prot · GB09130 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag har med stort intresseläst verksamhetsberättelsen från , som kom för några dagarsedan, och jag har följt tidskriften väder frånFriluftsfrämjandet. Under hela har jag icke hittat ett ord om deftabesvärliga förhållande, och därför drar jag den slutsatsen aft det trots alltmåste vara ett väldigt litet bekymmer. Slutligen:Lars anger att ingen ställde sig upp på ochargumenterade emot att statens ombud fortfarande finns kvar. Riksidrottsmötetär trots aUt det högsta beslutande organ som idrotten i har, och om detfinns intresse för denna förändring, skall det naturiigtvis tas upp där. Attdet är vi här i som beslutar är en helt annan sak. Anf.109 () replik: Det är ganska märkligt att menar att vi skall sitta ochvänta på en begäran från idrottsrörelsen om en utredning som avser stafligverksamhet. Det var ju i fråga om anslaget till idrottsrörelsen som jag hadebegärt en utredning. Det är i alla fall som beslutar om att tillsättaen sådan utredning, och det bör väl också vara oss obetaget som valda ombud idenna riksdag att väcka motioner och fa initiativ fill sådana utredningar? Närden här diskussionen pågår inom idrottsrörelsen finns det väl all anledning föross i att fa upp en sådan fråga och ge idrottsrörelsen den responsen? Sedanvill jag också säga att jag tycker det är märkligt att inte harfått några reaktioner från , om han nu har haft så närarelafioner med den organisationen som han påstår. Jag vill helt frankt hävdaatf det för i högsta grad är en hjärtefråga atf själv fåföra förhandlingar med vederbörande myndigheter och alt detta inte skall gågenom . Anf.110 () replik: Jag är övertygad om aft de olika förbunden i mycket hellre skulle vilja ha de två statliga representan terna utbytta mot två representanter från deras egna förbund. Styrelsen är inte särskilt stor, och jag tror det skulle gynna svensk idrottsrörelse -kanske framför allt de förbund som sysslar med de små idrotterna - om i stället de 120 fick säte och stämma i riksidrottsstyrelsen. Anf, 111 () replik: Prot. Jag noterar med en viss förvåning att representanterna för 31 maj1988 både och , som säger sig i allra högsta gradvara . , ...., talesmän för organisationers och personers frihet,vill att riksdag i. .' ht ' skall tala om förSveriges riksidrottsförbund vilken organisation och vilken verksamhet det skallha. Detta tycker jag är underligt. RuneÅngström, idrotten är en självständig folkrörelse. Jag menar med bestämdhet atti detta ligger att en självständig folkrörelse har att ta ställning till sinaegna frågor - det må gälla verksamheten eller hur den skall ekonomiseras.Därvidlag har man att ta de kontakter åt alla möjliga håll som förekommer i ettmodernt samhälle när organisationen finner så påkallat. Och det är alldeles uppenbartatt idrottsrörelsen har funderingar om sin ekonomi - en sådan enormt storrörelse har naturligtvis behov av mycket pengar, och ambitionerna är oftaststörre än vad resurserna räcker fill. Jagmenar att det är en fundamental skillnad mellan å ena sidan vår och å andrasidan och sannoUkt syn på folkrörelser. Vi menar attdet är folkrörelserna själva som skall komma och tala om: Så ser vi på detta,så här vill vi ha det, osv. Sedan får naturligtvis parlamentariska organ på olikanivåer ta ställning alltefter sina resurser osv. RuneÅngström säger att det må vara en riksdagsledamot obetaget att väcka motioner.Ja, naturligtvis! Jag har aldrig någonsin bestridit rätt attväcka motioner. Däremot tycker jag att jag har anfört mycket goda skäl för attavslå denna motion. Tredje vice talmannen anmälde att ochRune anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rättfill ytterligare repliker. Anf.112 (): Jag skulle tro att om man går tillbaka till protokoll från de mångaidrottspolitiska anföranden som hållits här i riksdag, så skaU manentydigt finna atf det massor av gånger, från alla partier, talats om ochframhållits idrottsrörelsens betydelsefulla samhällsinsatser. Det är nog ensjälvklarhet