prot · GB09110 · 1987-12-31 00:00:00 — De professorstjänster som successivt byggs upp kanmöjligen pä sikt öka viss uppdragsverksamhet. skall vi bygga uppbyggforskningsinstitutet och låta människorna där i lugn och ro arbeta upp eneffektiv och bra organisation som gynnar byggbranschen. Med.denna motiveringyrkar jag avslag pä reservation 2. I den tredje reservationen krävs ett ökat forsknings- ochutvecklingsarbete för en bättre och rikare boendemiljö i flerbostadshus. Kravetär redan tillgodosett. Forskning om klimat och miljö är redan i dagprioriterad. Det gäller bl. a. radonfrågorna, och de tekniska rönen ochinnovationerna pä detta område har ökat starkt och ökar alltjämt. I detsammanhanget vill jag påminna om att fonden för fukt- och mögelskador tillförsinte mindre än 6 milj. kr. för att stödja vissa utredningsprojekt och informationsfrågorrörande dessa skador i flerbostadshus. Motionärernas och reservanternas krav ärdärmed redan uppfyllt. Det vore att slä in redan öppna dörrar att gå påreservanternas linje. Jag yrkar avslag pä reservation 3. Reservation 4 är en direkt följdreservationtill.reservation 1, och jag behöver inte säga något mer här än att yrka avslagpå reservation 1. Reservation 5, slutligen, behandlar bidrag fillbyggforskningsinstitutet. I en centermotion krävs ytterligare två professurerför att, som motionärerna säger, skapa en samhällsbyggarstad i . De pengarsom det rör sig om är i runda slängar ca 2 milj. kr., medan anslaget tillinstitutet är pä ca 40 milj. kr. Utskottsmajoriteten menar att om ytterligareprofessurer skall tillsättas får det ske genom omprioriteringar eller genomextern finansiering helt eller delvis. Några ytterligare medel för att säkratvå professurer är majoriteten inte villig att tillstyrka, och jag yrkar avslagpå reservation 5. Till vill jag bara säga: Om nu byggarnaär villiga att börja ta upp dessa frågor, dä behöver man sopa rent framför egendörr. Dä kan man ju externt tillföra dessa 2 miljoner och på så sätt säkrapengar för de begärda professorstjänsterna. Några ytterligare allmänna medel ärinte aktuella. Jag yrkar därmed bifall till utskottetshemställan pä samtliga punkter och avslag pä reservationerna 1-5. 53INGELA (); - Herr talman! sade att han inte tror päatt grundforskningen skall ligga.på universitet och högskolor. Jag förstårinte riktigt den invändningen. av all grundforskning i övrigt liggernämligen på universitet och högskolor. Det är karakterisfiskt förgrundforskningen just i . Jag vet inte vad det skulle vara för skillnadmellan byggforskningen och forskning inom andra områden som skulle medföra attgrundforskningen inom byggområdet inte också skulle kunna ligga på universitetoch högskolor. Vi tror tvärtom att byggforskningen skulle gynnaskvalitetsmässigt av kontakten med andra forskningsområden. 54MAGNUS (); Det är väl riktigt att den mestagrundforskningen ligger på högskolor och universitet. Men byggbranschen ärlitet speciell. Forskningen där har kanske också startat litet senare än inomvissa andra områden. Jag tror att det vore oklokt att decentraliseraden forskningen. Låt det hela fungera . Det är möjligt att man iframtiden kan tänka sig den modell som här har skisserats, men det finns ingen anledningatt tillmötesgå motionärerna. Samma motionskrav har också framförtstidigare från sida, och det aktuella kravet har inte fått någonökad tyngd och aktualitet . 55 (): Jag tycker ofta att socialdemokraterna ärkonservativa i en trist bemärkelse - de verkar alltid vara så rädda förförändringar. I andra branscher är det naturligt att uppdragsforskningenär stor. Jag vill fråga : Varför kan den inte vara större när detgäller byggbranschen? Vad är det för speciellt med byggbranschen som gör attinte branschen själv skulle kunna finansiera en del av det forsknings- ochutvecklingsarbete som branschen själv bedömer vara nödvändigt och intressant? Med det system som vi har och den reglerade marknadvi har behöver branschen inte betala för sig. Varför skall vi med skattemedelfortsätta att betala för en utveckling som jag tycker att branschen själv bordekunna efterfråga? 