksamhet skall vara att garantera enlångsiktig överlevnad och skapa en hög livskvalitet. Hög materiell välfärd ärendast en - om än viktig - del i livskvaliteten. En god miljö - bevarade fungerande ekosystem som kangarantera långsiktigt en uthållig försörjning med nödvändiga naturresurser - ären dimension som inte täcks av de traditionella ekonomisk-politiska målen. Omhänsyn inte tas till miljön riskerar den ekonomiska politiken att inriktas motmål som ligger vid sidan om och hitom det verkliga målet. anser därföratt en god miljö skall vara ett centralt mål för den ekonomiska politiken. Målet god miljö och hushållning med naturresurser kräveratt miljöhänsynen byggs in i marknadsekonomin. Miljöföroreningarna orsakar stora ekonomiskaskador. De årliga miljökostnaderna i har uppskattats till minst 60miljarder kronor. Mot den bakgrunden kan det vara tveksamt om vissa företag ärlönsamma, sett från ett långsiktigt samhällsekonomiskt perspektiv. De kostnadersom utsläppen orsakar i form av korrosion på byggnader, minskad avkastning ijord- och skogsbruk, ökade sjukvårdskostnader, minskat rekreationsvärde m.m.kan överstiga företagets nyttoproduktion. Industrin kan stimuleras till större långsiktighet genomatt miljökostnaderna förs in i företagen via miljöavgifter och skatt påråvaror. Miljöavgifter kommer på detta sätt att stimulera utvecklingen avmiljövänligare produktionsmetoder. Den företagsekonomiska kalkylen blir pådetta sätt vidgad till att återspegla samhällsekonomiska värderingar. Miljöavgifterna skall användas parallellt med politiskabeslut som sätter absoluta gränser för miljöfarliga utsläpp. Under dessagränser skall företagen stimuleras att minska utsläppen. Det kan alltså aldrigbli fråga om att "köpa sigfri" från en skyldighet att hålla utsläppen under en maximal nivå. Vi har i ett gammaldags, successivt påbyggtskattesystem. Det utformades när tillgången på energi ochråvaror betraktades som outtömlig, världsmarknaden expanderade kraftigt och detständigt var brist på inhemsk arbetskraft. Det föreföll naturligt att i ensådan situation öka skattebelastningen på produktionsfaktorn arbete. ser världen annorlunda ut. Vi vet attnaturresurserna är begränsade och att intensiv användning av dem ofta gernegativa miljöeffekter. Världsmarknaden expanderar långsammare och i de flestaindustriländer räknar man med långsiktiga sysselsättningsproblem. I detta lägeblir det angeläget att föra en debatt om hur skattesystemet kan anpassas tilländrade förhållanden. Vi måste rätta till de snedeffekter som blivit följden avsamhällets tidigare ingrepp i prisbildningen på produktionsfaktorer. Om knappa råvaror och råvaror med negativa miljöeffekterförses med relativt höga skatter och förnybara miljövänliga råvaror med lågaskatter eller inga skatter alls främjas hushållning, god miljö och en effektivnaturresurshantering. Det är viktigt att slå fast att ett system medråvaruskatter inte skall medföra någon ökning av skattetrycket, utan vara enförskjutning av skattebelastningen från arbete - dvs. inkomstskatt ocharbetsgivaravgifter - till råvaror. Vi anser att råvarubeskattning först börinföras på energi. Den bör omfatta uran och importerade miljöskadligafossilbränslen som kol och olja. Energin är ingen liten skattebas. Som exempelkan nämnas att /kWh termisk effekt på uran ger ungefär 2 miljarder kronori intäkter och /m' olja ger ca . Eftersom råvaruskatten och en energiskatt syftar till attdels minska användningen av de beskattade energislagen, dels inbringa medeltill statskassan kommer skatteunderlaget successivt att minska. På så sättsänks det totala skattetrycket, något som bör vara ett mål i sig efteratt den socialdemokratiska regeringen lyckats höja det från till . Den skatt på energi som vi föreslår skulle stimuleraanvändningen av inhemska förnybara