prot · GB0996 · 1987-12-31 00:00:00 — Den andra var detstora missnöjet med sjukvårdens prestationer bland alla dem han träffat. En mängd svenskar klagade över brister i sjukvården, överköer och väntelistor, över den ytliga relationen mellan läkare och patienter,över vantrivsel och olust hos de anställda. Den svenska sjukvården är väldigtmycket dyrare än den engelska, skrev den här journalisten, men vart tarpengarna vägen? Ingen tycks egentligen bli tillfredsställd. Är det här en svartmålning? Ja, kanske det. Men alla vetvi ju att det finns väldigt mycket som inte fungerar i svensk sjukvård, trotsallt det fina vi har skapat. När den saken förs på tal, brukar socialministern peka medett långt finger åt landstingen. Har jag förstått rätt, ärregeringen beredd att la ansvar för allt det som är bra i svensk sjukvård,medan däremot landstingen äransvariga för allt det som går illa. Det är Sigurdsendoktrinen i ett nötskal. I själva.verket är regeringen inte så maktlös. Skall manuttrycka det enkelt, har vi två stora påsar pengar i svensk sjukvårdspolitik.Vi har här talat om de pengar vi använder för sjukvården, vilket är drygt 9 %av bruttonationalprodukten. Men sjukdomarna i tar sriarare avbruttonationalprodukten i anspråk. Vi har även en aridra påse pengar somanvänds till sjukersättningar och till förtidspensioner för dem som inte kunnatfå hjälp genom sjukvården. Debatten måste vidgas till att handla om båda dessasidor av sjukdomarnas konsekvenser. har vi nu hållit igen på sjukvården. Gränserhar satts upp för landstingens utgifter. Man har försökt hålla volymexpansionentillbaka till . Som en följd av detta har sjukvårdens andel av BNPpressats tillbaka . Sjukersättningarna har däremot intehållits tillbaka. har dessa expanderat ungefärdubbelt så snabbt som sjukvårdsutgifterna. Man har inte gjort några allvarligaförsök att dämpa tillväxten, snarare tvärtom - man har infört mera generösaregler för sjukersättningen,'Vissa delar av systemet, t.ex.arbetsskadeförsäkringen, har haft en explosiv tillväxt. På detta område, där socialministern har det fulla ansvaretoch inte kan skylla på landstingen, har miljarderna verkligen rullat i vägmedan sjukvården har fått gneta och spara. Denna kluvna politik - att hålla igen på ett område ochlåta utgifterna rulla på ett annat - är på flera sätt olycklig. Rent ekonomisktär den olycklig eftersom den leder till ett slöseri med resurser. Den är ocksåolycklig genom att den leder till ett onödigt mänskligt lidande. Har man t. ex.en muskelskelettskada är det viktigt att vård och rehabilitering sätts insnabbt, annars kan skadan bli obotlig. Också för patienter med starr, trasigahöftleder eller svåra hjärtsjukdomar skapar de långa köerna ett lidande som ärhelt onödigt och som borde kunna hävas genom en bättre samordning mellansjukförsäkring och sjukvård. När vi i för på tal exempelvis den orimligasituationen i svensk hjärtsjukvård, säger socialministern att problemen berorpå den tekniskmedicinska utvecklingen. Men samma utveckling har faktiskt äveninträffat i andra länder. Där har man inte alls samma köproblem. Den utredningsom presenterade tydde på att kapaciteten för vissanu vanliga hjärtoperationer behöver tredubblas. Inom cancersjukvården har viliknande problem. I går fick vi genom Aktuellt en skakande inblick i njursjukvårdendär det framgick att hundratals patienter skulle kunna räddas till livet om detfanns större kapacitet för dialysbehandling. Skall vi klara dessa uppgifter gårdet faktiskt inte att låta all tillväxt rinna i väg till ökade transfereringar.Vi måste i stället satsa mera på själva sjukvården. .Sjukvårdskrisen är i stor utsträckning ett äldreproblem.Vi vet att av sjukvården utnyttjas av människor . Nuträder den ena läkaren efter den andra fram och förklarar att de äldre intelängre ges fullgod vård när resurserna tryter. Den situationen är inteacceptabel. Det är i detta läge som vi har tagit upp diskussionen;Vilket är det största äldreproblemet? Vad är viktigast'att