prot · GB0915 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag anser således, socialministern, att regeringenborde vara intresserad för det första av att sortimentet av skadligatobaksvaror inte utökas och för det andra av att - precis som WHO vill- förbjuder alla former av marknadsföring av skadliga tobaksvaror. 1987/88:1527 oktober 1987 Om Tobaksbolagets lansering av en särskild cigarett förkvinnor 9MARGARETA (): Flera av oss riksdagsledamöter som ärengagerade i frågor som gäller tobaksreklam har både motionerat ochinterpellerat tidigare. Tobaksbranschen har åtagit sig att vidta vissaegenåtgärder för att vaka över att reglerna i riktlinjerna iakttas.Tobaksbranschens granskningsnämnd kan göra tolkningar och ge anvisningar sombranschens företag har förbundit sig att följa. Trots det hör bådeorganisationer och enskilda ofta av sig till oss i och tillsocialstyrelsen, då de inte tycker att de nya riktlinjerna följs. Det är nognödvändigt att skärper sin uppmärksamhet beträffandeefterlevnaden av riktlinjerna. har också i en skrivelse tillgranskningsnämnden ifrågasatt vissa företeelser. arbete ärviktigt för att det skall vara möjligt att bedöma om det nuvarande restriktionssystemetför tobaks- Prot.1987/88:15 reklam i praktiken skall kunna anses fungera. 27 oktober1987 Jag måste nog hålla medsocialstyrelsens chef , som så lansering av en särskild cigarett för k vinnor sent som isomras sade att det vore mycket lättare att hantera ett totalförbud ° _ _ _ mottobaksannonser och en del annan tobaksreklam. De halvhjärtadedetaljrestriktioner som finns blir lätt föremål för olika tolkningar.Genom ett totalförbud skulle det också vara lättare att komma åt smygreklamen. Om inte myndigheterna arbetar för att se till attdetaljreglerna efterföljs, måste man med större kraft arbeta för etttotalförbud mot.tobaksreklam. Som nämndes här tidigare, har flera länder, bl.a. , och , förbud mot tobaksannonsering. WHO;sexpertkommitté i tobaksfrågor utfärdade en officiell rekommendation om etttotalt förbud mot alla former av tobaksreklam. Vad som är särskilt intressant, förutom det jag sade imitt första inlägg när det gäller förarbetena till marknadsföringslag,är ett uttalande som innebär att nya kunskaper om hälsorisker och ändradevärderingar i samhället kan beaktas vid bedömningen av vad som är särskilt måttfullti reklamen. Det visar sig nu att reklamen tar sig nya uttryckssätt, varför detborde vara dags att ompröva hela reklamfrågan när det gäller tobaken. Jagundrar om inte socialministern delar just den uppfattningen. Jag är naturligtvis glad över att socialministern nämnerden rökfria veckan. Som antyddes här tidigare, är det många som är inblandade iden. Jag är själv vice ordförande i Skadeverkningar, NTS, som är en av de arrangörer som anordnar denrökfria veckan. Jag är också glad över att får visa utställningen ompassiv rökning, som jag hade nöjet att öppna. 10 INGA (vpk); Rökningen har minskat, sade GertrudSigurdsen, men jag tror inte det. Jag tror framför allt inte att den harminskat bland kvinnor utan tvärtom att den har ökat. Enligt uppgift börjar 20000 människor att röka som 10 000 dör av rökning - det bliralltså ett bruttotillskott, om man räknar krasst. sade att hon också har reagerat motlanseringen av den nya kvinnocigaretten men att inte kan göraen prövning så länge som detta sker inom lagens råmärken. Jag vill då fråga:Skall reklam över huvud taget få förekomma? Varför skall det göras reklam fördåliga produkter, som skadar folkhälsan och som gör att människor dör itiotusental ? Jag tycker att argumentering är svag. Idetta fall räcker det inte med att luta sig mot en granskningsnämnd eller väntapå att skall reagera. Den åtgärd som borde vidtas är attförbjuda tobaksreklamen över huvud taget. Om man är överens om att detta är ettfolkhälsoproblem, vilket jag faktiskt tror att vi är överens om, varför skallman då göra reklam för varan? Vi vet att reklamen lockar nya rökare . Vi harinte alls berört frågan om passiv rökning. diskussioneroch många artiklar om detta också. 