56 (): Vi socialdemokrater är inte konservativa,utan progressiva. Men det är inte sä enkelt som här görgällande. Byggnadsbranschen har över huvud taget inte varit särskilt villigatt gå in i de projekt som det gäller. Vi skall nu bygga upp organisationen på detta område. Viskall dä självfallet ta till vara den vilja som kan finnas hos branschen, menjag tror att samhället behöver gå före och bryta mark. Det är vi som skall setill att forskningsarbetet sätter i gång. Låt oss nu bygga upp detta ordentligtoch sedan gå ut till företagen. Om kan påverka byggföretagen att i ökadutsträckning gä in i forskningen och bidra med pengar och annat till den, harvi ingenting emot det, men det skall ske under samhällets ansvar. 57INGELA (): Jag har litet svårt att förstå, MagnusPersson, vad som är progressivt i att bara slå vakt om det som man en gång harhittat pä, i stället för att yara lyhörd för behov av förändringar. Låt migockså konstatera att så länge som socialdemokraterna är villiga att medskattemedel subventionera byggforskningen har marknaden och branschen intenågon anledning att ta över kostnaderna på detta område. Men så får vi ocksåden forskning som vi har och som ofta inte är särskilt relevant. Framför alltutvecklar den inte marknadsorienterade produkter inom byggområdet. Överläggningeni detta ärende var härmed avslutad. (Beslut fattades .) 6 § På förslag av andre vice talmannen medgav kammaren attde förevarande ärendena, dvs. bostadsutskottets betänkanden 10 och 11, samt deytterligare ärenden som hann debatteras färdigt under återstoden av dagenssammanträde skulle företas till avgörande i ett sammanhang i början avmorgondagens arbetsplenum. 1987/88:19om ny strålskyddslag, m.m. (prop. 1987/88:88), 1987/88:31 om anslag m. m. påtilläggsbudget IIinomindustridepartementets område (prop. 1987/88:125 delvis), 1987/88:23 om tillträde till den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr m.m. (prop. 1987/88:133 delvis),1987/88:34 om godkännande av ändringar i (prop. 1987/88:119)och 1987/88:35 om begränsningar i vittnesplikten (prop.1987/88:89). Beträffande dessa betänkanden konstaterade andre vicetalmannen att ingen talare var anmäld. (Beslut i ärendena skulle fattas vidnästa arbetsplenum.) 1987/88:31om anslag tUl kriminalvården, m. m. 1987/88:100 delvis). Anslag till kriminalvården, m. m. 58 (); Vi skall nu behandla ett betänkande om anslagtill kriminalvården. Låt mig inledningsvis säga att tanken att man genom hot omnågonting obehagligt kan få människor att låta bli att begå brott obestridligenär straffrättens utgångspunkt. När någon intas på kriminalvårdsanstalt berordet på att personen i fråga av domstol har ådömts påföljd för ett eller flerabrott. Det ligger i sakens natur att den dömde upplever ett fängelsestraff somnågot obehagligt. Vi moderater menar att detta i själva verket är ettväsentligt syfte med straff över huvud taget. Ett fängelsestraff är - och måste vara - någontingobehagligt. Men det är viktigt att understryka att det obehagliga skall varafrihetsberövandet i sig. Allt talar nämligen för att vi i övrigt skall vidtaalla de åtgärder som behövs för att skapa så goda förhållanden för den intagnesom möjligt. Jag skall nämna några exempel på detta. Det är viktigt att denintagne får vård för alla former av missbruk. Ett annat krav är att en intagenskyddas mot våld eller trakasserier från andra intagna. Ett tredje krav är attden intagnes möjligheter alt klara sig i samhället efter frigivningenförbättras genom yrkesutbildning eller social träning. Det finns på alla de punkter som jag nu nämnt brister idagens kriminalvård. Jag skall beröra några av dem. När vi fattade beslut om genomförandeav kriminalvårdsreformen var två principer vägledande. Den ena var den s. k.närhetsprincipen, som innebär att de som inte har begått alltför grova brottskall i allt väsentligt avtjäna de frihetsberövande påföljderna så nära hemmetsom möjligt och att man skall arbeta med permissioner ochtillämpa tidig frigivning för att den intagne inte skall ta