prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — sålde ganska frisktkrigsmateriel runt hela världen. , senare försvaretsfabriksverk, numera förenade fabriksverken, hade som en av sina viktigasteuppgifter under 40- och början av 50-talen att försöka göra sig av medutrangerad svensk krigsmateriel till så god avans som möjligt. Det var en accepterad politik. Vi sålde flygplan tilldiktatorer i , Trujillo t. ex. Vi sålde sprängämnen till . Visålde vapen, ammunition och sprängämnen till . Vi sålde minor,granater, utrangerade svenska handeldvapen osv., osv. utbröt kriget som har blivit kallat förSuezkriget, när tillsammans med och skulle återtaSuezkanalen från . Då visade det sig ganska snabbt att det fanns svenskavapen på ömse sidor - i den egyptiska armén och i den israeliska armén. Detvisade sig att svenska staten hade varit med om att bygga en vapenfabrik iEgypten för tillverkning av den berömda svenska kpisten modell 45, att man hadeutbildat folk i den egyptiska armén och att man hade sålt massor medsådana vapen till . Känns mönstret igen? , mer än30 år senare, vet vi att det har sålts svenska granatgevär från sammatillverkare, det statliga FFV, till och till , sombetraktas som en motståndare i den regionen. Då blev det litet uppståndelse i och i den svenskariksdagen. stod upp i andra kammaren, i byggnaden här bredvid,och deklarerade de s. k. riktlinjerna som skulle gälla försvensk vapenexport, som vi alla känner till och jag inte tänker upprepa. De riktlinjerna var från början Omöjliga att uppfylla, ochdet visste alla. Vapen, precis som alla andra varor, säljs föratt komma tillanvändning. Att sätta upp regler eller försöka stifta lagar där man säger skall kunna sälja en så viktig produkt i ett krig som själva vapnen, utanatt den som köper skall använda dem, är från början ett omöjligt företag. Därför kan man säga att de svenskavapenexportbestämmelserna -sedermera krigsmaterielbestämmelserna, vilket juinnebär en vidgning och medför helt andra svårigheter - var omöjliga frånbörjan och tillkomna för att man skulle kunna gå ut och sälja vapen där detpassade. Man skulle bara ha något slags regler i ryggen som man kunde användasig av. Under hela fick vi upprepade s. k.skandaler. Några har jag nämnt. Det finns många andra som inte behöver nämnasmen som har förekommit. Handelsministern, socialdemokraten , fick stå upp som syndabock i och ta emot skäll från alla håll. Om man försöker att utforma sådana här bestämmelser ochsamtidigt vill upprätthålla förbindelser med andra stater, kommer det att varaen konflikt. Det blir en dubbelmoral, som vi kan se manifesterad ,precis som för 30 eller när debatterna började om dessabestämmelser. Det stinker kring den svenska vapenexporthistorien. Den ärfylld av lögner, undanflykter, utpekande av syndabockar - i industrin och ivissa myndigheter. Vissa ministrar har fått stiga upp och klä skott för helaregeringars och hela kollektivs misstag och missgrepp, men det förbättrar intesaken. Det finns egentligen bara tvä alternativ för att på etthederligt sätt komma ur den här konflikten. Den första är naturligtvis att mangår tillbaka till den ursprungliga tanken: Svenska vapen skall tillverkas förvårt eget försvar och på bästa sätt kunna användas där, och vapenexport skallinte vara tillåten. Grunden för bestämmelserna är ju egentligen att vapenexportär förbjuden, fast det finns dispenser. Det förutsätter naturligtvis en annan organisation, ettannat tänkesätt när det gäller det svenska totalförsvaret och det svenskamilitära försvaret, som vi ännu inte har kommit fram fill. Då kommer man urmycket av den här problematiken. Får man en sådan försvarsorganisation, minskar ocksåbehovet av import av vapen. Våra bindningar till utlandet när det gäller vapenoch annan krigsmateriel minskar, vårt beroende minskar, och våra möjligheteratt upprätthålla alliansfriheten som siktar till neutralitet ökar högstavsevärt. Det är den bästa, ärligaste och rakaste linjen. Den andra linjen, som vi ofta kritiserar andra