56 också dödsfall. Det har hänt påarbetsplatser, och den passiva rökningen har ävenklassats som arbetsskada. Det finns många olika infallsvinklar på problemet,och de ger alla anledning att vidta den åtgärd som innebär förbud mot reklamför tobak. Eftersom ett sådant förbud finns i andra länder, även nordiskaländer, tycker jag att det finns all anledning för att följa efter. Menjag har ännu inte kunnat höra föreslå en enda åtgärd i denhär frågan, varken i den här debatten eller tidigare. 1987/88:1527 oktober 1987 Om Tobaksbolagets lansering av en särskild cigarett förkvinnor Jag tycker fortfarande att det har häntväldigt mycket på det här området, om vi tittar tillbaka . Med denlagstiftning som gäller, har vi lyckats komma långt. Enligt de statistiskauppgifter som finns. minskar de yngre kvinnorna sitt rökande,alternativt de börjar inte röka. Det är bland de litet äldre kvinnorna, blandde medelålders kvinnorna, vi inte ser samma förändring. Den förändring som ägt rum har inte skett utan att vi hargjort någonting. Det har alltså gjorts insatser på olika håll. Jag nämndeorganisationerna och däribland En rökfri generation. Här har också nämntsRökfri ungdom. Skolan har naturligtvis ett ansvar och uträttar också ettomfattande arbete i sin ANT-verksamhet. står för alkohol, narkotika ochtobak. Även andra organisationer bidrar. Dessa organisationer har stöd från samhället. De harstatligt stöd och de har ofta stöd även från landsting och kommun. Detförekommer alltså en mycket intensiv verksamhet, och vi hade säkert inte nåttså långt om vi inte hade haft denna verksamhet. Det är inte fråga omnågonting som kommer , utan det är någonting som kontinuerligtpågår. Jag tycker att vi skall fortsätta på den inslagna vägen när det gälleratt försöka minska rökandet i vårt land, 12 (): Socialministern berör de verksamheter som bedrivs . Jaghåller med om att åtgärder vidtas, att organisationerna stöds på olika sätt ochatt upplysning bedrivs i skolan. Jag har inte sagt emot det. Men isocialministerns svar står det att åtgärder "måste därför intensifieras".Det tolkar jag som att ytterligare åtgärder eller kraftfullare åtgärder skallvidtas. dör 10 000 människor i på grund av rökning.Då måste det finnas alla skäl i världen att intensifiera just de häråtgärderna. Jag frågar fortfarande; Vilka är dessa kraftfullare ellerytterligare åtgärder, som jag av socialministerns svar tolkar skall komma? 13 (): Jag ställde en fråga till socialministern och jag uppreparden; Vill socialministern, som har ansvar för hälsopolitiken, överväga och ävenföreslå en ändring av tobaksreklamslagen? Det skulle kunna vara en åtgärd frånregeringens sida som är väl förenlig med samhällets strävanden att begränsatobaksbruket. Prot.1987/88:15 Anf. 14 (); 27 oktober1987 Herr talman! Jag ställde också enfråga till socialministern. Jag tror att jag j I h I I måste upprepa den: Anser intesocialministern, mot den bakgrund jag , -III redovisade, att instruktionerbör utfärdas för Tobaksbolagets verksamhet lanseringav en särskild " med innebörden att ävenhälsomässiga skäl skall beaktas, t. ex. vid lansering cigarettfor kvinnor " " Eftersom jag inte har fått något svar vill jag gärnaunderstryka just de hälsomässiga aspekterna och på nytt upprepa att antaletdödsfall i där rökning är en starkt bidragande orsak beräknas tillmellan 7 000 och 13 000 . Jag vill också nämna att WHO har fastslagit attingen annan enskild förebyggande åtgärd kan bidra mer till ökad hälsa änförhindrande av tobaksrökning. I den omnämnda hälsopolitiska propositionen berördes ocksåprisinstrumentets effekt på tobakskonsumtionen. Den får vi verkligen inteförsumma. Ser man på de intentioner som fanns när man antog denhälsopolifiska propositionen, finner man att den annonsering som . görs omden nya kvinnocigaretten strider mot de riktlinjer som då slogs fast. Jag villgärna understryka att vi bör ta fasta på WHO:s rekommendafion att vi bör slåfast ett konkret mål för hur vi skall minska tobakskonsumfionen i vårt land.Det har jag och andre vice talman föreslagit i en motion. Det är nödvändigt, omvi skall kunna minska tobakskonsumtionen och antalet dödsfall på grund avrökning. 