prot · GB0921 · 1987-12-31 00:00:00 — Om man jämförmed andra europeiska länder är faktiskt utveckhngen relativt skrämmande. När det sedan gäller ungdomsbilen och att den skulleinnebära en minskad trafiksäkerhet, förstår jag inte rikfigt resonemanget. Dethandlar nämligen om att socialdemokraterna via en departementspromemoria somhar varit ute på remiss har föreslagit i stort sett samma sak, med detundantaget att de vill ha en annan åldersgräns än den vi förespråkar. Jagtycker att då skall ta avstånd ifrån det förslag som är utepå remiss. I annat fall får han närma sig oss när det gäller diskussionerna omen ungdomsbil och kanske också ställa upp på det förslag vi har om att ändraåldersgränsen på den typen av fordon. Det finns väldigt många positiva effekter,även trafiksäkerhetsmässiga, med att genomföra ett förslag till ungdomsbilenligt vår variant. Än en gång undrar jag om inte kan svarapå de två frågor jag ställt. Varför är det Svensk , som skallbestämma var man kan besiktiga sin bil, i stället för indirekt konsumenten,genom att man ger möjlighet för andra än att besikfigabilar? kom i och för sig in på min andrafråga, men han besvarade den ändå inte. I reala termer, procentmässigt och hur man än räknar ochoberoende av om man köper en katalysatorbil eller någon annan bil så bhr detbetydligt dyrare att köpa denna bili dag än vad det var . Detta får till följd att Prot. 1987/88:21vi får allt äldre bilar på våra vägar. Detta får också en negativtrafiksäkerhets- mässig aspekt, som jag tycker attSten-Ove bör tänka litet mera på. Anf.77 () replik; Det förvånar mig mycket att utskottets talesman tydligen inte ens harläst betänkandet. Sten-OveSundström påstår nämligen att har satt sig i knät på moderaternanär det gäller frågan om de krav som vi har fört fram beträffandebilbesiktningen. Jag vill bara konstatera, , att folkpartiethar två motioner i denna fråga. Det borde räcka som underlag för att reserverasig när man inte får bifall till sina motioner. Viär naturligtvis glada över att är inne på samma linje som vi idenna fråga. är vår förhoppning att vi blir fler vid nästa tillfälle när vitar upp sådana motioner. Sten-OveSundström sade vidare att servicen i glesbygden skulle försämras om mangenomförde en sådan avmonopolisering som vi talar för. Jag vill påstå attutvecklingen skulle bli precis den motsatta, . Det finns t.ex. bilverkstäder även i glesbygden. Det argumentet tror jag således minst på. vill gärna tala för frihet. Detkan väl inte vara riktigt att tala för frihet och försvara monopol?Det går inte ihop, . 78 () replik: Jag skall återigen svara på frågor och hoppas att hanlyssnar den här gången så att vi får den detaljen avklarad. Accisenpå bilar har alltså sänkts just när det gäller katalysatorbilar. Det har variten stor fördel, och det är naturligtvis en viktig åtgärd för att vi skall kunnaförbättra miljön längs våra vägar i allmänhet. JanSandberg påstår att vi i har fått en betydligt sämre bilpark och attmedellivslängden på våra bilar blir sämre och sämre. Han bör nog komma ihåg attdet är tack vare och dess verksamhet som vi har en mycket brastandard på den svenska bilparken vid en internationell jämförelse. Det rådernog ingen tvekan om det. Detta tycker jag att borde fundera litetmer över innan han gör de påståenden som han har kommit med. Såtill frågan om och varför vi bör ha den ordning som gäller i dagnär det gäller kontrollbesiktningen. Genom organisation ochuppbyggnad får människorna i det här landet en likvärdig service över helalandet, såväl glesbygdens folk som de människor som bor i tätorten. Låt migdessutom understryka att det pågår viss försöksverksamhet inom bilprovningen.Man försöker t. ex. förbättra servicen genom kvällsöppna anläggningar och enflexiblare verksamhet, och det är positivt att notera de försöken. HugoBergdahl påstår att jag inte har läst betänkandet. Jag kan bara konstatera attfolkpartiet återigen sitter i knät på . Vissa vattenrättsliga frågor m. m. blir alltvanUgare i sammanhang