länder föroch sorii tillämpas t. ex. av , är att man inte har någrabestämmelser. Man säger: Vi tillverkar vapen, precis som vi tillverkar lastbilar eller kullager eller någontingannat, och så säljer vi till dem som vill köpa och lägger inga moraliskaaspekter på detta. Sedan kan man sälja till båda sidor. Jag vill påstå att det är moraliskt mera rakryggat,moraliskt mera försvarbart och sakligt mera försvarbart att inta en sådan linjeän den linje som vi har försökt krångla oss fram till, medheliga och upphöjda principer som sedan alla i tur och ordning har varit med omatt bryta mot. Det är en skamfläck, och det hade varit bättre att ha enpolitik som har, om vi nu inte kan komma fram till det allra bästaoch säkraste, att bara tillverka vapen för vårt eget behov och inte ha någonexport, den linje som jag och mitt parti föreslår. Och den linjen är möjlig.Den kommer kanske att kosta litet mera pengar, men då slipper vi bindningarnatill alla möjliga stater, vi slipper alla dessa konflikter och allting annat. Som sagt: Det sämsta av allt är dessa falskamellanståndpunkter som vi har hamnat i. Vi borde vara försiktiga att kritiseraandra, speciellt med tanke pä med vad vi har sett . Vem är ansvarig? Det söks alltid efter syndabockar. hardet varit populärt att som syndabockar utpeka, naturligtvis med fullrätt, ledare för vapenindustrin. Boforsdirektörerna, detta kollektiv som allanu är så kvicka att peka ut, har brutit mot bestämmelser och lagar, de harlurat myndigheter, osv. Men de har gjort det mer och mer och i allt större ochstörre omfattning därför att vi har haft de bestämmelser vi har haft och därföratt det inte har funnits någon uttalad och klar målsättning och vilja hos demsom har det verkliga ansvaret, dvs. regeringar av olika slag, att hävdabestämmelserna. Man har sett mellan fingrarna. Man har ingivitvapenindustrins och krigsmaterielindustrins män den tron att det här ärpappersbestämmelser som man kan glida omkring ganska fritt på. Då skall manakta sig för att enbart peka ut syndabockar, så som har skett i vissa frågor. När det gäller de aktuella affärerna - jag skall inte dradem här, de står i alla tidningar och vi kommer säkert att få höra mycket talasom dem - finns det ansvariga personer som har känt till dem. Det har talats omstatsråd; man menar naturligtvis förre försvars- och utrikesministern . Han är död - precis som och , som varansvariga för affärerna , för länge sedan är döda. OlofPalme är också död, och han undgår inte kritik i de här sammanhangen. Han harvarit ansvarig för regeringen under många av de år när dessa skandaler harpågått. Döden i och för sig fritar ingen från kritik i efterhand. Ännu större ansvar får man lägga på de nu levande för attinte de efter sin död på nytt skall kunna anklagas. Därför är det väl motiveratatt vi får en ordentlig genomlysning av allt det här. Jag vill instämma i detkrav som framfördes av här ; att vi får en ordentligutredning, att det läggs fram en vitbok i de här frågorna där man inte försökerglida undan och skyller på varandra i ständiga kedjegångar, utan där det finnsnågon som törs stiga fram och säga: "Detta var fel av mig", inte:"Den och den har inte underrättat mig, jag visste ingenting, jag kändeingenting till, det var inte mitt område". Det vore någonting att bedjaotn. Sedan harvi inriktningen, själva affärerna. Jag skulle slutligen - som jag har gjortså i de här debatterna - vilja fråga: Vem har fått köpa? Det hartalats mycket från borgerligt håll, och självfallet från socialdemokratiskthåll också, om förtryck i världen, om , om södra osv. Men jaghar aldrig hört någon från det borgerliga lägret -inte heller då detfanns borgerliga regeringar här i landet - som har varit särskilt kritisk motatt vi har sålt vapen fill t. ex. Jag har aldrig fått något medhåll avborgerliga handelsministrar eller andra borgerliga ministrar under de år då vihade sådana debatter i kammaren vid . är man intresserad av attgå ut och tala mycket om frihet i världen, om förtryck osv., men man har intefrån borgerligt håll varit så intresserad av att tala om att förtryckarnaoftast och har varit de som har fått köpa svenska vapen. Dettycker jag man skall komma ihåg i den fortsatta debatten. 