prot · GB0999 · 1987-12-31 00:00:00 — Jagyrkar avslag på reservationerna och bifall till utskottets hemställan i alladelar. Anf.120 (): Det är ingen hemlighet att man frän socialdemokratiskt håll har varitmycket tveksam till utvecklingen under senare är. Det räcker med att ta del aven av rörelsens stora ideologers, ambassadör , olika utfall motkonventionen och hur den har tillämpats. Av dessa utfall får man lätt intrycketatt i med jämna mellanrum vilt skulle klippa tillSverige och hederliga, blåögda svenskar. Så förhåller det sig faktiskt inte.Domstolen i är utomordentligt försiktig i sina domslut. Man görfaktiskt en mycket försiktig tolkning av den konventions-text som finns och gersig sannerligen inte ut pä några extraturer. Sanningen är att målen i allmänhetavvisas. Det är endast i utomordentligt begränsad omfattning som man dömerSverige och andra länder. Men om och när detta sker yill jag påstå att.domstolen stär på mycket fast grund. Vadman inte har diskuterat här är det som egentligen är det väsentliga: Hardomsluten i varit till fördel eller tillnackdel för den enskilde i vårt land? Detta är huvudfrågan, det är ju där vihar vårt ansvar. Har svenska medborgare vunnit eller förlorat på domsluten iStrasbourg? Har de föriorat på att man har stärkt skyddet mot expropriation?Har de förlorat på att man har infört nya bestämmelser för anhållande ochhäktning? Har de förlorat på att beslut skall kunna överklagas i domstol? Mittsvar på dessa frågor är självfallet nej. Svenska medborgare, enskildamänniskor, har vunnit pä den utveckling som är i gäng. Detta förtigs totalt idagens debatt. Vifår aldrig glömma bort att detta inte går att uteslutande ses ur ett svensktperspektiv. Vi har en svensk domare i domstolen och en svensk är medlem ikommissionen, som är första instans. Dessa svenskar är ju med jämna mellanrummed och dömer andra länder därför att de helt enkelt tycker att derasrättsuppfattning ligger en bit ifrån den vi anser vara normal när vi skalltolka konventionen. Manfår heller inte glömma borf att det som sker i,är fråga om l-' ett givande och tagande. Detta är inte på någotsätt inriktat mot . , m. m. oss ha ennyanserad syn pä detta, sade . Jag delar helt och hållet Prot.1987/88:99 den uppfattningen. Det här är inte på något sätt fråga om någrageneralan- grepp mot från sida. Mennär vi råkar bli fällda har vi en skyldighet att precis som alla andra länder -från till ~ respektera de domstolsutslag som fälls iStrasbourg. 121 Tredje vice talman (): Herr talman!. Jag vill understryka att den huvudUnje somjag argumenterade för innebär att vi här skulle gå längre eller i varje fallundersöka möjligheterna att gå längre än regeringsförslaget när det gäller attmöjUggöra för den enskilde att fä förvaltningsbeslut prövade i domstol. Somgrund för att här kunna gå längre menar jag att vi borde utreda vidare och göraen seriös bedömning av det rättssystem som man har på detta område i t. ex.våra grannländer. Man borde naturligtvis också göra en ordentiig tolkning av dedomstolsutslag som har fällts i mot inte bara oss utan ocksåmot andra länder, eftersom även dessa beslut påverkar våra egna möjligheter attlagsfifta - alla länder skall ju rätta sig efter de domar som har fällts iEuropadomstolen. Det är väl i och för sig riktigt att utslagen harvarit få. Jag vet inte hur många det har hunnit att bli. Det kan kanske rörasig om ett trettio-fyrtiotal -det kan kanske finnas någon annan av er andra somhar bättre kunskaper, men när jag fick papper om detta trorjag att antalet låg där omkring. De flesta anmälningarna avvisas ju, som AndersBjörck sade. Man kan här kanske flika in att det inte är fillfredsställande omman från svensk sida ger enskilda människor intrycket att de får rätt bara degår till . Det finns ju också i detta sammanhang naturiigtvis-om jag fär ta till ett hårt uttryck- ett visst geschäft. Besvikelsen skulle jubara bli större, om man har lagt ned mycket tid och stora pengar på att dra ettärende till som i frän början