göra? Är detviktigast att höja pensionerna genom en extra basbeloppshöjning, eller är detviktigast att Debatt om sjuk vårds-krisen Prot.1987/88:96 - Jag hävdar att sjukvården är det viktigare problemet -det sombehöver prioriteras. Den pensionshöjning som regeringen föreslår ger mest tilldem som har maximal ATP, dvs. mestadels unga och krya pensionärer. Höjningenger mycket mindre till de äldre pensionärerna, som ofta bara har folkpensionoch som har det största behovet av en fungerande hälso- och sjukvård. Låt oss i stället satsa mera på att utveckla sjukvårdenför de äldre! Se till att vi har en väl fungerande och trygg omvårdnad! Låt ossgöra det till det viktiga målet för äldrepolitiken här och ! 18 (): Det går nästan inte utan att problemenmed sjukvården är föremål för kritisk granskning. Det kan gälla långa köer iväntan, på höftledsoperationer och starroperationer, och det kan gällapatienter som är färdigbehandlade på kliniker för korttidsvård men som genombristen på sjukhemsplatser eller andra brister i vårdkedjan i övrigt, t. ex.bristen på vårdpersonal, tvingas ligga kvar på akutklinikerna. Problementornar verkligen upp sig på många områden. Så talet om en kris inom sjukvårdenter sig allt mindre överdrivet. Det är viktigt att påpeka att det inte är någonåtskillnad på kommuner med socialdemokratisk eller borgerlig majoritet, somvissa har velat göra gällande. Den kris inom sjukvården som vi nu diskuterarhar inte heller kommit över utan borde ha kunnat förutses. Att antalet äldre kommer att öka kraftigt är välkänt. Men det borde ha kunnat förutses med bred tidsmarginal med tillgång tillden statistik som vi i vårt land är mästare på att samla in. Vad skall annarsalla personnummer tjäna till? Ändå tycks det för de flesta planerare ha kommitsom en blixt från klar himmel. Yrvakenheten är påfallande, åtgärderna intesällan brådstörtade. De som blivit mest lidande är de äldre människor somibland hastigt tvingas bryta upp från ett inbott rum. En annan underlåtenhet är den valhänta hanteringen avålderdomshemmen. Bara har av alla platser påålderdomshemmen måst läggas ner. Att det nu pågår överläggningar orn att detäntligen skall anslås pengar till driften, något som inte varitmöjligt, har vi kanske just den pågående debatten om vårdkrisen att tacka för. Vårdyrkenas ställning och status har med rätt Många somtroget fortsätter med sitt slitsamma arbete inom vården känner heltnaturligt resignation och uppgivenhet. Låga löner och dåliga arbetstider"har inte heller förbättrat situationen. Möjligheterna att rekrytera och behållakompetent personal är avgörande för utvecklingen av äldreomsorg och sjukvård.Ytterst gäller dét därför att göra vårdyrkena mer attraktiva igen. En rejälförbättring av vårdpersonalens arbetsvillkor och löner är nödvändig om vi skallfå bukt med den del av krisen inom sjukvården som orsakas avrekryteringssvårigheter. Ökad uppskattning från samhällets sida skulle inge enny framtidsanda och frigöra resurser sjukvården till godo. Att uppgiften inteär lika lätt som nödvändig inser man när man betänker att det är fråga omtypiska kvinnoyrken. En ny påminnelse om det fick vi i förrgår. Ett nytt avtalslöts på lokal nivå på någon fabrik i , där kvinnor och män som utfördesamma arbete fick olika lön. Gissa vem som fick lägst! Tyvärr är inte detta ettundantag . Därför behöver vårdyrkena ett kraftigt samhälleligt stöd. Det finns inget som hindrar socialministern från att gå utoch ge den personal sitt stöd som sjukvårdens hela ve och väl hänger på. Detmåste väl ändå finnas gränser för hur neutral man skall vara. Också de som är friska är beroende av en väl fungerandesjukvård, för fungerar inte vården på olika nivåer går det inte bara ut över deäldre själva, även om de naturligtvis drabbas värst. Indirekt drabbas också deanhöriga. Man kalkylerar självfallet med att vården av nära anhöriga médförtroende kan lämnas till sjukvården. Man förväntar sig att detta viktigatrygghetsnät skall fungera. Det hänger samman