som gäller trafiksäkerheten. Jag har en viss förståelseför om försöker krypa ifrån detta obehagliga faktum. Överläggningen i detta ärende var härmed avslutad. (Beslut fattades efter debatten om jordbruksutskottetsbetänkande 3.) Kammaren övergick till attdebattera jordbruksutskottets betänkande 1 om vissa vattenrättshga frågor m.m. Vissavattenrättsliga frågor m. m. 79 BO FINNKVIST (s): betänkande 1 behandlar bl.a. motion 902. I den motionen vill jag uppmärksamma de problem som uppstår förmänniskor i samband med stora översvämningar. Jag föreslår en rikstäckandefond finansierad av kraftbolagen för täckande av kostnaden för de skador somuppstår. Den fråga som behandlas är högaktuell i svämmade över för ungefär tre och en halv vecka sedan. De drabbadefrågar sig återigen: Får vi någon ersättning, och vem skall i så fall betala?Det som har hänt i är ett bra exempel på de problem som jag villha åtgärdade. Utskottet avstyrker motionen och hänvisar till enutredning om dammsäkerhet. Jag är tacksam om utredningen kommer med förslagsom löser ersättningsfrågan. Jag skall avvakta utredningens förslag, och därföravstår jag från att yrka bifall till motionen. Utskottets konstaterande att översvämningar i huvudsaksker i oreglerade älvar måste jag ändå protestera mot. Det borde vara på dettasätt - det håller jag med om - men det är inte så. Jag bor själv i ett område där snart sagt varenda bäck ärreglerad. Ändå drabbas vi av översvämningar. Det fungerar så även i andra delarav landet. Utskottet har tagit alldeles för lätt på den här frågan. Vägarförstörs, källarvåningar översvämmas och hela byggnader raseras eller flyterbort, för att nämna några exempel. I en del fall har också hela industrierraserats. Kraftbolagen, som äger vattenregleringsrätten, är oftaovilliga att diskutera ersättningar till dem som drabbas ekonomiskt, trots attvattenkraftspro-dukfionen är mycket lönsam och mycket väl skulle tåla dennalilla pålaga. I allmänhet är det samhällets olika instanser som får gåin och täcka de ekonomiska skadorna, reparera vägar och broar elleråteruppbygga en raserad industri, som i de flesta fall är mycket viktig urregional synpunkt. Privatpersoner som drabbas har ytterst små möjligheter attfå ersättning för skadad eller förlorad egendom. De försäkringar som ärmöjliga att teckna mot den här typen av skador har också, i den mån möjlighetenutnyttjas, mycket hög självrisk. Privatpersoner drabbas ofta hårt ekonomiskt utan att dehar möjlighet att få ersättning från dem som tjänar stora pengar påvattenregleringen. fallleder den här typen av problem till långa juridiska processer som är Prot.1987/88:21 dyrbara och slutar med att inga krav kan resas mot kraftbolagen. Jag har ett färskt exempel från . Vattnetsteg mellan kl. 1 och kl. 5 . Det gäller engenomreglerad älv. Tre personer som låg och sov i en husvagn fick fraktasdärifrån i båt. Då gick vattnet över golvet i husvagnen. Turistflottar medutrustning för flöt bort. I ett lager innehållandebyggnadsmateriel steg vattnet fill en höjd av . Detta är exempel påföretag som blivit drabbade i en bygd som saknar arbetstillfällen, övreKlarälvsdalen. Privatpersoner drabbas också i många fall hårt ekonomiskt.I samtliga fall är det omöjligt eller näst infill omöjligt att få ersättning. Jag tycker att det borde gå att konstruera en fond somtäcker den här typen av skador och som finansieras och eventuellt även förvaltasav kraftindustrin. En sådan fond skulle inte påverka vattenkraftsproduktionensvinster märkbart om den blir rikstäckande, men den skulle vara av mycket stortvärde för de drabbade. Den nu rådande ordningen är inte rimlig. Privatpersoneroch samhället i olika former får täcka kostnaderna när de uppstår, medan de somgör de stora vinsterna inte drabbas alls. Pengar skulle kunna betalas ut utan att män skulle behövautreda skuldfrågan. Att det uppstår översvämningar i genomreglerade vattendragskulle vara fillräckligt. Den nu rådande ordningen innebär att den som bosättersig intill en reglerad