hade varit dömt attmisslyckas. Mot den breda allmänheten borde man här kanske resa ett litetvarningens finger, eftersom - precis som sade - de allraflesta anklagelser avvisas. Efter att ha lyssnat till anförande har jagsvårt att förstå varför man här inte vill göra en ordentlig utredning ochdärigenom ha en höjd beredskap inför nästa beslutstillfälle, som ju inte liggersärskilt långt fram i tiden. Vi skulle också behöva en hög beredskap om det nuskulle vara så, som mänga har befarat och som det också har givits uttryck föri motionerna, att de åtgärder som vi nu vidtar irite är tillräckliga för atttillgodose det enligt formella kravet pä attförvaltningsbeslut skall kunna prövas i domstol. Man kan inte utan vidare vifta bort att det i vissa fallkan bli problem, och det var för den skull som jag tog upp den sidan i mitt inledningsanförande. Beträffande det senaste faUet med hämtning av barn säger man i någon skrivning att det är först när skada har inträffat som det kan bli anledningatt ingripa. Men den synen har vi i inte när det gäller att skydda barn som far illa, utan vi har inställningen att man skall kunna föregripa skadan genom att ingripa litet tidigare, innan barnen är slagna sönder och samman. Det vore bra om vi finge en litet mera allmän diskussion om dessa frågor, och då gärna 1.35 Prot.1987/88:99 med utgångspunkt i ett mera gediget utredningsmaterial än vadsom har legat till grund för propositionen, somju är baserad på en departementspromemo- Ävenom denna ur kvalitativ synpunkt inte är så dålig, är den mycket m. m. begränsadnär det gäller innehåll och omfång. 122 (); vänder sig emot en beskrivningsom skulle innebära att det är socialdemokraterna som har uppfunnit detta medatt vi har så mycket av förvaltningsbeslut och att regeringen är sista instansi mänga ärenden. Gudskelov har ju ni socialdemokrater inte uppfunnit allt här iSverige - även om ni i vissa andra sammanhang gärna vill påstå detta. Däremothar ni konsekvent motsatt er att det skulle finnas möjlighetatt fä en domstolsprövning av förvaltningsbeslut och att en domstol skullekunna vara sista instans. har folkpartistermotionerat här i och velat ha en möjlighet till en sådan ordning, mendet har man alltså motsatt sig. skall jag inte slä mig för bröstet fördetta, för jag var inte med då. Jag vill erkänna att jag när utslaget kom beträffandeSporrong-Lönnroth-målet kom blev litet chockad av det ingrepp i vårttraditionella system som det skulle innebära om vi alltmer skulle gå övertilldomstolsprövning. Jag reagerade utifrån ett regeringsperspektiv i synen påtillvaron. Efter att ha tänkt efter ytterligare i dessa frågor och lärt migmera, har jag insett det riktiga i att man får ett annat förfarande - dettatrots att jag har denna regeringserfarenhet. När regeringen och vi allihop nu tar ett steg i riktningmot att få en rättsprövning genom överprövning i regeringsrätt, kommer man dåatt göra detta med entusiasm och tycka att det är bra och att detta är förstasteget till att mer generellt gå över till denna princip? Eller handlar detbara om att härtill är vi nödda och tvungna för att uppfylla konventionensbestämmelser? Det är ganska viktigt att få en redovisning av huruvida mantycker att detta är en bra ordning som ett första steg mot ett mer generelltsystem med rätt till besvär. tog sedan upp frågan om attkonventionstexten inte är helt exakt. Än en gång skulle jag vilja säga;Gudskelov att den inte ser ut som vår lagstiftning med allapetimeterparagrafer. Men det skulle det kanske handla om, om man tog stegetfullt ut och krävde fullständig säkerhet innan man skrev på en konvention. Detär bra att det inte är på det sättet. När det gäller all tillämpning av konventionstext, lagaroch förordningar förekommer en praxisutveckling. Annars skulle utvecklingenstanna av. Verkligheten och villkoren förändras ju, och därför är det naturligtatt det också i sker en utveckling av praxis. Den dag vi tyckeratt praxis har gått så fel att vi inte kan hänga med längre, då