25 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslag nu harsatts upp om att detta sammanträde skall fortsätta efter . 26MAJ (): Inte på åtskilliga år har förutsättningarnaför internationell nedrustning varit så goda som . innebär att och för förstagången kommit överens om att avskaffa en hel kategori funktionsdugligakärnvapen. Många har talat om en historisk händelse. Detta är inte överord. Toppmötet innebar naturligtvis inte att de grundläggandemotsättningarna mellan supermakterna undanröjdes. Men det visade att dessamotsättningar inte behöver stå i vägen för samarbete och överenskommelser ibägges intresse. Både och ser tydligen klara fördelar med attväsentligt minska sina kärnvapenarsenaler. Avtalet berör visserligen avkärnvapenarsenalerna, men dess politiska betydelse översfiger vida denmilitära. Utomstående bedömningar av supermaktsförhandlingarna fårlätt ett drag av väderprognos över sig. Blåser det kallt i pämåndag, spår de flesta att det blir kyligt i pä fredag. Och lyser solenöver ett utrikesministermöte, så är sommaren i annalkande. Sedan finnsnaturligtvis alltid pessimister som trosvisst förklarar att följsav höst och vinter. Men viktigare än meteorologin är förstås att se omlångsiktiga klimatförändringar kan vara på gång. Mitt svar är: Ja, kanske. Vistår inför förändringar av historisk räckvidd. Men förändringens vind harformidabla hinder att övervinna. innebär långt ifrån att blirkärnvapenfritt. Taktiska kärnvapen lämnas kvar. Kärnvapen finns vidare kvartill sjöss och pä flygplan. och nedrustar inte. diskuteras begrepp som kompensation och modernisering.En sådan utveckling kommer vi från svensk sida aldrig att kunna godta. Fögavore vunnet om INF-vapnen kom att ersätcas av andra kärnvapen. Det har ibland sagts att det skulle finnas en risk förattvi efter INF kommer att se ett än större intresse för sjö- och flygbaseradekryssningsmissiler. skulle fånegativa konsekvenser inte minst för det nordiska området. Därför är detbetydelsefullt att presidenten och generalsekreteraren i kom överensom att inkludera de sjöbaserade kryssningsmissilerna i START-förhandlingarna.även om de rapporter vi får tyder på att detta är en av de svåraste frågorna.Från svensk sida harvi sagt att vi vill se ett förbud mot allakryssningsmissiler med lång räckvidd. Inom NATO diskuteras en modernisering av taktiskakärnvapen - en del av det s.k, Montebellobeslutet som man länge talat tyst om.Även om i tillfälligt lagt dennafråga på is lär den återkomma. Om diskussioner om motsvarande frågor förs påsovjetiskt håll känner vi inte till. Det vore ett fantastiskt framsteg för nedrustningsarbetet,om ett kunde bli verklighet vid nästa toppmöte . Ännuviktigare är avtalets innehåll: det måste bereda vägen för fortsattkärnvapennedrustning och inte för omrustning för att nå upp till överenskomnakvantitativa tak. Och den kvalitativa vapenutvecklingen måste självfallethejdas. Mer än någon annan nedrustningsåtgärd skulle ettprovstoppsavtal visa att kärnvapénmakterna bestämt sig för att definitivt läggaom kursen. Om å andra sidan kärnvapenproven fortsätter, undermjneras helttrovärdigheten i supermakternas löften om att alla kärnvapen en gäng skallavskaffas. och ett avtal om halvering av de strategiskaarsenalerna gör ett provstopp ännu viktigare. Effekterna av kvantitativa nedskärningarupphävs annars av den kvalitativa vapenutvecklingen. och har börjat förhandlabilateralt om kärnvapenprov. De två har kommit överens orn ett mandat somtydligt visar att slutmålet, ett fullständigt provstopp, lagts mycket långtfram i processen. Detta kan och en bred internationell opinion aldriggodta. För är ett totalt och snabbt stopp för alla kärnvapenprov denviktigaste nedrustningsfrågan. Provstoppsfrågan är därtill inte någon bilateralangelä genhet. Den kräver i allra högsta grad en global lösning.Världssamfundet kommer faktiskt inte än en gång att tillåta att de tväsupermakterna gör upp bakom vår rygg- om hur många prov de skallgenomföra och om att kontrollera dem hos varandra. Vad som krävs ärinternationell kontroll av att inga kärnvapenprov genomförs. Kärnvapenfrågorna står i centrum för nedrustningsarbetet.Det måste de göra. eftersom kärnvapen utgör ett hot mot vår överlevnad. 