älv får skylla sig själv och att den som ägerregleringsrätten nästan aldrig gör fel. Jag tror inte att den ordningen är brai längden ens för kraftbolagen. Jag lovar att återkomma i frågan. Med detta anförande - under vilketandre vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar - varöverläggningen i detta ärende avslutad. (Beslut fattades efter debatten om jordbruksutskottetsbetänkande 3.) Kammaren övergick fill attdebattera jordbruksutskottets betänkande 2 om vissa avfallsfrågor m. m. 80 (): I jordbruksutskottets betänkande 2 behandlasen regeringsskrivelse samt en rad mofioner om vissa avfallsfrågor. Vi moderater ställer oss bakom det grundläggande synsättetinom avfallshanteringen, att avfall är en resurs som i största möjligautsträckning skall användas på nytt. Det är också vikfigt att avfallsmängdernasamt farligheten på avfallet kan minskas. Ny, förbättrad teknik kan betyda mycket föratt klara av dessa problem. Negativamiljöeffekter uppkommer vid såväl förbränning som deponering 81 6 protokoll 1987/88:21 avhushåns- och byggavfall. En intensifiering av återvinningen minskarmiljöskadorna. Andelen avfall i fjärrvärmeproduktionen är 7,2 %.Andelen förväntas stiga tni . Det är givet att detta är enutmaning. Kan inte tillfredsställande förbrännings- och reningsmetoderåstadkommas, bör avfallshanteringen organiseras utan förbränning. Vid rätt hantering kan avfallet utgöra en resurs som kanåterföras till produktionen. Återvinningsprodukterna måste vara av god kvalitetoch innehålla låga halter av ämnen som kan vara miljöstörande. En ytterligaresatsning på källsortering både i företag och i hushåll bör göras. Denna börgöras både prakfisk och bekväm. Utsikterna till ytterligare framgångar då detgäller återvinning är goda om det är lätt att bli av med olika typer av avfall. Nedlagda soptippar finns över hela . Vi vet attläckage och föroreningar av omgivningen har negativ påverkan på såväl yt- somgrundvattnet. Det är en risk som vi har upplevt i denprakfiska verkligheten. Detta är mycket allvarligt. Det är viktigt att åtgärdervidtas för att förhindra att detta blir ett ännu större problem . Enförutsättning är att en inventering av gamla tippar sker och att riskanalysergörs. Också när vi satsar på nya tippar gäller det att man frånbörjan är på det klara med vilka konsekvenser de kan få för miljön. I nuvarandestörre tippanläggningar bör miljöövervakningen utökas. Det är särskilt viktigtnär det avfall som deponeras har mycket föroreningar i sig. Då måste vi varaextra försiktiga och ställa särskilt hårda krav. Det handlar t. ex. omrökgaskondenseringsanläggningar vid våra olika förbränningsstationer. Det ärmycket viktigt att slammet från dessa tas till vara på ett sätt som gör att vii framtiden inte får ökade problem. Flera motionärer tar upp olika spörsmålbeträffande avfallshanteringen som behandlas i detta betänkande. Utskottet hari stor utsträckning instämt i de aktuella motionärernas syften då det gällersynpunkterna på avfallshantering och återvinning. Utskottet understrykerproducenternas ansvar för såväl avfallsmängd som återvinning samt vikten av attbättre metoder för avfallshantering utvecklas. har för närvaranderegeringens uppdrag att mot bakgrund av den skrivelse som behandlas i dettabetänkande utvärdera hittillsvarande erfarenheter inom avfalls- ochåtervinningsområdet. Man skall också studera de tekniska och ekonomiskaförutsättningarna för en ökad återvinning. Redovisningen av arbetet skall skesenast . Vi moderater kommer att noga följa utvecklingen ochstudera den kommande redovisning som skall göra. Till betänkandet har också fogats några reservationer. Vimoderater har tillsammans med folkparti- och centerledamöterna i enreservation, reservation 4, gällande slamhantering ställt upp för kravet påatt utreda frågan om det juridiska ansvaret för skador på grund av användningav rötslam. Fastighetsägaren är visserligen ansvarig för miljöskador somhärrör från hans fastighet. Men bevisbördan har i dessa fall lättats avsevärt iden nya miljöskadelagen. En lantbrukare kan vid uppkomna skador bli skadeståndsskyldigför skador som kan drabba tredje man. I praktiken kommer den enskildelantbrukaren emellertid att få ta det yttersta ansvaret för effekterna avanvändningen av det slam som härrör från samhället. Vi tycker att detta ärotillfredsställande. Frågan om leverantörernas ansvar för hithörande miljöskadorbör klarläggas. Det är detta som vi i denna reservation vill ge regeringen tillkänna. Jag yrkar bifall till reservation 4 och iövrigt till utskottets hemställan. 