så allvarlig skadaav ett långvarigt frihetsberövande. Vi har arbetat medtillämpning av närhetsprincipen. Den andra principen var den s. k. normalitetsprincipen,som innebär att livet inne på anstalterna i sä stor utsträckning som möjligtskall likna samhället i övrigt. Det betyder att de intagna skall arbeta medsådana uppgifter som andra människor sysselsätter sig med ute i det vanligasamhället och att livet på anstalten också i övrigt skall likna det normalalivet ute i samhället. Det finns ett mycket viktigt skäl till att man ifillämpningen av dessa båda principer nu har råkat ut för stora svårigheter,och det är narkotikasituationen inne i anstalterna men framför alltnaturligtvis utanför dessa. Det är väl känt att en stor del av alla brott i Sverigebegås av narkotikamissbrukare. Brott begås för att missbrukaren skall kunna fåpengar att köpa narkotika för. Missbrukaren gör sig då ofta skyldig tillstölder av olika slag men också till rån. Brott begås också på grund av att .missbrukaren är påverkad av narkotika. Så kan vara fallet beträffandemisshandel och trafikbrott. Mot denna bakgrund är det inte egendomligt att många av deintagna i kriminalvårdsanstalterna är narkotikamissbrukare. Detta förhållandehar varit föremål för studier från sida. A nslag tdl kriminal- vården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. Av densenaste rapporten i detta ämne framgår bl. a. följande. t. o. m. den 30 juni 1987intogs ca 7 500 personer dömda till två månaders fängelse ellerskyddstillsynjämte fängelse. Av dessa bedömdes som grava narkotikamissbrukare, somnarkotikamissbrukare och som icke narkotikamissbrukare. Det innebär attungefär hälften av alla intagna på landets anstalter har ett pågåendenarkotikamissbruk. Jämfört innebär detta en ökning med ca 500intagna narkotikamissbrukare. hade andelen av missbrukarna som bedömdessom grava narkotikamissbrukare ökat från år budgetåret1986/87. Slutsatsen av detta är att kriminalvårdens anstalter tagitemot fler fängelsedömda med ett pågående narkotikamissbruk och att fler av demvar att betrakta som grava missbrukare. Mot denna bakgrund är det inte egendomligt att många intagnaförsöker fortsätta sitt narkotikamissbruk även inne på anstalterna. Tyvärr ärförutsättningarna för ett sådant beteende mycket goda. Det finns tillgång pånarkotika i praktiskt taget varje kriminalvårdsanstalt i vårt land. Det harvisserligen startats s.k. drogfria projekt på flera anstalter. Dessa projektbygger dock på en aktiv medverkan från den intagnes sida och omfattar endast enmindre del av de intagna på en anstalt. Som jag inledningsvis sade finns ett starkt samband mellannarkotikamissbruk och brottslighet i samhället. På samma sätt finns ettsamband mellan narkotikamissbruk inne i anstalterna och olika lagöverträdelsersom äger rum där. Vi menar på moderat håll att det är en skyldighet för demsom stiftar lagarna att garantera de intagna ennarkotikafri miljö. Interner får aldrig, frivilligt eller genom tvång frånandra interners sida, bli missbrukare . För mängamissbrukare skulle narkotikafria anstalter kunna innebära en vändpunkt i livet. Det krävs kraftfulla insatser vad gäller bekämpning av denlangning och det narkotikamissbruk som förekommer inom kriminalvården. Det ärett oavvisligt krav att kriminalvårdsanstalterna skall vara narkotikafria.Annars är kampen mot narkotikan absolut inte trovärdig. Att som ha narkotikafria avdelningar endast på vissaanstalter är därför helt otillräckligt. För att man skall kunna komma tillrätta med missförhållandena måste ett antal åtgärder vidtas beträffandeanstalterna. De åtgärderna kommer också - vi väjer inte för att säga det - attinnebära att tillämpningen av närhetsprincipen och den s. k.normalitetsprincipen vid avtjänandet av fängelsestraff kommer att rubbas. Det krävs nämligen en klar differentiering av de olikakategorierna av intagna på olika avdelningar och olika anstalter i kombinationmed inrättande av mindre avdelningar. Narkotikamissbrukare ochnarkotikalangare måste hållas för sig, och möjligheterna att ta emot