med den målsättning som längevarit gemensam i vårt samhälle, nämligen att vården av sjuka, som vi betalar såmycket skatt för, skall fungera och också gör det.' Det är ett högt ställt måloch en hög ambitionsnivå och skall naturligtvis gälla likvärdigt över helalandet. Det är mot sådana höga mål som bristerna avtecknar sig. Vi läser om hur man på grund av brist på vårdpersonal hartvingats prioritera mellan människor som har behov av strålbehandling. Vi läserom äldre människor som lämnats åt sitt öde i ensamhet därför att hemtjänstensaknar personal - för att inte tala om de människor som drabbas av läkarbristeni vissa delar av landet och för vilka önskemålet om att få ti"äffa sammaläkare är något mycket avlägset. Vi inom vill slå vakt om denna högamålsättning, och vi är beredda på att den målsättningen kräver en del avsamhället . Nog kan det behövas en översyn av organisationer och rutinerpå många håll inom .sjukvården - men i medvetande om att effektivitet inte fårstrida mot kvalitet. Vi har från centerris sida tagit upp frågorsom rör vård och omsorg i flera motioner till årets och kommit medförslag om olika åtgärder. 19MARGO (vpk): Långt innan lät bomben briserapå Radiumhemmet hade en rad klinikchefer slagit larm om vårdkrisen. gällt medicinkliniker med ständiga överbeläggningar, situationen inomlångtidssjukvålden, otillräckligt med plat.ser på BB-avdelningar och oacceptablaköer till vissa operationer. Och inför varje sommar- så långt tillbaka som jagkan minnas - har sjuksköterskorna slagit larm om den katastrofalapersonalsituationen. Men ansvariga politiker har inte ingripit på någotavgörande sätt. Däremot har vi upplevt några brandkårsutryckningar, somresulterat i tillfälliga resurstillskott till vissa debatteradeoperationer. Men sjuksköterskornas förtvivlade varningar om sommarenspersonalsituation bemöts numera rutinmässigt med dispenser, så attundersköterskor och medicinstuderande skall kunna ersätta bristen påsjuksköterskor inom främst långvård och psykiatri. Listan kan göras lång över både varningar för vad somhåller på att ske inom vården och direkta larm om akuta krissituationer. Att det just blev Radiumhemmet i som lyckadesväcka sovande politiker får nog betraktas som en slump, utan att jag för denskull vill frånta dess klinikchef ett erkännande för att han lyckades synUggöravårdkrisen. Beskedet om åldersgränser var brutalt, men det var inte förstagången som Radiumhemmet försökte påtala bristerna inom cancersjukvården. Jag tycker det börsägas i dag- även om detärett obehagligt uttalande - att alla politiker, åtminstone sjukvårdspolitiker,har vetat om att det förekommer åldersgränser vid prioriteringar inomsjukvården. Vi vet att det har förekommit i fråga om cancersjukvården,njursjukvården och hjärtintensivvården, och vi vet också att det förekommerandra prioriteringar. Den som påstår något annat är antingen djupt okunnigeller också djupt oärlig. Jag har vetat om detta, och jag har i flerasjukvårdsdebatter här tagit upp just detta att andra kriterier än rentmedicinska måste förekomma i vården när det inte finns tillräckliga resurser.Men detta har inte medfört någon debatt eller rönt uppmärksamhet. Det vi ser i form av regelbundet återkommandelarmrapporter frän hälso- och sjukvården - i fråga om personalsituationen,platsbristen, otillräcklig medicinsk utrustning samt utrustning spm är för gammaloch nästan farlig och borde bytas ut - är inget annat än resultatet av denedskärningar som vi har fått uppleva inom den offentliga sektorn och beslutetom att landstingens utgifter bara får öka . Det av socialdemokrater och borgerliga partier fastlagdalönetaket på för den offentliga sektorn var ett klarf besked tillvårdpersonalen om deras arbetes värde, och jag tycker det är helt begripligtatt man då tar konsekvenserna av detta och söker sig till andra områden. Om vi vill ha en bra och tillräcklig sjukvård medkvalificerad personal, måste vi vara beredda att betala vad det kostar. Vpk harvisat på