81ANDERS CASTBERGER (fp): Frågan om avfallet är viktig inte bara närdet gäller mängden, vilket jag strax kommer till, utan också när det gällerprincipen om användning av naturresurserna. Det är i detta sammanhang som manmåste fråga sig om socialdemokraterna med sin låt-gå-politik har insett frågansallvar. Avfallsfrågan handlar nämligen om utnyttjandet av naturresurserna ochmöjligheten att uppnå en fungerande återvinning. Vi kan faktiskt ha svårt att föreställa oss vilka volymeroch mängder det egentligen handlar om när det gäller avfallet. Varje åruppkommer i vårt land avfall. Om vi breder ut ett 1 mtjockt lager av avfall, blir det i den ena riktningen och i denandra. Det årliga avfallet utgörs av hushållsavfall, 3,5miljoner ton allmänt industriavfall, gruvavfall, 2,5miljoner ton slam från reningsverken, jordbruksavfall och merän miljöfarligt avfall. Så ser det ut. Vi skallsamtidigt notera att efter och är störst i påatt bränna avfall. Sanningen är också den att vi saknar lagstiftning sominnehåller generella krav på återvinning. Sådan lagstiftning, anserfolkpartiet, skulle påskynda utvecklingen mot slutna system vid tillverkningenoch samverkan mellan olika tillverkningsindustrier. Miljöavgifter, säger vi ifolkpartiet, bör också användas för att fördyra produkter vars hantering somavfall förorsakar särskilda miljöproblem. Vidare tycker vi att särskilduppmärksamhet bör ägnas åt det miljöfarliga avfallet vid iKvarntorp i . Här är det inte minst riskerna vid deponering som ärallvarliga. Och, det vill jag understryka, om vi inte kan bemästradioxinutsläppen från förbränningsanläggningar - det gäller naturligtvis bådevid och på andra platser - bör avfallsförbränningen helt enkeltavvecklas. Det är verkligen angeläget att vi får fram en fungerande teknik föråtervinning av miljöfarligt avfall och annat avfall samt att vi får en riktiglagstiftning på återvinningens område. Varför har vi inte det? Ja, här måste vifråga regeringen. När det gäller slamhanteringen finns det verkligen grundför den stora oro som många människor känner. Ty vem har egentligen detjuridiska ansvaret för skador som kan uppstå vid användning av rötslam? Ingenkan med bestämdhet säga det. Man kan fråga sig om socialdemokraterna vill varamed och lösa den frågan. Svaret till människorna verkar ju dess värre vara ettnej. Vi har i en motion pekat på problemet med dekasserade bilbatterierna. Dessa utgör ett miljöfarligt avfall också enligtförordningen om miljöfarligt avfall. Återvinningen av kasserade bilbatterieruppgår till , sägs det. 1987/88:21 omförutsättningarna för ett ökat omhändertagande: Verket sägs senast före 11november 1987 komma att presentera ett handlingsprogram föromhändertagande av bilbatterier. beslöt ju - motsocialdemokraternas vilja, väl att märka - att ett pantsystem skulle införasför batterier. Vi tycker oss kunna nämna detta i det här sammanhanget, eftersomregeringen anmärkningsvärt nog inte med ett enda ord berör detta beslut isamband med behandlingen av frågan om batterier i budgetpropositionen. Men viförutsätter självfallet att regeringen ändå skall verkställa fattade beslut.Vi avvaktar alltså fortfarande utredning och det förslag somskall redovisas beträffande bilbatterier. Också sådant avfall som innehåller kvicksilver är miljöfarligt. Kvicksilveravfalletär föremål för stor uppmärksamhet i ohka debatter, och det med all rätt.Men lysrör, som innehåller kvicksilver, de slängs i stora mängderkasserade