prot · GB09120 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag har inte uttalat mig om aktiviteterna frånpolisens sida, men jag har uppfattat saken så, att polismännen har besöktsexklubbarna och köpt tjänsterna för att som åskådare få möjligheter att bedömahur verksamheten bedrivs. Även om vi inte skall gå in och tolka lagarna - det görnaturligtvis varje polisdistrikt för sig - anser jag att det väl borde kommanågon erinran eller annan reaktion från de högsta ansvariga på området om manser att resultatet är att det ändå förekommer sådant som klart definierats sombrott. Överläggningen var härmed avslutad. 1987/88:120 6 § Dåarbetsmarknadsministern meddelat att hon på grund av andra åliggandeinte kunde infinna sig i kammaren förrän för att lämna på ------------ ; föredragningslistan upptagna meddelande och svar, beslöt kammaren Meddelande om inter- förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till pellationssvar wi is 15 Omåtgärder för att öka 7§Förhandlingarna återupptogs under ledning av förste vice talmannen. 8§ Meddelande om svar på interpellation 1987/88:240 Anf.28 Arbetsmarknadsminister : Fru talman! Med hänvisning tillriksdagsordningens 6 kap. 1 § får jag meddela att jag på grund av attinterpellationen lyfts från ett departement till ett annat inte har möjlighetatt besvara interpellation om arbetsmarknaden iStockholmsregionen inom den föreskrivna tiden . Jag har för avsiktatt besvara interpellationen . 9§ Svar på interpellation 1987/88:253 om åtgärder för att öka jämställdheten har frågat mig om jag är villig att medverka tillatt de offentliga monopolen bryts så att kvinnornas ställning i arbetslivet ochsamhället stärks. Ann-CathrineHaglund exemplifierar vad hon kallar offentliga monopol med den verksamhet sombedrivs inom samhäUets barnomsorg. Monopolbetyder "företag med ensamrätt". Barnomsorg erbjuds i form avdaghem, dagmammor och lekskolor i landets alla kommuner. I vissa kommuner finnsockså s. k. trefamiljssystem, föräldrakooperativa daghem, Montessoridaghem ochandra daghem som drivs utifrån speciella pedagogiska utgångspunkter. Denoffentliga barnomsorgen drivs således av 284 olika huvudmän i en rad olikaformer. Jag delar inte interpellantens uppfattning att det existerar offentligamonopol inom barnomsorgsverksamheten lika litet som inom andra delar avsamhällets vård- och omsorgsverksamhet. Ann-CathrineHaglund vill stärka kvinnornas ställning i arbetslivet och i samhället genom att ge kvinnor större möjligheter till egenföretagande inom exempelvis barnomsorgsverksamheten. Jag betvivlar att jämställdheten meUan kvinnor och män i arbetslivet skulle öka genom en privatisering av exempelvis barnomsorgen. Jag tror inte strävan efter ökad jämställdhet har varit den främsta drivkraften bakom initiativ som t. ex. I många kommuner tror jag snarare att de kvinnor som i form av privata dagmammor varit egna företagare inom barnomsorgsverksamheten med tillfredsställelse hälsat möjligheterna att få en anställning som kommunala dagmammor med 110 reglerade lönevillkor och annat som hör till enanställning. Jag anser inte heller att det finns någonting sompå ett övertygande sätt visat att privat verksamhet medför större jämställdhetän offentlig verksamhet. Tvärtom är det så, att trots stora brister ijämställdheten inom stat och kommun är situafionen i näringslivet inte bättre.Löneskillnaderna är t. ex. större och vi kan notera en lägre andel kvinnligachefer både på mellannivåer och på ledande befattningar jämfört med offenfiigsektor. Ann-CathrineHaglund anför också att ett ökat inslag av privat vård och omsorgsverksamhetskulle vidga kvinnornas arbetsmarknad. Omfattningen av arbetsmarknaden iriomvårdsektorn påverkas mer av beslut om hur mycket resurser vi vill avsätta tillsådan verksamhet än av om verksamheten bedrivs i offentlig eller privat regi.Stora delar av den privata tjänstesektorn är etablerad där det finns en storoch lönsam marknad snarare än i glesbygd och mindre tätorter. Det finns