finansieringsvägar både på kort och på lång sikt. Jag beklagar att viinte har fått gehör för detta. Också i dagens debatt har gehöret varit dåligt. När man talar om vårdpersonalens situation framstår detsom om personalkrisen vore könsneutral. Men det handlar främst om kvinnorsarbetssituation, för bärs hälso- och sjukvården upp av lågavlönadekvinnor. Det är kvinnor som är på väg att bli ett nytt proletariat. Vård- ochomsorgsarbetet måste ovillkorligen uppvärderas. Detta kan bara ske genom attlönerna höjs och möjligheterna till vidareutbildning kraftigt förbättras.Hierarkien måste brytas, så att all personals kunskap tas till vara. Exempelvismåste även andra per.->onalgrupper än läkare kunna bli klinikchefer. Arbetsmiljön inom vården måste förbättras. Personalensarbetsmiljö, det är patienternas vårdmiljö och ibland t. o. m. livsmiljö.Därför måste resurserna öka, så att sjukvården kan anställa tillräckligtmånga. Då blir arbetet mindre tungt. Ingen skall behöva arbeta mer än vartredje helg, och inte mer än en helg . Ingen politiker kan vara okunnig om vad som måstegöras för att vi skall få behålla den vårdpersonal som vi har och även kunnarekrytera ytterligare. är det hög tid att ge sjukvården de pengar sombehövs, för utan tillräckliga resurser tvingar politiker vårdpersonalen attutföra sorteringen av vilka som skall få vård och vilka som skall bli utan. Debatt om sjuk vårdskrisen Ja, det är grymt att få besked omåldersgränser. Jag delar helt det som har framförts här, när man har refererattill de olika uttalanden som har gjorts. Vi har en hälso- och sjukvård som enligt hälso- ochsjukvårdslagen är till för alla. Den skall gälla alla, oavsett ålder. Baramedicinska kriterier får vara avgörande. När del gäller dialyspatienter hade jag för en dryg månadsedan en interpellationsdebatt, som delvis baserade sig på uttalanden i dendoktorsavhandling som presenteras . Inför denna debatt hade vi gjort en rundringningtill regionsjukhusen. De kände inte riktigt igen denna bild. Man menar att mantillämpar strikt medicinska kriterier för urval av patienter tilldialysbehandling. Någon övre åldersgräns finns inte definierad. Däremot kan detibland vara på det sättet att en patient i högre ålder som har fått njursviktinte har någon nytta av en dialys, som är en för patienten krävandebehandlingsform. Det kan t. ex; bero på att han eller hon har andra sjukdomar.Men vi skall naturligtvis ta del av de nya kunskaper som förmodligen kan kommafram i den doktorsavhandling som presenteras . Nej, , jag är inte beredd att instämma i denmoderata sjukvårdspolitiken. Det hade förmodligen inte hellerväntat sig. Men det som tar upp, som finns i motionoch i program, om att vi skall se till att vården skall kunna erbjudas överlandstingsgränser, är precis det som vi har drivit och som vi i en överenskommelsemed har fått inskrivet i Dagmaröverenskommel-sen. Men jagförstår att inte läser denna överenskommelse. Vi måste ha ett merflexibelt system inom den offentliga sjukvården. Om det finns kapacitet i ettlandsting, skall man kunna utnyttja den i ett annat landsting. På den punktenkan jag hålla med. Men det är bara det att den också finns i vårt program. Jag vet egentligen inte vilka dessa"trendnissar" är som talar om. är ju själven "trendnisse" i och med att han försöker få till stånd ettförändrat .system för sjukvården genom en annan sjukvårdsförsäkring. Nödvändigheten av att bygga ut åldringsvården tror jag vialla är överens om. Människorskall ha valfrihet. De som vill bo kvar hemma påålderdomen skall få den service och hemsjukvård som de behöver. Men ingen sominte vill stannahemma skall tvingas till det. Samhället skall kunna ställa upp medålderdomshem, och sjukhem, vilket som passar. Det finns ettnytänkande ute i landet och det tas initiativ. Det finns vad vi kan kallaservicehus med sjukhemmets resurser. Även jag tycker att det är både brutaltoch grymt att flytta gamla människor. Det skall finnas alternativa boendeformerför dem de åldras. Mycket