får vi övervägaom vi skall lämna konventionen eller inte - del är det steget man skall ta. Denviktiga frågan att ställa och också få ett svar på från regeringsrepresentanternaär denna: Anser ni att de få utslag som har kommit frånEuropadomstolen har varit fel, att de har varit till nackdel för ochvår lagstiftningstradition, som ville omhulda? Har domstolsutslagen varit till nackdel för ? Detär den frågan jag Prot. 1987/88:99 skulle vilja ha svar på. 123 (): , För att börja med inledandekommentar att ' '' vi envist skulle ha motsatt oss en utveckling mot att alltfler förvaltningsbeslut kan överklagas till domstol, sä tycker jag att det ären helt felaktig slutsats. Jag sade att man enligt den tradition som finns iSverige inte generellt kan arbeta åt det hållet. Men pågårfaktiskt en utveckling åt det hållet. Jag kan ju börja med att nämnaregeringsrättens inrättande 1909, om vi skall gä långt tillbaka i tiden. Menäven förvaltningsrättsreform tyder på detta. Även efter den reformenhar bl. a. förvaltningsdomstolsorganisationen . Vi har ikonstitutionsutskottet också jobbat med strävan att avlasta regeringenprövningen av förvaltningsärenden. Det har alltså faktiskt skett en utvecklingi god överensstämmelse med principerna i konvention. Jag vill inte säga annat än - det säger jag också tillAnders - att vi skall utgå ifrån den enskildes situation. Annars hade vialdrig stött den här konventionen. Det är ju för att bygga ut skyddet för denenskildes fri- och rättigheter som vi har anslutit oss till denna konvention.Jag tror inte att vår rättighetstradition ligger så illa till. Jag kan ändågärna acceptera att vi skall följa konventionen när utslagen kommer. Det varintressant att också medgav att den förändring som kan ske avadministrativ praxis kan vara förenad med risker. Jag förde fram det som ettargument mot en övertro på att man kan göra en översyn av svensklagstiftning, byggd på gissningar av vad denna praxis skall utvecklas till. Detgår inte och vore föga meningsfullt. Till vill jag säga att vi i övrigt skallstudera rättsfallen och i konkreta fall naturligtvis förändra vår lagstiftning.Vi måste ju följa konventionen. Jag sade i mitt tidigare inlägg, och detupprepar jag, att jag är litet oroad över att praxis kan förändras, att vi isvenska har släppt ifrån oss inflytandet över en utveckling som viinte själva kan överblicka. Det är bekymmersamt, men jag går inte så långt somBirgit . Jag menar inte alls att vi skall lämna konventionen, menpraxisutvecklingen är ett oroande moment. Sedan vill jag påpeka att vi i vår kommentar till defrågor som tås upp i reservation 10 säger att det aren riktlinje förutvecklingen på även från regeringens sida att man områdesvisöverväger i vilken mån det är ändamålsenligt att ersätta den överprövning som sker i administrativ ordning med domstolsprövning. Man kanske bör gå in påden saken. I det fallet tror jag inte att vi står så långt ifrån varandra. När det gäller frågan om det som här har skett har varittill den enskildes bästa i alla avseenden, så är det väl ändå inte fel att man diskuterar på detsätt som gör, om de förändringar som har vidtagits när det gäller proceduren för anhållan och häktning i alla delar är till fördel för denenskilde individen. Han hade där en analys som för mig var intressant, och den bör man även kunna lyssna till. Man bör ju inte heller alltid sätta ofelbarhets stämpel på den europeiska domstolen och dess utslag. 124 Tredje vicetalman (): Ytterligareett par ord bara. sade att det är klart att vi skall studera utslagen i de konkretafallen och dra slutsatser därav. Ja, det är naturligtvis nödvändigt att göra så-det har vi ju redan tvingats till, pch det måste vi göra också. Vadvi syftar till från sida är atf vi skulle få en mergenomgripande, omfattande, analyserande utredning av rättssystemen i andraländer och den totala effekten av utvecklingen i . Minprimära utgångspunkt i det resonemang jag har fört har inte varit att vinödvändigtvis skaU känna oss pådrivna enbart av utslag i , utan attdet skall vara omsorgen om rättssäkerheten helt allmänt i värt land som skallvara utgångspunkten för detta utredningsarbete. Jag har svårt att förstå hurman skall kunna undvika att ta de här initiativen fortsättningsvis. Det fårinte vara så, när vi kommer till beslut , när vi skaU ta stäUning på nytt,att vi utredningsmässigt är lika dåligt förberedda som vi har varit inför detbeslut som skall fattas. 