därföranledning att tro att en privafisering av vårdsektorn skulle kunna medföra en utarmningav de lokala arbetsmarknaderna i glesbygder och i mindre tätorter. Frihetenätt bo kvar i sin hembygd förutsätter tillgång till samhällelig service oavsettom denna service är företagsekonomiskt lönsam eller inte. Sedannågra år tillbaka ökar nyföretagandet i landet. Inte minst ökar det kvinnliganyföretagandet. Jag ser positivt på denna utveckling. Den kvinnliganyföretagsamheten sfimuleras också både av utveckUngsfonderna i deras reguljäraverksamhet och av projektverksamhet. Det äremellertid vikfigt att uppmärksamma nyföretagandet ur jämställdhetssynpunkt.Det finns risk för att kvinnliga företagare kan ha alltför låga lönsamhetskravpå sina företag och att lönsamheten ligger under den nivå som medger ett uttagav en marknadsmässig lön. Det kvinnUga nyföretagandet får inte bli enfattigdomsfälla! Vi bör inte heller konservera den nuvarande könsuppdelningenpå arbetsmarknaden. Tvärtom bör strävandena vara att få in fler män i vård-och omsorgsverksamheten. Men detta är inte liktydigt med privatisering avomsorg och vård. Mittsvar till blir således att regeringen arbetar målmedvetetför att stärka kvinnornas ställning i arbetsUvet och i samhället. För någraveckor sedan presenterades handlingsplanen för jämställdhet i en propositiontill . Av handlingsplanen framgår att den offentliga verksamheten -inte minst barnomsorg, åldrings- och sjukvård - är en nödvändig förutsättningför jämställdhet och inte något hinder. Genom en stark offentlig sektor har vien hög kvinnlig förvärvsfrekvens i alla delar av landet. Den offentliga sektorn- och inte minst barnomsorgen - har inte bara erbjudit arbete åt en mängdkvinnor utan också skapat de praktiska förutsättningarna för kvinnorna att gåut på arbetsmarknaden. Till skillnad från anser jag attutbyggnaden av den offentliga sektorn har varit en av de storajämställdhetsreformerna i vårt land. Den planerade fortsatta utbyggnaden av barnomsorgenkommer enligt min mening att ytterligare stärka kvinnornas ställning påarbetsmarknaden. Omåtgärder för att öka jämställdheten . 30 ANN-CATHRINEHAGLUND (m): Jag vill först tacka för svaret. Tyvärr vittnar det om total brist påinsikt om nödvändigheten av att luckra upp de offenfiiga monopolen för attstärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden och därmed i samhället i 1987/88:120 övrigt. Den som har stark ställning i arbetslivet och inflytande över sittarbete får lättare inflytande också i samhället. ] ' I I av de förvärvsarbetande kvinnorna arbetar inom offentlig sektor. Om åtgärder for att oka ., omsorg. av de landstingsanställda är kvinnor. jamsta eten P. jgj, kvinnor är det så gott som omöjligt attvälja arbetsgivare, Svårigheterna att starta eget är nästan oöverkomliga. Orsaken äratt det i praktiken råder offentligt monopol på dessa områden. Detfinns visserligen inte direkta förbud att starta och driva enskild verksamhet,men regler, byråkrati, "", styrande statUga och kommunalabidrag och skattesystemet gör det hart när omöjligt. Allt styr mot offentligverksamhet. Det går inte för enskild verksamhet att konkurrera, om man inte fåranslutning till försäkringskassa eller likvärdiga bidrag. Ochdet är kvinnorna som är fast i monopolyrkena med låga löner, ofta hopplösaarbetstider, svårighet att göra karriär och låg status. Varför skall det ipraktiken vara näringsförbud där kvinnor arbetar och på områden där så mångakvinnor är särskilt duktiga, har särskilt kunnande och kanske lång gedigenerfarenhet? Jagdelar statsrådets positiva syn på det kvinnliga nyföretagandet. Jag delar ocksåoron för risken att kvinnliga företagare kan ha alltför låga lönsamhetskrav ochatt de kan ha svårt att få ut marknadsmässig lön. Det finns därför allanledning att underlätta småföretagandet och därmed det kvinnliga företagandetsvillkor. Jaghåller också med om att det finns åtskilligt att göra för att stärka kvinnorsställning i näringslivet. Men det motsäger inte