fint är på gång, och den utvecklingenskall vi underlätta. Det är en moderat myt att primärvården har byggts ut såatt specialistvården har försummats. Så är det inte. Både specialistvården ochprimärvården har fått ökade resurser. Specialistvården har t. o. m. vuxit merän primärvärden. Problemet är inte att vi har för mycket primärvård. Sverigehar fakfiskt den lägsta andelen primärvård i hela . tar upp frågor som gäller sjukvårdenkontra sjukförsäkringen samt fördelningen av resurserna. Vi har fört mångadiskussioner om den saken. Jag har jagats med blåslampa i fråga om ett visstprojekt i . Men vi har en rehabiliteringsberedning som arbetar just medfrågan om hur resurserna skall utnyttjas på bästa sätt. Beredningen kommersenare att lägga fram sitt betänkande, och jag tror att det kommer att visa attdet finns stora möjligheter till omfördelningar. Så till resonemang om vad som är viktigast- höjd pension eller vård. Jag kan inte låta bli att upprepa det IngvarCarisson läste upp ur den artikel som har skrivit i dagensnummer av . Det berör nämligen många pensionärer. Han skriver såhär: ".Vården och omsorgen är vår viktigaste äldrefråga.Viktigare än pensionspåslaget. Med dagens stora brister inom sjukvård ochäldreomsorg är det en olycka att regeringen och även har bunditsig för att anslå 2,85 miljarder till en extra basbeloppshöjning." Pensionärerna får nu höra att det enligt är enolycka att regeringen har infriat löftet att återställa värdesäkringen avpensionerna. Jag tycker att landets pensionärer skall ta till sig vadfolkpartiet anser om deras behov av rättvisa pensioner, deras behov av att man återställervad de förlorade i och med devalveringen för . En god hälso- och sjukvård skall gälla för alla. Mensjukvård kräver också att den förvärvsarbetande som blir sjuk har en brasjukförsäkring. Det har vi i detta land. Denna sjukförsäkring har densocialdemokratiska regeringen förbättrat. vill både ochfolkpartiet få till stånd försämringar av sjukförsäkringen. villsänka nivån på ersättningen från till under de 90 första sjukdagarnaper år. vill återinföra karensdagen och sänka ersättningsnivån från90 % till . anser attbesparingar av detta slag måste göras, så att de inte drabbar de redan utsattagrupperna. Men varför lägger då fram ett förslag som riktar sig motde svaga grupperna på arbetsmarknaden? Det är ju arbetarna på den privatasektorn som tillhör de lågavlönade och som har svårast att avtalsvägen uppnåförbättringar. har ett annat finansieringssystem. De villavskaffa landstingsskatten och i stället införa en obligatorisk försäkring. Devill börja med att förändra formerna för öppenvårdsbesök och sjukhernsvård samti slutändan sjukhusvården. föreslår att primärvården skall få allasjukvårdspengar. Sedan skall patientens företrädare köpa vård av sjukvården.Hur går detta ihop? stöder fortfarande , som innebären solidarisk och lika fördelning till de olika landstingen. Det är mycket svårt att finna en gemensam syn i hälso- ochsjukvårdspolifi-ken hos de borgerliga partierna av det som presenteras i olikaprogram. Det skulle vara intressant att i den fortsatta debatten få en gemensamnämnare för den borgerliga sjukvårdspolitiken. Är det politik somskall bli vägledande, eller är det mittenpartiernas, resp.folkpartiets, som skall vara avgörande? När vi diskuterar sjukvårdspolitik är det viktigt attkomma överens om bristerna och se vad som saknas och vad som behövs. För attkunna fatta beslut är det emellertid också viktigt att vara överens ommetoderna för att avhjälpa bristerna. Vi socialdemokrater vill med vårsjukvårdspolitik arbeta vidare på det området. Vi anser nämligen att dennuvarande sjukvårdspolitiken är en hörnsten i den svenska välfärdspolitiken.Min enkla och enda fråga fill de borgerliga företrädarna blir; Vad är enborgerlig sjukvårdspolitik? Debatt om sjuk vårdskrisen 21GÖTE (): Jag måste säga att jag blev besviken påstatsrådets deklaration om hur man skall komma till rätta med krisen inomhälso- och sjukvården. Statsrådet