energiråvaror. Det handlar t. ex. ombiobränsle från jord- och skogsbruket, ett sätt att nyttja lediga resurser ijordbruket som gagnar produktion, sysselsättning, tillväxt och regional balans. Miljöavgifter används redan i jordbruket. Det är rimligtatt ställa höga miljökrav på den näring som förvaltar naturresursen mark. Menhöga miljökrav kan göra svensk livsmedelsproduktion dyrare jämfört med importeradelivsmedel, som produceras på sätt som förbjudits i . Det måste bli enändring så att sådana sämre livsmedel inte får importeras. anser att råvaruskatter och miljöavgifter ärett bra sätt att utnyttja de posifiva delarna i en miljömässigt anpassadmarknadsekonomi. Vi anser att skatteutredningen bör ges direktiv att utarbetaförslag fill råvaruskatt och till en motsvarande minskning av skatten påarbete. Genom att föra in miljömålet i ekonomin kan en varakfigtillväxt och utveckling möjliggöras. Denna aspekt har också varit vägledande dåvi mellan de tre borgerliga partierna diskuterat utformningen av en avvecklingav löntagarfonderna. Vi har varit eniga om att en avveckling skall syfta tilldecentralisering av ägandet, till ökad tillväxt och att medlen skall komma allatill del. Eftersom löntagarfondernas tillgångar har ökat finns detutrymme att använda dem till mer än sparstimulans. Inget område kan då vara merangeläget att stimulera än forskning för framtiden. Vi anser därför atttillgångar skall överföras till stiftelser, vilkas syfte är att främjaforskning vid universitet och högskolor. Vi betonar särskilt vikten av ett stödtill miljöstrategisk forskning, just därför att sådan forskning på miljöområdethar stor betydelse för att skapa förutsättningar för en varaktig tillväxt. har sparandet i den svenskaekonomin kraftigt försämrats. Detta påverkar tillväxten avbruttonationalprodukten negativt. har det skett en vissåterhämtning. Men situationen är långt ifrån tillfredsställande. Årets finansplan förutspår en kraftig försämring avsparandet . Bytesbalansunderskottet skulle kunna bli 20 miljarder, omde genomsnittliga löneökningarna hamnar på . harhushållssparandet minskat kraftigt. Det är negativt, dvs. hushållenanvänder sparmedel eller lånar till konsumtion. Sparandet har under de senastedecennierna skett i statliga och privata institutioner medan hushållssparandetsjunkit. Detta har bidragit fill förmögenhetskoncentration och till ökatinstitutionellt ägande. Decentraliserat ägande har missgynnats. anser att det är hög tid att bryta dennautveckling och föra en politik som decentraliserar ägandet till enskilda. Detbör ske genom ett ökat hushållssparande. Det är även ur detta perspektiv man skall se avvecklingenav löntagarfonderna. En del av fillgångarna skall omvandlas från kollektivttill individuellt ägande. Därför föreslår vi att en del av löntagarfondsmedlenanvänds som sparpremier om högst . till de personer som deltar iallemansfondssparandet med . Naturligtvis är ingen förvånad över att socialdemokraternariktar kritik mot vårt avvecklingsförslag. Det har sagts att den föreslagnamodellen skulle gynna de redan besuttna. Nej, kära socialdemokrater, debesuttna kan spara långt mer än . behövs ett ökat enskiltsparande. Sparsfimulanser måste nödvändigtvis gynna dem som sparar. Att mångahittills inte ansett sig ha råd att vara med faller tillbaka på regeringensdåliga fördelningspolitik. Med förslag om bl. a. sänkt matskatt,sänkning av inkomstskatten och bättre skatteutjämning skapas ett ökatutrymme, så att få skall behöva avstå från detta förmånliga sparande. Det är även angeläget att stimulera ett långsiktigtbanksparande. Därför behövs insatser som gör långsikfigt målsparandeattraktivt. föreslår därför att personliga investeringskonton införs.På dessa konton skall insättning få ske med upp till ett halvt basbelopp, i dag12 , per person och år. Denna summa är avdragsgill i deklarationen.Avkastningen är skattefri så länge den är kvar på kontot. Uttag utanbeskattning får ske för investering i egen bostad eller som eget kapital vidstart eller övertag av företag. I övrigt gäller uttagsförbud intill desskontohavaren fyllt . Uttagen beskattas då enligt inkomstskattereglerna. Isärskilda fall bör uttag kunna göras fidigare mot erläggande av avgift. 