1988kan bli kärnvapennedrustningens år. Avgörandet ligger hos kärnvapenmakterna. Ett avtal om ständigt förbud mot och förstörelse avkemiska vapen kan bli verklighet mycket snart. Förhandlingarna inedrustningskonferensen i har, under svenskt ordförandeskap, kommitlångt . Ett 80-sidigt detaljerat konventionsutkast har växtfram. Endast ett fåtal verkliga problem återstår. Det hänger , också på dettaområde, framför allt på stormakterna om ett avtal skall bli klart. Det finns ett nära samband inellan kärnvapen ochkonventionella vapen. Mänga kärnvapensystem är integrerade delar av militärastyrkor som huvudsakligen omfattar konventionella vapen. Vapenbärarna är både"du-al" och "triple purpose". Dekonventionella vapnen måste ägnas stor uppmärksamhet i nedrust- ningsarbetet.De slukar av världens samlade militärutgifter. De har, efter andravärldskriget, använts för att döda ca 25 miljoner människor - de allra flestacivila. Öst och väst är i stort överens cm att börja nyaförhandlingar om konventionella styrkor i . Man har visserligen olikauppfattningar oni militära hot och styrkeförhållanden, men det finns tecken påatt bägge sidor är beredda att erkänna att varaktig europeisk säkerhet inte kantryggas utan att konventionella obalanser rättas till, Detta bör ske genomnedrustning och inte genom ny upprustning. Det handlar också om att, iStockholmskonferensens anda, gå vidare med åtgärder för ätt minska risken föröverraskande och okontrollerbara militära händelseförlopp. Det är fullt möjligt att europeiska förhandlingar omkonventionella vapen och om förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder kommer igång . Det är också möjligt att nyckeln till 90-taletsnedrustningspolitik ligger i dessa förhandlingar. "Vapnen stjäl brödet ur den fattiges mun", saderedan president . Det finns ett nära samband mellan nedrustning ochutveckling. Detta har ofta understrukits i FN-sammanhang, senast islutdokumentet från FN-kbnferensen om just denna fråga. Den stora om nedrustning/utveckling leddes avInga Thorsson, som också fick uppdraget att svara för den tyvärr ännu endanationella uppföljningsstudien. Med anledning av denna och har jagsjälv lett en interdepartemental arbetsgrupp, som i går överlämnade sinaförslag till utrikesministern och regeringen. Inte mindre än fyra utredningar har tidigare under80-talet arbetat med frågor om omställning från militär till civil produkfion.Tre av dem utgick frän försvars-, arbetsmarknads- och näringspolitiskaperspektiv, medan den fjärde - - arbetade utifrån ettnedrustningspolitiskt perspektiv. Det har rätt delade meningar omutredningarnas förslag, som endast i begränsad utsträckning lett till praktiskpolitik. Men problemen kvarstår. Även om en tänkt internationellnedrustningssituation inte riskerar att skapa någon stor arbetslöshet iSverige, finns det lokalt påtagliga risker för problem. Över hälften avförsvarsindustrins anställda arbetar vid anläggningar som till mer än 75 %specialiserats på. Med reservation för att försvarsindustristatistiken inteär helt tillförlitlig arbetade 1986 en tredjedel av försvarsindustrinsanställda för export, dvs. omkring 9 000 personer Det är en ökning med över 2000 personer , och flera företag har ökat sitt exportberoende. I eninternationell nedrustmngssituation skulle dessa företag komma att drabbassåväl av svenska nedskärningar som av en dramatiskt skärpt internationellkonkurrens. Om man vill undvika att nedrustningsintressen ochmänniskors behov av arbete kommer i konflikt, gäller det alltså att i god tidvidta åtgärder för att stimulera civil produktion på orter med