att man skall stärka kvinnornai den offentliga sektorn. Det motsäger inte heller att nyföretagande måstekunna ske inom de områden där de flesta kvinnor är verksamma: sjukvård,äldreomsorg och barnomsorg - områden där det finns så oändligt mycketkvinnokraft! Detmåste bli möjligt för en förskollärare att starta eget och driva en förskolaeller ett daghem som ett litet företag eller att välja att arbeta i enskildbarnomsorg. Detniåste bli möjligt för ett sjukvårdsbiträde att starta eget sjukhem ellerenskild hemtjänst och driva det i egen regi eller välja att arbeta i enskildverksamhet. Detmåste bli möjligt för en sjuksköterska att starta och driva en vårdcentral, fören distriktssköterska att starta egen mottagning eller att välja att arbeta ienskild regi. Attsläppa loss alternativen innebär att alla de kvinnor som arbetar ioffentlig verksamhet och som har idéer och kreativitet kan använda dem för attforma t. ex. vård eller barnomsorg efter eget huvud. Och vi behöver nya idéeroch nya lösningar i ! Tänkså många olika former av barnomsorg som skulle utvecklas med ettvårdnadsbidrag, avdragsrätt för barntillsynskostnader och ett likvärdigt stödfill alla olika former av barnomsorg! Tänkså många som skulle kunna forma vårdalternativ om vi fick en allmän obUgatorisk sjukvårdsförsäkring som - precis som tandvårdsförsäkringen - 112 kunde följa patienten till valfri vård! ger detta alternativ för den personal somvill byta arbetsgivare. Varför skall vårdpersonal vara hänvisad till endastlandsfinget som arbetsgivare, eller en förskollärare till endast kommunen,dvs. fill arbetsgivare som sällan frågar efter vad deri enskilda anställdatycker, kan och skulle vilja uträtta? Vårdoch omsorg kommer allfid att behövas. Ges den i olika former kan personalenvälja var och hos vem man vill arbeta. Många vill säkert arbeta kvar i denoffentliga sektorn. Andra vill ha en annan arbetsgivare och kanske en annaninriktning på sitt arbete. Det måste finnas en fri arbetsmarknad även inomvård, omsorg och service. Detta är den viktigaste kvinnofrågan. Meden större enskild sektor kan arbetssökande finna just de arbetsförhållandenoch tider de önskar. Små enskilda enheter kan tillgodose personalönskemålbetydligt lättare än de jättestora enheter som kommuner och landsting utgör. Konkurrensenkan också medverka till att höja lönerna. När olika arbetsgivare tävlar om deanställda ökar lönerna och förbättras arbetsvillkoren. Samtidigtgör konkurrensen kvaliteten bättre. Deri enskilda sektorn måste vara så bra attmänniskor väljer den. Offentlig verksamhet måste vara så bra att perjonal ochpatienter vill vara kvar där. Innehållet måste förbättras, personalen stärkas.Man måste lyssna fill personalen. Kvinnorna i vården skulle äntligen fåverkligt inflytande över arbetet. Konkurrensmed en växande enskild sektor ger personalen i offentlig vård en starkareställning. Kommuner och landsting tvingas föra en bättre personalpolitik.Säkerligen skulle detta minska personalbristen i vården. Jag villavslutningsvis ställa några frågor fill statsrådet : Varförskall det i praktiken vara näringsförbud där kvinnor arbetar - på områden därså många kvinnor är särskilt duktiga? Varförkan det inte utgå likvärdiga bidrag när två förskollärare med lång erfarenhetstartar "eget" daghem eller förskola? Varförvill inte statsrådet att all den kvinnokraft som finns i vården ochbarnomsorgen skall komma fill sin rätt? Statsrådet vill uppenbarligen inte låtakvinnorna i vården starta eget eller välja arbetsgivare. Omåtgärder för att öka jämställdheten Det finns starka historiska skäl för att samhället bedriver sin vårdoch omsorg i offentlig regi. Vi har haft ett samhälle med ett annat system. Viser i vår omvärld länder som har ett annat system, med de inslag somförespråkas av . Varförsläpps inte kvinnokraften loss? Jag delaruppfattningen att kvinnokraften skall släppas loss. Självfallet anser jag attvi skall ha jämställdhet mellan kvinnor och män också inom offentlig verksamhetoch att