på kommunernas soptippar utan någon som helst kontroll. Det ärbakgrunden till motion som gäller kasserade lysrör. Här bör meddet snaraste åtgärder vidtas så att rören kan samlas in och sändas tinsärskilda mottagningsstationer. Införalla dessa frågor soin jag har pekat på och som återfinns i de motioner,reservationer och yttranden som har framfört, verkar det tyvärr,herr talman, som om regeringen står handfallen. I yrkande efter yrkande uttalarsocialdemokraterna att de vill avvakta. Ingetkonkret förslag har lagts fram för . Jag måste återigen fråga mig:Bryr sig regeringen inte om människors oro i denna fråga? Om densocialdemokratiska riksdagsgruppen inte gör det, har det då ingen betydelse attsakläget också talar för förslag till lösningar? Nej, så tycks man interesonera. Hur resonerar man då? Ja, socialdemokraterna har genom regeringenssenfärdighet hamnat i ett rejält trångmål. Hur man diskuterar vet vi egentligeninte rikfigt. Regeringen förtjänar, enligt , inget annat än kritikpå detta område. har lagt fram konkreta förslag på avfallsområdet. Jag vill därför yrka bifall till de reservafioner som stårbakom. Anf.82 (): Regeringen har skrivit till om avfallspolitiken. Det är denskrivelsen jämte ett antal motioner som jordbruksutskottet har behandlat. Enskrivelse får man väl ta som ett uttryck för att regeringen har en delsynpunkter, men dock inget förslag att lägga fram inför . Den är ettled i den senfärdiga hantering som underströks av . Iskrivelsen bygger man vidare på en ganska erkänd uppfattning, att avfallär en resurs som i största möjliga utsträckning skall användas på nytt. Dettaär i och för sig sant, men det är dock inte hela sanningen. Avfall är nämligenofta ett tecken på en felanvänd resurs och på att alldeles för mycket avnågonting som egentligen var avsett att bli varor, nyttigheter för människorna,i stället har hamnat på avfallstippen alldeles för . Detprodukfionssystem vi har innebär att ofta mellan av °4 insatserna av energi och råvaror försvinner iproduktionsledet. om hamnar - det vet vi - istort sett allting bland avfallet. Omman gör jämförelser med andra områden finns det när det gäller vissanaturresurser en lagsfiftning om hur man skall hantera dem. Det finnsexempelvis sedan ganska länge en skogsvårdslag för skogsbruket, som reglerarhur naturresursen skog skall användas, så att man inte tär på förrådet. Manskall i stället utnyttja den långsiktiga produktionsförmågan och helst höjaden, så att man har ett tillräckligt virkesförråd. Detfinns också en skötsellag för jordbruksmarker. Det kan nästan verka förvånandei dagsläget, när det förefaller som om problemet inte är att det produceras förlitet livsmedel utan snarare att det produceras för mycket. Men det finns ändåen lag som reglerar hur man skall hantera marken, så att den inte vanhävdas. Förmånga naturresurser som används i den tekniska produkfionen - det handlar oftaom metaller och andra ändliga råvaror - finns emellertid inte någonlagstiftning som reglerar hanteringen. Kanske är det också därför naturligt atthushållningen med dessa råvaror är så dålig som den är. Närman pratar om avfall är det viktigt att man inte börjar resonemanget när detredan har blivit avfall, utan man skall börja i starten av produktionsprocessen,när man utvinner råvaror, råmaterial, som man sedan förädlar i industrin. Detär där de stora vinsterna är att göra, genom att man effekfiviserarresursanvändningen. Centernhar upprepade gånger föreslagit att en återvinnings- ochåteranvändningslag skall införas. I en motion som behandlas i detta betänkandeföreslår vi att man skall tillsätta en utredning av avfallshanteringen ochavfallsproduktionen i vid mening, bl. a. därför att det behövs utarbetas ensådan återanvändningslag. Det är också vikfigt att ta fram ett samlat programför forskning om effekfivisering av resursanvändning: Hur vi skulle kunnaanvända mindre och ändå kanske producera mer. Detvore viktigt att få fram förslag om hur man ekonomiskt skulle kunna