för oss alla att slå fast, gång på gång, att idrottsrörelsenbetyder ofantligt mycket. Vihar ute i alla bygder, vare sig det rör sig om stadskvarter eller landsbygdsmiljöer, sett hur flickor och pojkar finner en positiv frifidssyssel sättning genom idrottsverksamhet. Vi kan nog också allesammans plocka fram ur minnet eller exempel som belyser att idrottsklubben fångat en pojke eller flicka som annars med stor sannolikhet spårat ur. Idrottsrörelsen har lärt ut och lär ut gott kamratskap och skapar en nära nog oersättlig social gemenskap och miljö för många. Idrottsrörelsen ser fill att mången som går fåfäng varken får lära sig eller får fillfälle att göra mycket ont utan istället får utlopp för sin energi genom idrottsutövande. Idrottsrörelsen ger många unga en behövlig självkänsla och skapar dessutom spänning och trivsel för många som finns vid sidan om de eleganta arenorna eller de mer enkla planerna. Ja, uppräkningen av vad idrottsrörelsen består vårt samhälle med kunde bli mycket, mycket lång. Idrottsrörelsen har ca 2,5 miljoner medlemmar i ca 121 1987/88:130 40 000lokalavdelningar, så det vore ju orimligt att inte idrottsrörelsen skulle ra en betydelsefull kraft i samhäUet. ----- 7~ Herrtalman! En så stor verksamhet som idrottsrörelsen, som funnits mitt Anslag tt I ro , re-jbjand oss som någonting så självklart , kan naturligtviskreation och turism ]fojjma aft bli betraktad en aning slentrianmässigt. Jagmenar inte att idrottsrörelsen skulle överta samhällets roll eller föräldrarnasoch skolans roll och ansvar, men jag tror att idrottsrörelsen mer än vad somoftast är fallet på ett positivt sätt skulle kunna samverka med andra intressen,om man på alla håll vore inriktad på en sådan samverkan. Kanske skulle en sådansamverkan kunna vitalisera ungdomsverksamhet och ungdomsarbete rent generellt. Detär detta som jag velat lyfta fram i motion Kr404. Där har jag speciellt velatunderstryka att arbetsmarknadspolitiken på någon krisdrabbad ort säkerligenskulle kunna åstadkomma en positiv samverkan med idrottsföreningar under dentid som kan gå åt innan de regelrätta arbetsmarknadspolifiska strävandena gerkonkreta resultat. Jag har presenterat idén för flera framstående idrottsledaresom , och andra, och de har verkligen tänt på den. Det behöver självfallet inte handla om samverkan mellan idrottsrörelsenoch annan verksamhet enbart när det råder arbetsmarknadskris på en ort.Idrottsrörelsen skulle säkert kunna bistå mer med överföring av nödvändigaetiska normer och regler tiU barn och ungdom än vad som kanske är fallet förnärvarande. Förbara , jag tror att det var i förrgår, meddelades i massmediai sändning efter sändning - det var en professors bedömning - att 100 000skolelever i mobbas. Jag är övertygad om att idrottsrörelsen skullekunna vara en ännu starkare motkraft mot mobbning och jag skulle se det somposifivt - för att inte säga angeläget - att kommuners skolledare etablerade ensådan här överbryggande verksamhet och skaffade sig goda relationer fillidrottsföreningar för att på det sättet ta itu med mobbningen. Attalkoholbruket bland ungdomen återigen ökar känner vi till genom den stafisfiksom presenterades för två . Jag tror att idrottsrörelsen merän andra verksamheter förmår- om man får hjälp med och impulser till satsningarpå detta område - hejda def råsupande som, tyvärr, är så vanligt bland svenskungdom. Jag hoppas på ett större mått av positiv samverkan mellanidrottsrörelsen och andra verksamheter, fill gagn för alla. Avslutningsvisvill jag understryka det stora värde som handikappidrotten har. Utskottetbesvarar min mofion 1987/88:Kr404, där jag tar upp frågan om handikappidrotten,genom att säga att allt står väl till. Jag är inte så säker på det, utan jagtror att åtskilligt är att vänta och fordra för de grupper som inte så enkeltkommer fram i TV-ljuset och i de stora pubUka sammanhangen. Jag yrkarbifall till reservafionerna 1, 2, 6, 7, 10, 13 och 17. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) 11 §Föredrogs näringsutskottets betänkande 1987/88:39 om ny lagstiftning ombrandfarliga och explosiva varor (prop. 1987/88:100 bil. 14 och 1987/88:101). Ny lagstiftning om brandfarliga och explosiva varor Ny lagstiftning om brandfarliga och explosiva varor 113 (): har i detta betänkande haftatt ta ställning till ett regeringsförslag som gäller en ny lag om brandfarligaoch explosiva varor. Lagförslaget innehåller bara bestämmelser av grundläggandekaraktär. Lagen är med andra ord en ramlag som öppnar möjligheter fiU ökaddetaljreglering och snårigheter. Antalet föreskrifter och förordningar kommeratf öka. Men strävan borde i stället ha varit att man medverkar till enneddragning av antalet reglementen och anvisningar. Mot detta lagförslagreagerar alltså vi moderater. Regeringens förslag innebär att en lång rad organ ochmyndigheter blir inblandade. Från centralt håll kommer såväl statensräddningstjänst som sprängämnesinspektionen aff handlägga frågor som gällerexplosiva och brandfarliga varor. Enligt vår mening bör statens räddningstjänstfå ansvaret på central nivå. Länsstyrelserna bör få ansvaret på regional nivåoch kommunernas räddningsnämnder på lokal nivå - en enkel och klar ansvars-ochbefogenhetsfördelning. Def är intressant att notera atf försvarsutskottet ochnäringsutskottet realiter har framfört olika uppfattningar. Försvarsutskottetanser att det finns klara fördelar med att lägga det centrala ansvaret på enenda myndighet. På det sättet skulle gränsdragningen mellan räddningsfjänstlagen och den nu aktuella lagstiftningen underlättas, eftersom de bådalagarnas tillämplighet sammanfaller. Men fill denna slutsats kommer inte densocialdemokratiska majoriteten i näringsiitskotfet. Socialdemokraterna därmedger dock att det finns skäl både för och emot en överföring avsprängämnesinspekfionens uppgifter fill . Ändå yrkar maninte på en ändring av det lagförslag som regeringen presenterar. När två utskott i sin argumentafion redovisarohka uppfattningar ~ speciellt när det gäller så viktiga saker sombrandfarliga och explosiva varor - borde den logiska slutsatsen vara atflagförslaget återsänds till regeringen för förnyad utredning. Vi moderater reagerar starkt mot en ramlagsfiftning av dethär slaget. Vi reagerar också mot aft de organisatoriska problemen inte ärtillräckligt belysta och det gäller då centralt, regionalf och lokalf. Med detta yrkar jag bifall tillvåra reservafioner, som innebär ett avslag på lagförslaget. begär viatt regeringen skall återkomma med ett nytt lagförslag som mera beaktar dagenskrav på ett modernt och lättillgängligt regelsystem. 114IVAR (): Vi i anser att den nu föreslagnalagen ger en bättre överblick över bestämmelserna om explosiva och brandfarligavaror än vad Nylagstiftning om brandfarliga och explosiva varor nuvarande regler germöjlighet till. Detta bör främja säkerheten. Lagen är en ramlag som överlåterpå regeringen och berörda myndigheter att utfärda närmare föreskrifter. Desnabba förändringar som sker på det område som lagen omfattar utgör ett tungtargument för att man skall acceptera denna typ av lagstiftning, vilket ocksåcentern gör. vill vi markera att ramlagstiftning bör tillåtas baranär det föreligger speciella och starka skäl för en sådan. Ramlagstiftninginnebär mer eller mindre en delegering av lagstiftningsmakten, vilket urdemokratisk synpunkt är tveksamt. Pånågra punkter har vi i en annan mening än utskottsmajoriteten. Ireservation 2 tar vi upp de speciella säkerhetsproblem som stora koleldadeanläggningar arbetande under högt tryck utgör. Ett exempel på detta ärkolkraftverket vid Vårtan. Trots att anläggningen i flera avseenden är attbetrakta som en kvalificerad processindustri har tillståndsprövningen varitdensamma som för en vanlig koleldningsanläggning. Detta är självfallet djuptOtillfredsstäUande, specieUt för de närboende. Det borde vara självklart föralla som vill främja en godtagbar säkerhet att anläggningar av typ Värtanverketprövas enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. Utskottsmajoritetensargumentering