militärproduktion. Det gäller också att förbereda den resursöverföring till u-ländersom vi anser måste komma till stånd vid framtida internationell nedrustnine, Den rapport arbetsgruppen överiämnat innehåller bl. a.följande förslag i mycket stark förkortning: Företag inomförsvarsindustrin skall till företagsanknutna förnyelsefonder avsättaminst av värdet för företagens krigsmaterielexport. Medlen skall utnyttjaslokalt för forskning, utveckling och utbildning för civila ändamål på orter somär beroende av vapenexport. Facket skall vara med vid besluten om hurresurserna skall användas. Staten skallanslå 50 miljoner till exempelvis regionala investmentbolag och specifikalokala initiativ på orter med starkt försvarsindustriellt beroende. Sambandenmellan fred, säkerhet och utvecklingsbistånd skall studeras och erfarenheternaav konkreta fredsbefrämjande biståndsinsatser utvärderas. Likaså föreslås ensammanställning av erfarenheterna av den svenska specialenheten förkatastrofinsatser. Kvarlämnadkrigsmateriel är ett stort problem i krigshärjade områden. Arbetsgruppenföreslår att förekomsten av sådan materiel kartläggs och att, vid behov, nyteknik utvecklas för att förstöra sådan materiel. En omställningfrån militär till civil produktion underlättas av ökade kunskaper, ocharbetsgruppen föreslår därför flera åtgärder för att bygga upp kunskap påområdet, både nationellt och internationellt. Dessa perspektiv hänger nämligen samman - det nationellaoch det internationella. En politik måste hänga samman för att vara trovärdig,oberoende av om den gäller förhållanden inom eller utom landets gränser. Så över till vapenexporten. Desenaste årens vapenexportskandaler har tyvärr skadat vårt internationellaanseende, och jag vill säga till dem som tagit upp frågan här tidigare att deförslag vi nu fär på bord från regeringen innehåller förslag tillskärpt lagstiftning, skärpt tillämpning och skärpt kontroll påvapenexportområdet. Det är ett viktigt bidrag till att återställatrovärdigheten på detta område. På motsvarande sätt kan man säga att deåtgärder som den arbetsgrupp jag har lett föreslår ökar tilliten till vårtinternationella nedrustningsarbete. Förslagen syftar också till att slå vakt omde anställdas trygghet. Fruktan för arbetslöshet får aldrig tillåtas bli etthinder i nedrustningsarbetet. Låt mig ta upp några av de synpunkter . Jag reagerar mycket kraftigt på att han går till angrepp mot OlofPalme. Det är oförskämt att göra det utan att lägga på vilket sätt mananklagar vår förre statsminister. Det råder inga som helst tvivel om att vapenexporten harskadat förtroendet för i internationella sammanhang när det gällernedrustningsfrågor. Det råder inte heller något tvivel om att de som harbrutit mot svensk lag skall ställas till ansvar, oavsett om det gäller statligaeller privata företag. Men en sak är alldeles otvetydig: Land skall med lagbyggas. Den dag vi inte tror att vår lagstiftning har någon funktion att fylla,den dagen är vi illa ute. Om lagstiftningen inte har varit tillräcklig skall denskärpas, och det föreslår nu regeringen. Om kontrollen inte har varittillräcklig- vilken den inte har varit - skall kontrollen skärpas. Det föreslårregeringen också. Som svar på angrepp medger jag ocksåatt om tillämpningen av lagstiftningen inte sker på ett skärpt och begränsatsätt kan lagstiftningen - både dess moral och dess bokstav- ifrågasättas.Regeringen har i sitt förslag klargjort att också tillämpningen av lagen omsvensk vapenexport skall stramas åt. I det förslag som får på sitt bord ingår ocksåatt man skall granska de kostnader som skulle uppstå om avstår frånvapenexport, helt eller delvis, och om det är möjligt för oss att göra det. Detär en uppföljning av de förslag och beslut som togs på den socialdemokratiskapartikongressen. I så måtto kommer att få svar på sin frågaom det är möjligt att helt eller delvis avstå från vapenexport. Jag vill sägaatt om det funnits en smutsig byk när det gäller vapenexporten - och det hardet - så är den nu på väg att tvättas ordentligt och offentligt. 