125 (): , Herr talman! Jagskulle vilja ställa en fråga om oron över praxisutveckUng-en, eftersom jagtycker att denna oro är så att säga huvudinslaget frän både vpk:s ochsocialdemokraternas sida, när man skall försöka karakterisera domstolensverksamhet. Huvudbudskapet till medborgarna är att man är orolig överutvecklingen. Jag skulle vilja fä mer preciserat vari denna oro består. Oroasman för att det kan gå snett ? Det kan man naturligtvis alltiddiskutera. Alla parter kan vara med och diskutera frågan om vad som kommer atthända . Ellerär ni faktiskt missnöjda med det som har hänt , och är det därför nihyser en berättigad oro? Tycker ni illa om utvecklingen mot en ökaddomstolsprövning av förvaltningsbeslut? Det är ju det mest substantiella ochkonkreta som har kommit ut av de utslag som vi har fått frän . Eller beror oron pä att ni tycker illa om andrautslag som har kommit redan nu frän domstolens sida? För min del tycker jag attde utslag som vi har fått har varit tiU gagn för oss. Jag skulle önska att deolika domstolsutslagen hade fått ett större genomslag , så att de t.ex. kunde användas vid domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas beslut redani dag och därige-, nom få genomslag i vår egen praxis. 126 (): Som svar pä fråga vill jag bara hänvisa till mittanförande, där jag yrkade på att vi skall ändra lagen närden inte står i överensstämmelse med konventionen sä som den tolkats avEuropadomstolen. Det är väl svar nog. Jagvill betona att jag kände en viss olust , eftersom man har svårtatt veta var man hamnar i den utveckling, som det kallas, som försiggår när detgäller praxis. Det är otillfredsställande att det vid underskrivandet av enkonvention inte är möjligt att överblicka vad ett nationellt parlament släpperifrån sig av inflytande. Att det finns sådana svårigheter måste ju Till villjag gärna säga att jag står bakom betänkandet 1985/86:5 frånkonsfitutionsutskottet, i vilket det sades att kontrollen av "" ] ... , , -r . j o I r .- j Anslag till riksgalds- svensk lagstiftningsförenlighet med ingångna konventioner fortlöpande , borde bevakas inomregeringskansliet. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) 14§ Föredrogs finansutskottets betänkande 1987/88:17 angående granskningen avriksgäldskontorets förvaltning under /87 (redog. 1987/88:3 och1987/88:10). Beträffandedetta ärende konstaterade andre vice talmannen att ingen talare var anmäld. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 15§ Föredrogs finansutskottets betänkande 1987/88:18 om anslag för /89 tillriksgäldskontoret (prop. 1987/88:100 delvis). Anf.127 (): Jag vill först av allt yrka bifall till den reservation som har fogatstill finansutskottets betänkande 18. I detta betänkande behandlas anslag tillriksgäldskontoret. Med några ord vill jag kommentera reservationen. föreslog ett enigt finansutskott, inkl. socialdemokraterna, att detanslagsdirektiv som utfärdat skulle följas. Riksdagenfattade sedan i enighet beslut om detta utskottsförslag. Enligt dessa direktivborde vid utformningen av anslagsframställningar ha gjort enbesparing om pä och en besparing på på tre är. Regeringenhar som bekant ställt motsvarande besparingskrav pä andra statsmyndigheter. Dettavar vi alltså eniga om . Men byter utskottsmajoriteten fot, ochavviker från de riktlinjer som antog sedan.Utskottsmajoriteten anser nu att inte behöver göra någon2-procentig besparing. Skälet tillutskottsmajoritetens ändrade inställning är minst sagt besynnerlig. Manhänvisar till att huvudmannaskapet för skall ändras. Det ärett argument som saknar