5 protokoll 1987/88:61 Vid nyår förde oss in i enny tideräkning: Kulturens årtionde, FN;s Världsårtionde för kulturellutveckling. FN-resolutionen handlar om att sätta kulturen iutvecklingens centrum, att göra de många människorna delaktiga i de förtopp somförändrar våra samhällen. Det handlar om sammanhangen mellan kultur och nyteknik, om lokala kulturella särdrag, om internationell samverkan och påverkan.Det handlar om att värdera också det som sällan prissätts på en marknad, attbejaka sina sociala och kulturella värderingar och behov. ""Hela skall leva" är en kampanjsom redan samlar många folkrörelser och inånga människor med samma syfte. Låtoss se till att de politiska besluten går i samma riktning. En utveckling somutarmar stora delar av landet och skapar överhettningsproblem på några platserär inte någon framtidsutveckling. Centerrörelsen förde in decentraliseringstanken i svenskpolitik. används begreppet decentralisering i de mest skiftandesammanhang-alltid i positiv bemärkelse. Men finns det-många områden sombehöver decentralisering. Det handlar i grunden om att brytamaktkoncentrationen och koncentrationsutvecklingen i samhället. Alla människormåste ha rätt att påverka sin situation, sin omgivning och samhället. Regeringens budgetproposition har med rätta kallatsKjell-Olof Feldts ofullbordade. Den tacklar inteframtidsproblemen. Den saknar visioner och politiska mål. Den beskriverdärigenom regeringens politik på ett rättvisande sätt. Men varken socialismen eller andra traditionellaideologier har lösningar på framtidsproblemen. För att lösa dem behöver nyadimensioner föras in i det politiska tänkandet. Miljöfrågorna och människornasmöjligheter till inflytande är två sådana dimensioner. Det är från dessa viutgår i politik. 19TOMMY , (vpk): Vi vill kommunisternaaktualisera behovet av en förnyelse i svensk arbetarrörelse, där ett nyttekonomiskt och ekologiskt tänkande måste formas som ett alternativ tillkapitalismen och till den politik som bedrivits av socialdemokratin iregeringsställning. genomdrev olika borgerliga regeringarstora försämringar för svenska arbetare, tjänstemän och pensionärer. Denborgerliga politikens avsikt var att stärka kapitalets makt och inflytande.Detta lyckades man också med. Under dessa år bedrevs en enorm överföring frän dearbetande till de kapitalstarka. Skattepolitik och ekonomisk politik utformadesså att förmögenheter växte snabbt. Spekulation av olika slag gynnades, ochstorföretagens vinster växte. Hög inflation medverkade till ytterligareförmögenhetstillväxt för dem som redan var förmögna. Detta har betalats med lägre levnadsstandard förfolkflertalet. Det är löneanställda och pensionärer som fått bära de storabördorna. Reala försämringar i deras ekonomi har haft negativ inverkan också påtillväxten i samhällsekonomin. Konsumtionsutrymmet minskade, och därmed minskadeäven förutsättningar för fler och nya jobb. Det var resultatet av en hårdhänt borgerlig politik somskulle följas av en tredje väg. Denna tredje väg, signerad av den nyefinansministern , visade sig dock inte vara någon egentligen nypolitik i ekonomiskt avseende. Den kom att bli en fortsättning av denborgerliga ekonomiska politiken, dock med andra fördelningspolitiska inslag,men med fortsatt svångrem för folket. Värdetillväxten på stora förmögenheter tilltog. Börsenfortsatte sina glädjesprång, och nya rekordnoteringar följde.