15 INGA (vpk); sade att vi har kommitlångt när det gäller att bekämpa rökningen. Jag kan bara inte förstå hurGertrud kan säga på det viset när vi känner till skadeeffekterna, närvi vet att 10 000 människor dör på grund av sina rökvanor. Hur kan mandå påstå att vi har kommit långt? Dessutom kan vi i varje fall misstänka attfler kvinnor börjar röka . Detta har samband med denlungcancerökning som har redovisats . I svaret säger ; "Jag utgår från attde ansvariga myndigheterna i enlighet med gällande lagsfiftning granskar demarknadsföringsåtgärder som vidtas i detta fall." Man skall alltså utgå från gällande lagsfiftning, och igällande lagstiftning förbjuds inte reklam. Man skall alltså fortsättningsvisfå göra reklam för tobaksvaror. Reklamen har ju till uppgift att främjarökning, precis som när det gäller all annan reklam, och meningen med dennareklam är att kvinnor bör röka mer än var de gör . Vi hörde att vinsttänkandet styr på detta område som påalla andra områden. Vinsten var 762 milj. kr. Det är inte litetpengar det handlar om. Och det är vinster som tas ut på bekostnad av människorshälsa. Jag skulle vilja fråga : Varför kan maninte införa ett reklamförbud beträffande tobak? Vad har emotett förbud mot tobaksreklam? Överläggningen var härmed avslutad. 4 §Svar på interpellation 1987/88:10 om kokainhandeln på viss restaurang iStockholm har frågat mig av vilkenanledning jag ej offentligt reagerat mot att kokainhandeln på en vissrestaurang i inte blivit föremål för den behandling som lagar ochförordningar rörande utskänkningstillstånd föreskriver. Kokainet är ett av världens mest missbrukade narkofikum.Under senare delen av 1970-talet flerdubblades den illegala produktionen avdenna centralstimulerande drog. I massmedierna, främst i , beskrevs kokaintill att börja med som en relativt ofarlig s. k. innedrog; besökte jag bl. a. för att studerakokainmissbru-kets utveckling och effekter. Det var skrämmande att få bekräftatatt missbruket spritt sig till alla samhällsklasser. Bland t. ex.behandlingspersonalen var det ingen som längre levde i föreställningen attkokain enbart var en innedrog för överklassungdom. Drogen användes av människori alla åldrar och från olika miljöer. Jag träffade också den kändenarkotikaforskaren , och han skickade med mig en varning. Han varrädd för att vi i var oförberedda på kokainets risker, att vi inte hadeberedskap, att vi underskattade drogen. När jag kom hem från kallade jag till ett möte med denärmast berörda myndigheterna, , generaltullstyrelsen, riksåklagarämbetet,samt . Vad visste de om kokain? Där fanns betydande kunskap, intresse och beredskap. Som ett led i att förebygga kokainets spridning i Sverigetog jag initiativ till att gavs ett regeringsuppdragatt sammanställa ett faktamaterial om kokain, bl. a. för att motverka att enromantiserande propaganda skulle spridas om kokainets verkningar. presenterades detta material vid en konferenssom regeringens samordningsorgan för narkotikafrågor arrangerade. Konferensenvände sig till representanter på regional nivå från skola, socialtjänst,sjukvård samt polis och kriminalvård. Syftet var att ge regionala nyckelpesonerunderlag för att kunna uppmärksamma och förebygga kokainmissbruk.Socialstyrelsen har sedan följt upp denna konferens på olika sätt. Enligt uppgift från ochnarkotikaupplysning (CAN), som gör kontinuerliga beräkningar avmissbruksutvecklingen, förekommer kokainmissbruk i , men ibegränsad omfattning. Eftersom detta missbruk i första hand äger rum bland människorsom ofta besöker s. k. inneklubbar och speciella restauranger finns det starkaskäl för samhället att noga följa vad som händer på dessa ställen. När det gäller den i centralt belägna restaurangsom jag utgår från att syftar på, har jag inhämtatupplysningar från såväl