för avslag på vår motion och dess hänvisning till att kol inte ären brandfarlig vara ligger helt vid sidan av vad saken gäller. Här är det frågaom en komplicerad process med ett flertal insatsvaror. Det är processen ochproblemen kring denna som är avgörande för vilken prövning som bör ske - för enprövning skall göras. Påsamma sätt är utskottsmajoritetens hänvisning till den lagsfiftning somreglerar lokaUsering, utformning och drift av anläggningar för kraftproduk-fionm. m. knappast ändamålsenlig. Det finns ett utvecklat prövningssystem för olikatyper av processindustrier. Visst måste det vara mer ändamålsenligt attutnyttja den kunskap och den erfarenhet som finns på detta område i stället föratt börja om från början och utarbeta specialregler för ett antal oUka typer avkraftproduktionsanläggningar! Detråder inget tvivel om att utskottsmajöritetens ställningstagande klart tyder påatt man vill förbehålla dessa tekniskt komplicerade kraftproduktionsanläggningaren betydligt friare lokalisering än som gäller för motsvarandeprocessindustri. Utskottsmajoriteten bör då också i ärlighetens namn tala omatt insatsen är att man äventyrar de närboendes säkerhet. Jag övergår så till att kommentera ställningstaganden ireservationerna 4 och 5. Sprängämnesinspektionenär en liten, väl fungerande myndighet. Det kan därför synas inkonsekvent attföreslå att sprängämnesinspektionen skall samordnas med . Vi icentern anser att det finns möjligheter för sprängämnesinspektionen att, i denmiljö som kan erbjuda, utföra ett ännu bättre arbete.Samordning kan medföra en rad förenklingar när det gäller den totala tillståndsprövningen.Samtidigt tillför sprängämnesinspektionen mycket värdefull kompetens fillräddningsverket. Dessutom får vi samma organisation både på det kommunala ochpå det centrala planet. Naturligtvis måste organisationen få en sådanutformning att ökad byråkrafi, som fördyrar och försenar, kan undvikas. Utskottetsargumentering emot samordningen - att sprängämnesinspektionensspecialkompetens inte kan upprätthållas vid en samordning - är knappast relevant isammanhanget. Med oförändrade resurser och med det omgivande stöd somsamordningen med ger borde kompetensen snarare kunna blibättre. Däremot kan utskottsmajoritetens påpekande, att ett väl fungerandesamarbete mellan och sprängämnesinspektionen kan bidra tillatt minska behovet av en mer direkt sammanläggning, ha en viss relevans isammanhanget. Med det anförda vill jag yrka bifall fill reservationerna 2,4,5 och 6. Nylagstiftning om brandfarliga och explosiva varor 115 (): I den proposition vi nu behandlar föreslås en ny lag om brandfarligaoch explosiva varor. Det regelsystem som gäller har blivitföråldrat. Det behövs därför ett modernare och tillgängligare regelsystem.Uppläggningen av de nya reglerna följer i stort sett den modell som utformadesi lagen om kemiska produkter och den nya strålskyddslagen, som faktiskt nyligenenhälligt antagits av . Det blir alltså myndigheten som kommer attmeddela detaljbestämmelserna. Skyddsprinciperna och kraven i den nya lagenföljer i huvudsak nuvarande lagstiftning. Lagen föreslås träda i kraft den 1juU . Genomatt sprängämnesinspektionen kommer att få nya arbetsuppgifter, får man vissaresursförstärkningar. Det är en stor majoritet i utskottet som står bakomutskottets ställningstagande, vilket innebär ett yrkande om bifall tillpropositionen. Men helt eniga är vi inte. Det har också framgått av Per-RichardMoléns och anföranden. protesterar mot attmyndigheterna kommer att få utforma detaljbestämmelserna. Även harinvändningar mot detta. Enligt vår mening är det nödvändigt attdetaljbestämmelserna meddelas på myndighetsnivå för att handläggningen skallbli smidig. Vi vet att bestämmelserna kommer att innehålla många tekniskadetaljer, som ofta måste ändras på grund av den tekniska utvecklingen. Att ilag skriva in dessa detaljbestämmelser skulle bli både otympligt ochopraktiskt. Bestämmelserna skulle då ofta ligga efter den tekniskautvecklingen. Jag