både kvinnors och mäns krafter behöver släppas loss. Men det är intedetsamma som att man skall privatisera den verksamhet som bedrivs i offentligregi. Denoffentliga verksamheten kan förändras och håller fortlöpande på att förändras.Jag som dagligdags under en följd av år tagit del av den 8 protokoll 1987/88:119-121 1987/88:120 verksamheten har kunnat se dessa förändringar. Jagtycker det är litet märkligt att höra tala om de Om åtgärder för att öka jämställdheten dåUga lönerna inom denoffentliga sektorn. Är det så att man har olika uppfattningar i moderatasamlingspartiet om löneläget för kvinnorna inom den offentliga sektorn? Det ärinte så länge sedan kommunalrådet i , som i andra sammanhang ay moderatasamlingspartiet framhålls som förespråkare för just privatisering, hårtkritiserade de höga lönepåslagen och de. kraftiga kostnadsökningar som skullebli en följd av den senaste avtalsrörelsen på den kommunala sidan. av föräldrarna i barnomsorgskön vUl ha just kommunala daghem. vill hajust dagmamma. vill ha någon form av alternativ. Det finns lång rad mycket bra,alternafiv som ryms inom den ö|vergripande pedagogiskamålsättning som, tack och lov, styr den offenfiiga barnomsorgen. Jaghar ändå kunnat märka en samklang mellan de borgerliga partierna när det gällersynen på en privafisering av barnomsorgen. Är det så att t. ex. uppfattning att det är självklart att det skallstartas daghem i första hand i områden med liten barnomsorg och många barn? Detär ju där marknaden finns. Är det så att , delaruppfattningen att barnomsorg är en bransch som är bra, därför att den kräversmå kapitalinsatser - skulle ett daghem gå i konkurs finns det säkert på annathåll de som är beredda att rycka in och starta ett nytt daghem? Barnomsorgenstyrs både av barnens behov och av föräldrarnas anspråk på fillgång till brabarnomsorg. Den skall självfallet ocksä styras av ett bra arbetsgivaransvar.Man skall med andra ord ta vara på den kraft som finns hos de anställda inombarnomsorgen. Vi har ett mycket långt framskridet utvecklingsarbete med ettökat ansvar på arbetsplatserna inom barnomsorgen, med nedflyttning aybudgetansvar och resursansvar och med en "nedplockning" avålderdomliga hierarkier. Barnomsorgspersonalenkan således använda sin kreativitet och sin förmåga utan att vi för den skullbehöver ta med de negafiva effekter som en marknadsdriven barnomsorg skulleinnebära. Anf.32 (): Statsrådet talar om historiska lösningar.. Vi lever ju nui , och människor efterfrågar valfrihet och rätt att själva vara med ochutforma och bestämma. EnligtSIFO:s undersökningar anser en överväldigande majoritet att privat sjukvårdskulle vara bättre. En stor del av dessa människor är socialdemokrater. Av enannan SIFO-undersökning framgår att det finns ett massivt stöd för ettvårdnadsbidrag. Sju av tio vill ha ett vårdnadsbidrag som ger ökad valfrihet.Även inom socialdemokratin är en majoritet för ett vårdnadsbidrag. Och enmajoritet tror att det inte skulle bU någon skillnad mellan privata ochkomrnunala daghem. Tror statsrådet attvården och barnomsorgen skulle bli sämre om kvinnorna fick störremöjlighet att vara med och utforma verksamheten? 114 Tror statsrådet att duktiga, kunniga och erfarna kvinnor som arbetar i barnomsorgenskulle bU sämre yrkesutövare.om de t. ex. fick starta eget och driva ett daghemeller en förskola som ett eget litet företag? Tror inte statsrådet attpatienterna själva kan avgöra vilken vård de vill ha? Tror inte statsrådet attföräldrarna kan kontrollera kvaliteten i barnomsorgen och att patienterna kankontrollera kvaliteten i sjukvärden? Undermina resor och studiebesök runt om i landet har jag mött mycken kvinnokraft ochkunskap - inte minst ute i vården, bland kvinnor inom och inomsjukvårdens olika områden. Det finns där en stor erfarenhet och vilja. Nästanalltid anser emellertid dessa kvinnor att det inte är någon som bryr sig om vadde säger. Det är aldrig någon som kommer ut fill dem för att se hur de har det.Det är ingen som