polismyndigheten som socialförvaltningen i Stockholmsamt i . Dessa myndigheter följer kontinuerligtverksamheten vid denna restaurang. Vad som framkommit är att små mängder kokainhanterats på restaurangen vid några enstaka tillfällen. Om kokainhandeln på viss restaurang i Om kokainhandeln på viss restaurang i tyder påatt de ansvariga eller personalen haft kännedom om hanteringen.Kokainhanteringen anses av polismyndigheten ha skett så dolt att de ansvarigainte kan bedömas ha eftersatt sin uppsiktsskyldighet enligt lagen om handel meddrycker. Vad gäller narkotikahanteringen fortsätter polisen attundersöka denna restaurang liksom andra restauranger, klubbar och kaféer.Socialförvaltningen har uppgivit att man utövat en fortlöpande tillsyn överrestaurangen och kommer att göra detta också fortsättningsvis. På grundval avhittills nämnda uppgifter från polisen har inte funnit några skältill ingripande enligt lagen om handel med drycker. gav däremot restaurangen en varningför brister i nykterhet och ordning, och efter detta har förhållandenaförbättrats. kommer, i enlighet med sin tillsynsfunktion, attfölja utvecklingen noga framöver. Med anledning av detta finner jag inte skälatt nu reagera offentligt i detta ärende. Jag kan försäkra att om jag fårkännedom om att det förekommer kokainhandel på klubbar och restauranger, kommerjag att ta de initiativ jag finner lämpliga. Jag kommer över huvud taget attfölja utvecklingen vad gäller kokainet och dess spridning med lika stor uppmärksamhetsom . Anf.17 (): Jag ber att få tacka statsrådet för ett utförligt svar påmin interpellation. De egna erfarenheterna bidrar ofta till det engagemang manfår i olika frågor. Jag är helt övertygad om att det som socialministernupplevde i har satt spår i den hantering kokainproblemet fått. Justdet faktum att vi inte äger kunskap om den stora risk kokainmissbruk innebärkan leda till att vi inte tar detta missbruk på allvar, och det vore förödande.USA är ju ofta ett föregångsland när det gäller levnadsmönster, och den storautbredning som kokainmissbruket där fått är en första varning för länder somSverige. Tyvärr förekommer ett kokainanvändande som ärmer alarmerande än man först uppfattar. nåsofta snabbt av enskilda människors missbruksproblem. För någon vecka sedan hadejag ett samtal med en företrädare för föreningen som sade att hon samma veckafått samtal från anhöriga som insett att deras närmaste missbrukar kokain. Detillhörde på intet sätt innegänget utan hade vanliga arbeten med viss press påsig. Detta är ett larm som vi måste ta på allvar. Och det är i det sammanhangetsom de avslöjanden som skett av kokainhantering har sin berättigade plats. Pressens vinklade beskrivningar av kokainmissbrukarebidrar starkt till att glorifiera missbruket. Alla tar på ett mänskligt sättparti för missbrukaren. Det är ett stöd som denne behöver i den situationen,men det kan finnas fällor i detta - det kan locka andra att pröva drogen; manser inte att användandet av den drogen är högst allvarligt och skapat storaproblem och tragedier. Skådespelare är, både som enskilda och grupp, oftaförebilder för sina beundrare. Detta gäller även musiker och andra artister.Deras drogmiss- brukskildras sällan som ett problem, utan man ser ofta att de klarar sin karriär påett bättre sätt efter avslöjanden. Avståndstagandet från drogerna kommer oftainte fram, om det nu existerar. De initiativ som socialministern presenterat har varit avdet slag man kan förvänta sig när ett statsråd anser att det krävs åtgärder.Trots detta finns det ingen lag som förbjuder bruket av narkotika.Narkomanvården är under all kritik, och det finns små förutsättningar attingripa mot missbruket. Även de som söker frivillig vård har stora svårigheteratt erbjudas plats för behandling. Detta har ställts i ett nytt ljus i och medden spridning av HIV-viruset som sker och som till stor del bottnar i dennarkotikahantering de prostituerade flickorna på bl. a. hamnati. På en krog i närheten av denna gata avslöjades