yrkaravslag på reservation 1. Ireservation 2 föreslår att kol skall anses som en brandfarligvara. Att klassa kol på det sättet skulle vara helt oförenligt med lagensgrundläggande syfte, att ge skydd vid hantering av produkter som innebär riskerför brand eller explosion. Enligt internationell definition, vilken ligger tillgrund för bl. a. bestämmelserna om transport av farligt gods, är kol varkenfärligt eller explosivt. Skulle kol klassas enligt centerförslaget, skullenästan alla brännbara fasta varor kunna klassas på samma sätt. IvarFranzén tog upp riskerna för omgivningen vid anläggningar av samma typ somkolkraftverket vid Värtan. Det är detta som ligger till grund för den motionsom föranlett centerreservationen. Sådana ärenden bör avgöras i vanUg ordningvid koncessionsförhandlingar. I koncessionsförhandlingama avgörs de risker somfinns för närboende. Det skall ske inom ramen för den lagstiftning som reglerarfrågor om lokalisering, utformning och drift av vissa slag av anläggningar förkraftproduktion. Nylagstiftning om brandfarliga och explosiva varor dighet vid bedömning avtryckkärl och statens anläggningsprovningar den myndighet som provar sådanakärl. Iorganisationsfrågan finns det en hel del som talar för att sprängämnesinspektionenskulle införlivas med . a. ligger de bådamyndigheternas centrala ansvarsområde inom säkerhets- och skadeförebyggandesektorn. Gränsdragningsproblem kan t. ex. uppstå mellan de båda myndigheterna.I propositionen förutsätts att dessa problem kan lösas genom nära samråd ochsamarbete. Moten sammanslagning talar bl. a. sprängämnesinspektionens arbetsuppgifter avproduktkontTollkaraktär med anknytning till arbetarskyddet. En radremissinstanser med god kännedom om inspektionens verksamhet avstyrkteCesamkommitténs förslag om överföring av sprängämnesinspektionen tillräddningsverket. a. LO och arbetarskyddsstyrelsen avstyrkte förslaget medmotiveringen att den kompetens i förebyggande arbetarskydd som finns inominspekfionen skulle kunna gå förlorad. Det kan dessutom tilläggas attstatskontoret i en rapport om små myndigheter betecknarsprängämnesinspekfionen som en liten och väl fungerande myndighet. Verksamhetenhos inspektionen är av den karaktären att det är befogat att denfår utföras inom en separat myndighet. Mot den bakgrunden anser vi iutskotfsmajoriteten, i enlighet med regeringens förslag, attsprängämnesinspektionen också i fortsättningen skall vara en egen myndighet. Jag yrkar alltså avslag på de resterande reservationerna och bifall fiUutskottets hemstäUan. 116 (): fortsätter på sidospåret och talar om att vi allmänt viUha kol klassat som brandfarhg vara. Det är inte det saken handlar om, utan defär processen som sådan, där kol ingår som en energiråvara. Def viktiga är atten processindustri som - vilket i alla delar är jämförbart medandra processindustrier - inte tillåts få en adekvat prövning, beroende på har satt på etiketten Koleldningsanläggning. Vi kräver bara att man sertill det fakfiska sakförhållandet och ger varje svensk medborgare rättighetenatt få anläggningar prövade och anpassade till samma säkerhetsgrad, oavsettvilken etikett det sitter på anläggningen. Det är detta som vår reservationhandlar om. Det är en lek med människors säkerhet som utskottsmajoritetensysslar med. Det är det vi ser så allvarligt på. Anf.117 (): Det bedrivs ändå koncessionsförhandlingar, , innanfillstånd ges för att sätta i gång ett kolkraftverk. Vid de koncessionsförhandlingarnatas även riskerna för de närboende upp på samma sätt som vid andrakoncessionsförhandUngar. Det tycker jag skaU vara garanten för atl den frågasom tar upp skall kunna lösas på ett bra sätt. Anf.118 (): Det är säkerligen inte obekant att koncessionsnämnden ijust det ärende som rörde i stort sett var bunden till händer ochfötter av regeringsbeslut. Läs dess utiåtande! Då kan konstateraatt nämnden på upprepade ställen talar om att om den inte hade varit bunden avregeringsbeslutet skulle den ha handlat på ett annat sätt. Den skulle