säger att socialdemokratin anser att allaskall ha vård tillsamma kostnad och på samma grunder. Men detgäller ju inteidag. Detär i det socialdemokratiskt styrda som 76-åringen fick betala14 . för att få sitt.ena öga opererat. I annat fall hade han fått . Socialdemokratin har hamnat i en återvändsgränd i viktigatrygghetsfrågor. Moderata samlingspartiet har deklarerat att man vill ha enlagstadgad sjukvårdsgaranti. På det svarar att ocksåsocialdemokraterna går med på att människor skall ha rätt att välja sjukhusoch lasarett även över länsgränserna. slår in öppna dörrar, menarhon. En analys av denna från kanslihuset deklarerade valfrihet ger vid handenatt det är och regeringen som har kommit överens om hur detskall gå till. Det skall ske på deras villkor. Vi moderater anser att det skallske på patienternas villkor och att lagen skall utformas efter deras önskemål.Det är skillnaden mellan socialdemokratisk och moderat valfrihet. Det innebärockså en skillnad i trygghet. Valfrihet är nämligen också en trygghetsfråga,. säger alt socialdemokraterna skall slåvakt orn äldreomsorgen. Vi moderater har till årets krävt att avinstitutionaliseringenskall bromsas. Är statsrådet beredd att stödja det förslaget, så att de gamlainte mot sin vilja tvingas ut i s. k. eget boende? Den allmänna obligatoriska sjukförsäkringen, som vi harpresenterat, är en försäkring som följer patienten. Alla patienter skall fåsamma trygghet. I det moderata behöver inte bonden sälja sina kor föratt få en höftled opererad. I det moderata behöver ingen åldring ta ettinteckningslån för att kunna betala sin starroperation. Märk väl, GertrudSigurdsen: Detta är vad som händer i enskilda fall i detsocialdemokratiskt styrda , det land som har världens störstaskattetryck och världens största offentliga sektor. Debatt om sjuk vårdskrisen Min slutfråga blir: Är statsrådet beredd att omprövainriktningen av hälso-och sjukvårdspolitiken, så att de sämst ställda och demest sjuka får den vård de behöver, på lika och solidariska villkor? 22 (); . Vi värnarom de svaga i samhället, säger , och berättar att hon sett tillatt sjukersättningen höjts från . Det är inte de förvärvsarbetande som är desvaga i samhället. Det är de sjuka öch de gamla som behöver vård som är desvaga i samhället. Det är de åldersdementa som inte får tillräcklig vård. Detär de njursjuka, de hjärtsjuka, reumatikerna och de psykiskt sjuka. Det är demänniskor runt om i som inte får adekvat vård som är de svaga isamhället. Där finns tydligen skillnaden mellan och mig. I dagens tidning skriver att inget partivärnar om de svaga i samhället: Jo, det menar jag att vi gör. hartagit som sin uppgift att tala just för de allra svagaste i samhället, för demsom inte får en adekvat vård. Vi anser att socialdemokraterna gjort en felaktigprioritering när man stöder dem som klarar sig ganska hyggligt och låter dem fåmer pengar i stället för att se till att vården får de resurser som behövs. Det är sant att jag har jagat med blåslampaför att se till att pengar förs över från sjukförsäkringen till sjukvården, såatt människor inte skall behöva vänta på en operation som kan räddadem till hälsa och fortsatt liv. Varje gång jag gjort det pekar rehabiliteringsberedningen, som hållit på . Jag minns attIngvar för inte så länge sedan lovade att ingen utredning i det härlandet skulle hålla på . Men denna utredning, som GertrudSigurdsen gömmer sig bakom, har redan fyllt , och det märks ingenaktivitet från regeringens sida på detta område. Två statsråd har varit vänliga nog att citera ur enartikel jag skrivit i . Ja, jag anser att det är en olyckaatt man i det läge som vi befinner oss i, där det största problemet förde äldre i samhället är att sjukvården inte fungerar, väljer att höjapensionerna. Man måste bestämma sig för vilken den viktigaste äldrefrågan idagens samhälle är. Är det att förbättra sjukvården eller är det att höjapensionerna? Det är inte sant att pensionärerna haft en negativinkomstutveckling.