frågar dem om hur vården skall vara. Envikfig orsak till personalbristeri är naturligtvis att den lön de svenskasjuksköterskorna får för sitt slit och sitt stora ansvar är förhållandevismycket lägre än i omvärlden. Det är säkert en vikfig orsak. En annan viktigorsak är att man bryr sig så litet om hur personalen har det och hur den mår.Man lyssnar inte till personalens synpunkter på vården. Varförvill inte statsrådet låta kvinnokraften tränga fram i vården och barnomsorgen och få forma och påverka ? Varför skall inte kvinnor få starta eget? ' Omåtgärder för att öka jämställdheten Jag tror förvisso att den kraft som finns hos de enskilda kvinnornainom vård och omsorg skulle vara lika god också i en annan organisationsform.Vård och omsorg skall emellertid inte styras av marknadskrafter. De förslag vihitintills har sett har gällt företagare som anställer kvinnor. Enligt minuppfattning är kvinnornas anställningstrygghet starkare i en offentligverksamhet. Närdet gäller kvinnors möjUghet att påverka, delta och över huvud taget ha ettinflytande i arbetsorganisationen ansluter jag mig till den uppfattning som harförts fram om att man lyssnar för litet på kvinnorna. Man lyssnar för litet pålöntagarna, över huvud taget. Detta gäller även för stora organisationer inomdet privata näringslivet. Mot bakgrund av den grundtanke Ann-Cathrine.Haglund för fram emotser jag ett gemensamt ställningstagande för att stärkalöntagarnas och kvinnornas ställning i verksamheten och på arbetsmarknaden,både inom den offentliga sektorn och inom den privata sektorn. Vi borde ge dem större möjlighet fill inflytande både inom industrinoch inom den offentliga verksamheten. Det är emellertid inte samrna sak som attprivatisera och marknadsföra t. ex. vård, omsorg och barnomsorg. 34 ANN-CATHRINEHAGLUND (m): Marknadskrafterna skall inte styra, säger statsrådet. Menmarknadskrafterna, det är ju vi allihop. Det är föräldrarna som väljerbarnomsorg för sina barn. Det är vi som väljer vård, läkare och sjukhem och somi samverkan med våra äldre väljer äldreomsorg. Det är ju vi som ärmarknadskrafterna. Marknadskrafterna är pckså alla de förskollärare som villstarta eget, det är alla de sjukvårdsbiträden som vill starta eget, det är alla som vill vara med attforma och påverka. Skall inte vi som föräldrar och patienter kunna få vara medoch påverka? erfarenheter från besök hos personalen tyder på att personalenserfarenheter och kunskaper inte förmår tränga igenom i de storkoncerner somsvensk sjukvård är organiserad i. Allt för mycket av nytänkande och nya idéergår förlorat. Alla skulle vinna på om monopolen bröts, om landstingens monopolpå sjukvården bröts och om kommunernas monopol på barnomsorgen bröts. Attkvinnokraften vill blomma ut visar alla de enskilda alternafiv som trots alltmotstånd i form av styrande regler, byråkrafi och höga skatter ändå kommertill. Men det är bara de starka som orkar gå igenom detta och ta dusten. De fårockså arbeta mycket hårt och betala ett högt pris. Jag är övertygad om att flerinitiativ av detta slag skulle tas, om man bröt landstingens monopol påsjukvården och om man bröt kommunernas monopol på barnomsorgen. Jagåterkommer till den första frågan i min interpellation: Vill inte statsrådet medverkatill att monopolen bryts, så att kvinnornas ställning stärks och så att alldenna kvinnokraft kommer till nytta i vårt svenska samhälle och kan forma denya lösningar och idéer som vi behöver i vårt land för att klara framtiden? Anf.35 Arbetsmarknadsminister : Fru talman! Marknadskrafterna brukarsom regel inte ta hänsyn till människor med särskilda behov, till barn rriedsärskilda behov, till människor i utsatta situationer. Marknadskrafterna styrsdit där marknaderna är som starkast. Av dessa skäl och av många andra skälanser jag att barnomsorgen inte skall privatiseras. Jag anser att barnomsorgenskall styras av andra krafter än marknadskrafterna. Barnomsorgen skall styrasav barnens behov och inte av lönsamhetskraven. Förste vice