haföreslagit att en annan anläggning prövades. Vi hade över huvud taget intevelat satsa på den typ av anläggning som är under uppförande. Tala inte omatt det finns möjlighet att under frihetgöra en fullständig prövning. är ett skolexempel på hur regeringenförhindrar en fullödig prövning av en anläggning. AnslagtiU länsstyrelserna m. m. Anf.119 (): En koncessionsförhandling är en domstolsförhandUng. Jag utgår från attde koncessionsförhandlingar som äger rum i utförs på ett rikfigt sätt,på samma sätt som alla andra domstolsförhandlingar. Anf.120 (): Jag tror att jag måste be läsa på. Jag tror att även RuneJonsson kommer att bli skakad över hur regeringen sätter sig över den friaprövningsrätten i koncessionsförhandlingarna. Den har föregripit den lagligahandläggningen av ärendet. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslut i ärendet skullefattas vid nästa arbetsplenum.) 12§ Föredrogs bostadsutskottets betänkande 1987/88:17 om fortsatt försöksverksamhet medsamordnad länsförvaltning (prop. 1987/88:148). Beträffandedetta betänkande konstaterade tredje vice talmannen atf ingen talare varanmäld. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1987/88:18 om anslag tilllänsstyrelserna m. m. 1987/88:100 bil. Anslag tilllänsstyrelserna m. m. 121 INGRIDHASSELSTRÖM NYVALL (fp): Herr falman! När frågan om anslag fill länsstyrelsernabehandlades i , var det enda parti somreserverade sig för ökade resurser till länsstyrelsernas naturvårdsenhefer. Anslag tiU länsstyrelserna m. m. arbetsuppgifterhade lagts på enheterna utan att motsvarande resurser ställts till förfogande.Av finansieringsskäl kunde vi då i inte sträcka oss längre än till5 milj. kr. i ökade resurser. har regeringen i budgetproposifionen följtfolkpartiefs uppmaning och t. o. m. höjt beloppet fill 10 milj. kr. Dessa medelavser tillsyn och prövning av miljöstörande verksamhet. De har alltså en klarinriktning. Men samfidigt har problemen inom andra delar av miljöområdet, särskiltnaturvården, ökat. Människor ställer också högre krav på åtgärder för attskydda vad man ibland upplever som hotade miljöer. Därför är vi i folkparfiet inte nöjda med ökningen på 10milj. utan vill aft ytterligare 7 milj. kr. anslås och med speciellinriktning på den gröna naturvården, dvs. öppna landskap, hagar och stränder.Man kan också där inräkna det fritidslandskap som vi på allemansrättens villkorså gärna utnyttjar. Med 7 milj. kr. skulle varje länsstyrelse kunna tillförasminst en tjänst. Därmed skulle ambifionsnivån för naturvårdandeverksamhet kunna höjas betydligt. Från mitt hemlän, län, kan nämnas flera olikaexempel på planering och åtgärder som man vill göra för länets bästa men därresurserna inte räcker fill. Som första exempel vill jag ta fram att en naturvårdsplanför fast landsdelen av länet och för skärgården ej har kunnat utarbetas. FörÖland har man fidigare kunnat göra en sådan, men det är minst lika värdefulltoch behövligt aft övriga delar av länet får en sådan plan. Ett annat exempel är aft naturvårdsenheten inte hinner taansvar för de naturreservat som finns, utan man får avveckla vissa av dessa,särskilt de äldre. Man kan infe heller ha systematisk genomgång försäkerställande av framtida reservat. Hotet mot vissa växt- och djurarter behöver uppmärksammas,och man vill där gärna ha resurser bl. a. för ett ökat samarbete medfrivilligorganisafioner. Man har också nämnt att tillsyn för återställande avgrustäktsområden har måst eftersättas. I detta sammanhang kan ocksä nämnas atf människors störreengagemang i miljöfrågor för naturvårdsenhetens tjänstemän innebär en alltstörre servicefunktion i form av bl. a. telefonrådgivning. Tjänstemännen gerdenna service med glädje, men dessa arbetstimmar är inte medräknade vid beslutom resurstilldelning. Inte minst allemansräftsfrågorna kräver stora insatser iett turisllän. Jag har hämtat exemplen från det län jag känner bäst, menjag vet att förhållandena är likartade på många håll i landet: resursernaräcker inte för den gröna naturvården, dvs.