bäde grund och aktualitet, eftersom ändringen avhuvudmannaskapet skall ske först den . Det har också, herrtalman, ryktats om att utskottets ordförande under 139 hand skulle ha gettriksgäldskontoret besked om att det inte skulle behöva 1987/88:99 följa de besparingsdirektiv som har fastställt. Jag vet inte hur mycket sanning det ligger i detta rykte, menutskottets ordförande har i varje ., ~ fallvarit synnerligen aktiv vid ärendets handläggning i utskottet. , Jag ser att finns med på talarlistan.Jag vill därför avsluta kontoret ° r & med att ställa en direktfråga till honom. Varför krävde de socialdemokratiska ledamöterna ifinansutskottet att skulle omfattas av sammabesparingskrav som gäller andra myndigheter? Och varför hopparsocialdemokraterna av denna linje ? Även om är snudd på jävigeftersom han sitter i riksgäldsfullmäktige vore det intressant att få ett svarpå denna fråga. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.128 BO (): Det ärende som vi nu diskuterar och som gäller riksgäldskontoretsförvaltningskostnader kan tyckas vara ett litet ärende. Det rör sig om huruvidakontoret skall få ett anslag om 50 miljoner för sina förvaltningskostnadereller om det skall åläggas att spara , dvs. 1 milj. kr. Det kan ju verkalitet ironiskt att vi just i det här ärendet fått en ohelig allians mellanmoderater och kommunister, även om kommunisten inte har tid att vara här , under det att socialdemokrater, folkpartister och centerpartister stårbakom majoritetslinjen. Moderaternaslinje är enligt min mening ett uttryck för en genomtänkt men i grunden mycketdestruktiv linje. Att kommunisterna, som normalt inte är några störresparivrare, hoppat på det moderata tåget får kanske mest tillskrivas det faktumatt de inte sä väl känner till bakgrunden. Det är ju också ganska naturligt,eftersom vpk inte har någon representant i riksgäldsfullmäktige och därförinte kan följa arbetet där på nära håll, vilket däremot gör medstor ihärdighet och iver. Detär klart att man kan tycka att inställning är rimlig -varförskall inte riksgälden spara när andra myndigheter tvingas spara? Jag kan hållamed om att formella argumentering ärganska tunn. Men om man ser Utet närmare på denna fråga avslöjas helt andrasaker. Det betydelsefulla i sammanhanget är att komma ihåg att det lillaförvaltningsanslaget pä 50 miljoner bara är toppen pä ett . Den svenskastatsskulden har ju ökat enormt. Den växte oerhört kraftigt under de borgerligaregeringsåren, då snöbollen sattes i rullning. Och statsskulden är nu uppe i630 miljarder kronor. Det är klart att det kostar mer än 50 miljoner atthantera en statsskuld på över 600 miljarder. Enbart i provisioner i samband medupplåningen under nästa budgetår beräknas fä betala 790 milj.kr. Enbart i direkta emissionskostnader skall betala 123miljoner. Sammantaget uppgår dessa kostnader till över 900 miljoner. Denna endamiljon som nu så ivrigt förordar att skall sparauppgår alltså till ungefär 1 %c i felräkningspengar. Mendet intressanta, , bakom er hållning är egentligen 140 något helt annat. Om vi skall diskuterariksgäldskontorets verksamhet på ett vettigt sätt måste man taupp de totala, kostnaderna, inte enbart de 900 Prot. miljonerna, som i självaverket alltså är de direkta kostnaderna, utan dessutom själva servicenav statsskulden, dvs. de räntekostnader pä över 60 miljarder som det handlarom. Att dä, som föreslår, spara 1 miljon pä justförvaltningskostnaderna är verkligen att sila mygg och svälja Jagsade tidigare att hållning inte: alls är så oskuldsfull, som manskulle kunna tro. Jag sade att den är destruktiv. Jag skall nu med ett exempelvisa vad jag menar med det. Moderaternaär fientligt inställda till premieobligationer som upplåningsform. Såvitt jagförstår är de det av rent ideologiska skäl. De vill ha andra upplåningsformer,som gynnar privatkapitalet. De vill till en del mota bort staten fränmöjligheten att låna pengar. råkar premieobligationer vara den billigaste avalla uppläningsformer som staten har. Enligt