stödjaforskningen och teknikutvecklingen. Det har funnits ett bidrag för detta, mendet avvecklades av den socialdemokratiska regeringen. Detvore viktigt att se över vilka ekonomiska incitament som behövs för att ställaom industrin och även konsumtionen, och kanske delvis samhällsstrukturen, föratt få den inriktning som jag har angett. En detalj som kan varaintressant att undersöka är användningen av emballage och hur man skulle kunnareducera emballagevolymen, som är ett stort avfallsproblem. I slutändanhar ju egentligen ingen människa någon nytta av emballaget. Mycketav detta handlar om ett ändrat synsätt. Vi måste återgå till en situation somvi hade för länge sedan. råder emellertid inte samma förhållanden. Vilever ju i ett industrisamhälle med stora avstånd mellan produktion ochkonsumtion. Men vi kan inte fortsätta att hantera naturresurser enligt ettlineärt förlopp, där vi bara flyttar resurserna från det ställe där vi tar demfrån jorden och deponerar dem på ett annat ställe, och där det nästan alltidblir miljöproblem i slutändan och resursbrist i den första ändan. I ställetmåste vi försöka sluta kretsloppet och låta råvarorna cirkulera. Det är ennödvändighet om livet skall kunna bestå på lång sikt. Vi tar uppdetta i reservation 2. Jag yrkar bifall till reservation 2. har just berört frågan om slamhantering.Vi har en gemensam borgerlig reservafion om detta som i huvudsak handlar om detjuridiska ansvaret för skador som uppstår vid användning av rötslam som ärbemängt med gifter såsom t. ex. tungmetaller. Det är naturligtvis rimligt attanvändaren och den som i det här fallet är markägare har ett ansvar förmiljöskadorna. Det gäller rötslammet och även i andra sammanhang förjordbrukets vidkommande att man måste ta ett ansvar för det man håller på med. Men det är viktigt att notera att ingen näring på sammasätt som jordbruket är mottagare av samhällsavfall och föroreningar. Jordbruketförvaltar en stor del av ytan i landet. Det handlar här delvis om gifter irötslam, men det handlar också om nedfall av luftburna föroreningar. I Sverigehar vi ännu inte uppmätt så stora skador i jordbruket på grund av de luftburnaföroreningarna. Men vi har väl noterat det på skogssidan. Vi har ocksåerfarenheter från andra länder där luftföroreningarna innebär ettbetydande problem också för själva jordbruksproduktionen. Jag tror att det urdenna synpunkt är angeläget att komma till klarhet om vem som har ansvaret förden typ av skador som åstadkoms när man sprider rötslam på jordbruksmark. Jag yrkar bifall även till reservation 4 ochi övrigt till utskottets hemställan. 83 (vpk): Sopförbränningen står för mycket storautsläpp, som bildar saltsyra, svavelsyra, salpetersyra, tungmetaller ochklorerade kolväten. Bland de senare finns en mängd ämnen, från jämförelsevisenkla föreningar till mycket komplexa, stabila och giftiga. Dioxinerna hör tilldenna grupp. av hushållens sopor bränns. Stora mängder värmeframställs på detta sätt, men att elda sopor för värmens skull är det mestförsurande och också i övrigt mest förorenande sättet, räknat per energienhet. Utskottsmajoriteten säger att föroreningarna ärmarginella. Men för utsläpp av dioxiner har vi inga marginaler - det är detavgörande. Det finns inget mått på vad naturen tål. Dessutom är detnaturligtvis så att alla förorenande utsläpp kan sägas vara marginella om viser till enskilda anläggningar. Men det är summan av alla marginella utsläppsom ger helheten - den helhet som skadar basen för vår överlevnad. Vpk menar att sopförbränningen är en mycket allvarligfråga och att föroreningarna till luften aldrig kan renas tillräckligt tillrimliga kostnader. Lösningen är då bara en: Vi skall avstå från att brännasopor. Vi vill avstå från att bygga nya anläggningar, och vi vill avveckla demsom används . Jag noterade att i sitt anförande i stortsett tyckte som jag i den här frågan. Det är bra. Jag hoppas att det finns flersom han i folkpartigruppen. Jag yrkar bifall till reservation 3 ibetänkandet. 84MARGARETA ():