i utförligatidningsartiklar en hantering av kokain. Varje restaurang är beroende av hanterar utskänkningen med hänsyn till de regler som gäller. I detta fallframgår av statsrådets svar att det riktats en anmärkning motdenna restaurang. Jag har inte namngett någon restaurang i min interpellation;det saknar betydelse eftersom jag av principiella skäl vill få kontrollen avutskänkningstillstånd belyst. Om ett tillstånd prövas, vet man förhoppningsvisatt hanteringen är korrekt. I det svar jag fått anger statsrådet attupplysningar inhämtats från polismyndighet, länsstyrelse och socialförvaltning.Här anges att dessa myndigheter följer verksamheten vid denna restaurang. Enligtdet protokoll jag erhållit kopia av anger polismyndigheten inte anser att det finns skäl att dra in ettserveringstillstånd. Jag ställde min fråga , ochpolisutredningen kom väl till stånd vid den förfrågan som då kom frånsocialdepartementet. Det är en rätt summarisk utredning som ligger till grundför uttalandet om den situation som är rådande - om inte detta uttalandestöder sig på den utredning som tidigare skett i detta fall. Den snabbhet somnu kan noteras när det gäller handläggningen av ärendet är förvånansvärd ochfår mig att betvivla att tillsynen är till fyllest. Det inträffade gavsocialministern tillfälle att också agera offentligt. Jag anser att jag med min fråga i varje fall har väcktnågra som sovit. Svaret på frågan tyder på att viss kontroll fortfarande sker.Det är mer än man kan säga generellt om tillsynen i utskänkningsärenden. Denenorma ökningen av tillstånd för utskänkning av alkohol skapar problem inteminst för tillsynsmyndigheterna. Det kan då vara en viss tröst att just denrestaurang som figurerat varit föremål för viss kontroll. Jag anser detviktigt i förebyggande syfte att störa all illegal verksamhet av den art somförekommit. gäller det att för framtiden se till att skapa miljöer där detinte ingår som ett inslag att ägna sig åt kokainets förhärligande. Den kampenmåste föras på alla fronter. Jag hoppas också att medel kommer att anslås förden kontroll som jag anser vara nödvändig för att man i detta arbete skallkunna tillämpa de lagar som vi har. Till slut vill jag fråga socialministern om hon anser atttillsynsmöjligheter föreligger i den utsträckning som man borde kunna fordraoch om tillsynsmyndigheterna agerar på det aktiva sätt som man också bör kunnafordra om man vill att de skall följa lagens intentioner. Om kokainhandeln på viss restaurang i Prot.1987/88:15 Anf. 27 oktober1987 Herr talman! Jag har ingenanledning att ifrågasätta att tillsynsmyndighe- Om bekämpandet av sjukdomen aids ternafullgör de uppdrag och de skyldigheter som de har. Jag utgår alltså från att såsker både i detta fall och i andra sammanhang där det kan vara aktuellt. 19 (): Jag hade hoppats att jag också kunde vara lika säker påden saken. Men vid de kontakter jag har med sociala myndigheter ochnykterhetsvänner ute i landet får jag uppfattningen att antalet serveringstillståndhar ökat oerhört kraffigt, medan anslaget fill dem som sedan skall verkställafillsynen inte har ökat utan tvärtom har dragits ned. Jag tycker att just detagerande som förekommit i anledning av min interpellation tyder på att man intemed tillräcklig intensitet följer upp alla de fall som inträffar. Visserligen hade man kritiserat denrestaurang som det här handlar om. Men jag vet att det finns ett stort antalnya tillståndsärenden som gäller en rätt liten omkrets i innerstaden, och jaghar svårt att tro att man där med begränsade resurser kan tillse attutskänkningslagen också följs. Det är ett stort problem, och man bör se efterom det finns saker som behöver tillrättaläggas, och om det inte brister justnär det gäller medelstilldelningen. Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellation 1987/88:11 om bekämpandet av sjukdomen aids 1. om jag ämnarverka för en översyn av sekretesslagstiftningen för att denna skall bli så klaratt vårdpersonal självklart underrättas om en pafient bör behandlas som enHIV-smittad, som den enskildes sekretessskydd utåt är självklart, 2. vilka åtgärder,som har vidtagits för att åstadkomma en gemensam policy angående HIV iarbetslivet, och om aidsdelegationen har utarbetat ett program som syftar tillpositivt ansvarstagande och kamratstöd, som klara linjer ges för nären HIV-smittad bör omplaceras, 3. om jag nu ärberedd att förorda allmänna, obligatoriska HIV-tester- i ett första stegav.alla som kommer i kontakt med hälso- och sjukvården, 4. när förslagetom en ny smittskyddslagstiftning föreläggs - och om aids då kommeratt klassificeras som allmänfarlig sjukdom - samt 5. på vilket sättaidsdelegationen har effektiviserat sitt arbete med hänsyn till den snabbautbredningen av aids och om det finns några planer på ett nationellt"krishögkvarter". Jag besvarar frågorna i tur och ordning. Sekretesslagstiftningen harändrats med hänsyn bl. a. till dess konsekvenser för hälso- och sjukvården ochför smittskyddet. Under första delen av /87 behandlades enproposition med förslag till bl. ändringari sekretessreglerna för att förbättra möjligheterna till effektiva insatser motspridningen av HIV. Regeringen följer utvecklingen uppmärksamt och verkar föratt sekretesslagsfiftningen fortlöpande anpassas till de behov som uppkommer.Just de förhållanden som berör har diskuterats inomaidsdelegationen, som bl. a. har konstaterat att en patient som är HIV-smittadbör meddela detta till den som skall behandla honom eller henne inom hälso- ochsjukvården, och då även inom tandvården. Någon skyldighet för patienten attupplysa om att han eller hon är smittad föreligger emellertid inte. I sambandmed att en ny smittskyddslag utarbetas övervägs om uppgiften skall kunnainhämtas på annat sätt. Jag anser därför att någon översyn avsekretesslagstiftningen inte är påkallad . Jag vill i detta sammanhang betona att frågan om skyddinom hälso- och sjukvården mot smitta genom blodkontakt ägnas storuppmärksamhet. Arbetarskyddsstyrelsen och har utfärdat allmännaråd i ämnet. Aidsdelegationen och arbetarskyddsstyrelsen inbjöd enrad av arbetsmarknadens parter och olika myndigheter till två dagarsseminarium om HIV i arbetslivet . Från diskussionen vidseminariet vill jag framhålla följande. Någon smittrisk föreligger inte vidnormala sociala kontakter på arbetsplatserna. Risken att smittas på annat sätti arbetslivet är försvinnande liten. Trots detta måste man naturligtvis ta oroninom arbetslivet på allvar och möta den med utbildning och information, som gåri närkamp med fördomar och utstötningstendenser på arbetsplatserna. HIV-smittade har en självklar rätt att behålla sinaarbeten och rätt till stöd. HIV-smitta utgör inte något skäl för omplacering.HIV-smittade som insjuknar skall inte behandlas på annat sätt än anställdamed andra svåra sjukdomar. Gällande regler i lagstiftning och avtal skallgivetvis tillämpas även för dessa fall. Vid seminariet ansågs det intenödvändigt med ett obligatoriskt HIV-test vid anställning. Naturligtvis kanarbeten förekomma som kräver särskilt god hälsa och funktionsduglighet av denanställde. Hälsoundersökningar kan av den anledningen behöva göras. Jag vågarsäga att en stor överensstämmelse i uppfattningarna föreligger mellan arbetsmarknadensparter när det gäller synen på HIV i arbetslivet. En referensgrupp till aidsdelegationen har nyligentillsatts och kommer att behandla HIV och aids i arbetslivet. Ordförande ärstatssekreteraren i , . I gruppenkommer bl. a. samråd och erfarenhetsutbyte att äga rum i policy- ochprincipfrågor. Det är en mycket viktig uppgift att förbereda människorna i vårtsamhälle på att leva och arbeta tillsammans med HIV-smittade och ge de smittadeett så gott stöd som möjligt i deras svåra situation. Ett klarläggande avsmittrisken och effekter av sjukdomstillstånden är av stor vikt, bl. a. för attskapa den trygghet som är en förutsättning för ett effektivt stödarbete. Frågorna 3 och 4 är likalydande med två frågor i eninterpellation som fick svar på så sent som .