talmannen anmälde att Ann-CathrineHaglund anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 10 § Svar påinterpellation 1987/88:245 om arbetsmarknadspolitiken avseende 36Arbetsmarknadsminister : Fru talman! har frågat migom jag är beredd att anvisa resurser för planerade satsningar på en merkvalificerad och offensivt inriktadarbetsmarknadspolitik/arbetsmarknadsutbildning i samt omregeringen är beredd medverka fill en förändrad inriktning avarbetsmarknadspolitiken som syftar till att erbjuda ungdomar arbete ellerutbildning i utsatta regioner enligt samma modell som i . Regeringensframgångsrika ekonomiska polifik, kompletterad med en aktiv arbetsmarknads- ochregionalpolitik har resulterat i sjunkande arbets- löshetssiffror ochstigande sysselsättning även i utsatta regioner. hararbetslösheten i de sex skogslänen minskat från fill , somantalet sysselsatta har ökat. Detta har medfört en posifivare befolkningsutvecklingi dessa län, vilka uppvisar klart minskadeflyttningsunderskott. Den förda arbetsmarknads-och sysselsättningspolitiken hardärför inneburit att de regionala obalanserna minskat. Arbetsmarknadspolifikensfrämsta inriktning är att hävda arbetslinjen, vilket innebär att arbete,utbildning eller andra arbetsförberedande åtgärder skall komma i första hand.Påståendet om att länsarbetsdirektören och arbetsförmedlingarna i Norrbottenslän har en annan arbetsmarknadspoli-fisk inriktning på sin verksamhet än denregeringen förordar stämmer dåligt överens med verkligheten. De internadirektiven inom länsarbetsnämnden och vid arbetsförmedlingarna följer heltarbetslinjen. Mittsvar på första fråga är att regeringens framlagdaNorrbottensproposition är en kraftfull åtgärd i syfte att stimulera en fortsattpositiv utveckling av sysselsättningen och att förstärka arbetsmarknadsutbildningeni . Några ytterhgare åtgärder avser således regeringen förnärvarande inte att vidta. Imitt svar på andra fråga får jag hänvisa till det jag nämndeinledningsvis att en inriktning av arbetsmarknadspolitiken som är just den inriktning som gäller för arbetsmark-nadspoUtiken såväli som i övriga landet och som givit en unik internationelluppmärksamhet på detta område. 37 (): Statsrådet förenklade inledningsvis problemen med utvecklingen iskogslänen genom att hänvisa till att arbetslöshetstalet sjunkit tiU . Honställde inte frågan varför arbetslöshetstalet sjunkit. Anledningen tillsänkningen är i hög grad dén att regeringspolitiken lett till en snabbutflyttning av unga människor. Kvar blir gamla och medelålders personer. Dettaär orsaken till att jag har framställt min interpellation. Att jag har stäUtNorrbotten i fokus beror på ett Eko-inslag, där det framhölls att man helt ochhållet tänkte lägga om arbetsmarknadspolitiken för att få behåUa ungdomarna iNorrbotten. Jag har stor förståelse för att det finns en stark önskan att såskall ske. är det nämligen en fullständigt ohållbar situation, omutflyttningskommunerna år förlorar den unga generafionen. Det harkommunerna inte råd med, och det har egentligen inte heller råd med. Jagmenar att arbetsmarknadspolitiken kan användas på två sätt, dels till attutveckla en region, dels också till att avveckla en region. Erbjuds ensidigflyttning leder det förr eller senare till stora problem. rör det sig i deutsatta länen. Jag har talat med länsarbetsnämndsrepresentanter för såvälNorrbotten och som andra län. Här finns det nu en stark vilja atterbjuda yrkesrörlighet, dvs. kvalificerade utbildningar för att fylla upp inomolika bristområden. Det är vad som skulle ske i första hand, öch en flyttningskulle vara en andrahandsåtgärd, i princip en nödåtgärd. Det är egentligendetta som det hela gäller, och jag noterade att statsrådet egenfligen inte svarade påmin interpellation. När detgäller att slå vakt om arbetslinjen eller inte harjag ingen annan uppfattning än statsrådet. Tvärtom skulle jag kanske för vilja något hårdare slå vakt om arbetslinjen och ha litet mindre avkontanta arbetslöshetsersättningar.