beräkningaruppgår den totala upplåningskostnaden, även inkl. skatteeffekter, för premiertill , under det att kostnaden för statsskuldsväxlar uppgår till 9,9 %och för riksobligationer till . Statsskuldenkommer inte att öka i samma takt som under de borgerliga åren, men denfortsätter att växa, eftersom vi alltjämt har ett budgetunderskott. Det ärmycket stora belopp, åtminstone över 100 miljarder som skall omsättasav när det gäller statlig upplåning. Dä är det naturligtvisav utomordentligt stor betydelse vilken läneform man väljer. Sägatt staten skall lägga ut ett län på 10 miljarder. Om man gör det i form avpremier i stället för i form av riksobligationer, kan man på denna endaoperation göra en vinst, inte på en enda miljon, som ochmoderaterna vurmar för, utan på 320 miljoner . Denna typ av jämförelseklargör vad vi egentligen borde diskutera här i kammaren . Moderaternavill alltså jaga en miljon pä det s. k. förvaltningskostnadsanslaget.Samtidigt vill de i praktiken förbjuda en ökad upplåning i form avpremieobligationer, detta låneinstrument som är sä väl förankrat hos svenskafolket och som är det mest effektiva och billigaste och som över någraår kan spara miljardbelopp ät statskassan. Så ser den moderata logiken ut. Vi vet att riksgälden fär en ny huvudman den 1 juli1989. En särskild kommitté kommer snart att tillkallas för att se överkontorets framtida organisation. Jag vill, som talesrfian för majoriteten ifinansutskottet, här gärna uttrycka förhoppningen att den kommittén somen av sina uppgifter fär att lämna förslag till hur kostnaderna förriksgäldskontoret och statsupplåningen kan redovisas på ett ner adekvat sätt änvad som sker . Att vi, som musen inför boaormen, skulle vara förhäxade avde 50 miljoner som förvaltningskostnadsanslaget omfattar och enbart intresseraross för det är fullständigt absurt. Om vi fär en sådan redovisning, kan vikanske också slippa debatter om irrelevanta petitesser av det slag som vi förhär . Med det sagda ber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan ochavslag pä reservationen. 129 (): försöker ironisera över att det är en ohelig aUians mellanoss och vpk. Det är ingenting oheligt i att stå fast vid en ståridpunkt. Jagskulle tro att upplever ganska stor olust över hur denna fråga harskötts.' Först förelåg ett ställningstagande av ett enigt utskott/örbesparingskravet enligt anvisningar. kommerett avståndstagande från denna uppfattning: Jag skall läsa in till protokolletvad finansutskottet skrev i betänkande 17. egnapartikamrater och hela utskottet ställde sig dä bakom detta, och riksdagenbiföll utskottets hemställan. "Följanderiktlinjer bör ligga till grund för utformningen av riksgäldsfuU-mäktigesanslagsframställning för /89. De anvisningar somfinansdepartementet utfärdat för statsmyndigheternas anslagsframställningaravseende detta budgetår skall också gälla för . Det innebäratt utifrån de nya förutsättningar som gäller skallredovisa ett treårigt huvudförslag som omfattar budgetåren 1988/89-1990/91. Vidutformningen av anslagsframställningen skall fullmäktige pröva medelsbehovetutifrån samma krav som regeringen ställer på statsmyndigheternasanslagsframställningar." Sålöd utskottets skrivning . Det är den skrivning som vimoderater står fast vid och som utskottsmajoriteten nu har hoppat av. Detta ären viktig principfråga. försöker diskutera något helt annat.Han vill bredda debatten till premieobligationernas betydelse etc, när vi talarom en anslagsframställning tiU riksgälden. Jag har varit med om så mycket attjag knappast åker under bordet med den debatteknik som försökeranvända i denna fråga. Vi står fast vid den ståndpunkt vi intog för ett ärsedan, medan ni har lämnat den. 130 BO (): Jag kan ge rätt i ett avseende. Finansutskottetsbehandling är otillfredsställande, framför allt i och med den koncentrationtill det s. k. förvaltningskostnadsanslaget om 50 miljoner som har skett. Vadvi i stället borde intressera oss för och diskutera är den totala statsskuldensskötsel.