27 () replik: Det är naturligtvis bra att nöjd med den proposition som väntas. Hon har förmodligen en betydande insikti fråga om innehållet i den. Men om belåtenheten inte blir likastor på andra håll, dvs. om opposition, fredsrörelse och andra inte känner attpropositionen undanröjer alla de frågetecken och de mycket allvarliga bekymmervi har med vår vapenexportpolitik, är man då frånsocialdemokratiskt håll beredd att medverka till tillsättandet av enparlamentariskt sammansatt kommitté -kanske också med representation från andraintresserade parter - som ordentligt får genomlysa på vilket sätt våravapenexportregler har tillämpats, belysa den roll som det har misstänkts attockså myndigheter och politiskt ansvariga har spelat och föreslå deåtgärder som kan vara nödvändiga för att för framtiden undanröja skuggan avtvivel, inte bara gentemot företag utan också gentemot tillsynsmyndigheter ochpolitiskt ansvariga? 28MAJ () replik: Låt mig försöka svara på det här. Det har tillsatts en medborgarkommitté. Den skall avge sinrapport , såvitt mig är bekant. Den är sammansatt av vad jag trorhelt oväldiga personer som härtill uppgift att granska hur man har skötttillämpningen, hur vapenexportaffärerna har hanterats. Jag utgår ifrån att närden lägger sina förslag - om det nu blir förslag - så kommer regeringen ocksåatt beakta dem ordentligt. Om jag har förstått det rätt, så kommer först riksdagenatt på sitt bord få förslag om både lagstiftning, tillämpning och kontroll. Därtillkommer det att tillsättas en parlamentarisk utredning som skall bedöma deekonomiska förutsättningarna för en vidare vapenexport eller om man kan avståhelt eller delvis från den. Utredningen skall också titta på samproduktioneneventuellt med andra länder, eftersom den frågan behövde utredas vidare. I så måtto kommer naturligtvis parlamentet också där attkunna komma in. Vi har också kontrollfunktionen via . Men jagtror att det inte råder något som helst tvivel, , om att Prot.1987/88:85, den sittande regeringen - det klargjorde också utrikesministernalldeles tydligt - vill ha undan och harröjt undan i den ganska smutsiga byk som vapenexportenhar utgjort, inte bara för regeringens skull utan,också för trovärdigheten tillsvensk internationell politik och trovärdigheten till vårvapenexportlagstiftning. Vilka åtgärder som sedermera kan komma återstår attse, men jag tror att vi kan vara.förhållandevis nöjda. Jag kanske bör tillägga att jag är en av denna riksdagsallra mest kritiska granskare av svensk vapenexport . Jaghar inte slutat med att kritiskt granska den. Land skall fortfarande med lagbyggas, och beslut skall respekteras av dem som har att följabesluten, både privata företag och statliga myndigheter - också de myndighetersom skall tillämpa den lagstiftning som har fattat beslut om. Jag kan lova att jag för egen del i varje fall skallfortsätta att hålla ett ordentligt öga på vapenexportaffärerna. 29 () replik: Det är naturligtvis betryggande att Maj BrittTheorin för egen del kommer att hålla ett vakande öga på vapenexportaffärerna.Men det har ju pågått och tyvärr har det ju inte hjälpt-om vi sertillresultatet. Det gör attdet kanske är bra om vi kan bredda kontrollen. Jag tycker också att def är rimligt att avvaktapropositionen och medbor-garkommitténs arbete. Men min fråga var egentligen: Omdet reses krav på en bredare översyn både av hur tillämpningen har skett ,vilken roll inte bara företag utan också myndigheter och politiker kan haspelat, och av hur regelsystemet skall se ut - ärsocialdemokraterna i så fall beredda att medverka till detta? 30 MAJ () replik: Jag vill nog inte påstå att granskningvarit onödig. Tvärtom vill jag nog påstå att från det vi började titta påvapenexportaffärerna har det hänt väldigt mycket. Allt fler i det här husetoch utanför det här huset har ägnat större uppmärksamhet åt saken. Från börjanvar det inte så många som följde våra vapenexportaffärer, oavsett vilkenregering som var ansvarig för dem.