brev, attutnyttja telefon, att ta emot besök, att få permission m. m. måste starkt begränsaseller hårt kontrolleras för dessa grupper. I annat fall kommer vi inte att fåstopp pä införseln av narkotika fill anstalterna. Självfallet måste ävenpermissionsreglerna för personer som dömts för.grova narkotikabrott skärpas. Uppdagas missbruk eller hanteringav narkotika skall detta kunna resultera i inskränkt rörelsefrihet inomanstalten och ibland förlängt fängelsestraff. Det går att skapa drogfria kriminalvårdsanstalter.Vad som saknas och som har fattats inom den .socialdemokratiskaregeringen är den politiska viljan att genomföra nödvändiga åtgärder. Mänga kanuppfatta de åtgärder som vi föreslår som ganska tuffa. I själva verket menar viatt det är fråga om en humanitär inriktning. Kan vi inte fä bukt mednarkotikabrotten på anstalterna, riskerar vi att mänga interner som upprepatbegår brott när de kommer ut från anstalterna fortsätter sitt missbruk bådeutanför och innanför dessa. Det slutar ofta med allvarlig brottslighet och förmånga av dem med döden. Våldsbrott är inte ovanliga inne ikriminalvårdsansialterna. Det är dock svårt att få fram uppgifter om hur mångafall det handlar om. Detta beror bl. a. på en läg anmälningsprocent hosinternerna och varierande rapporteringsbenägenhet hos personalen. Sådant härsker naturligtvis ofta i det fördolda. Det firins dock tecken på att en vissökning av våldsbrotten inne på anstalterna har ägt rum . a.har antalet intagna som begär frivillig isolering stigit. Enligt vad vi harförstått av rapporter från är anledningen till enbegäran att sitta isolerad i flertalet fall att internen är rädd förrepressalier från medintagnas sida. Detta belyser en annan allvarlig aspekt avjust narkotikaproblemet, eftersom narkotikan anses som en av de främstaanledningarna till konflikter mellan interner inne på anstalter. I den kriminella världen finns ett starktinslag av kvinnoförtryck. Ofta är kvinnorna passiva följeslagare till aktivamanliga narkomaner som samfidigt är brottslingar. Detta är bakgrunden till attsvåra problem kan uppstå på anstalter där både män och kvinnor är intagna.Kvinnor som har utnyttjats sexuellt utanför anstalten hamnar ofta i samma lägeninne på anstalterna. Prostituerade kvinnliga intagna fortsätter sin verksamhetinne på anstalten, ofta mot ersättning i form av narkotika. Även ickeprostituerade och icke missbrukande kvinnor blir utsatta för trakasserier,sexuella närmanden och hot frän manliga intagna. Mot denna bakgrund förordar vi en översyn av systemet medbåde manliga och kvinnliga intagna på samma anstalt. Detta är några av de viktiga punkter som behandlas iutskottsbetänkandet och som jag mot den här bakgrunden menar ättsocialdemokraterna har visat alltför dålig uppmärksamhet mot. Jag skall sluta med att också säga några ordom dem som friges och vilka krav som vi i det sammanhanget vill ställa. Enligt kan en övervakningsnämnd meddela särskildaföreskrifter för en frigiven, om det kan antas att han eller hon för sinanpassning i samhället behöver ett sådant stöd. Särskilda föreskrifter kan avsebl. a. vistelseort eller bostad och arbetsanställning ellerannan förvärvsverksamhet. Om den frigivne inte sköter sig, kan övervakningsnämndeni sista hand förverka den villkorligt medgivna friheten till av högst enmånad varje gång. Vi menaratt dét kan finnas anledning att utnyttja dessa möjligheter i större Anslag tid kriminalvården, m.m. Prot.1987/88:110 utsträckning som ett stöd åt dem som just har kommit ut frånanstalt, så att de inte åter hamnar i det gamla gänget,det gamla missbruket och det gamla Anslag till kriminal vården, m. m. beteendet.Man kan anta att det inte sällan finns möjligheter att förskaffa en frigiven,just för att bryta mot det tidigare missbruket, såväl bostad som anställning påen annan ort än den han tidigare var bosatt i. Allt talar för att en frigivensom erhåller såväl arbete som bostad löper mindre risk att återfalla i brott.Denna risk är också påtagligt mindre, om den frigivne har förflyttats till enny miljö och inte längre umgås i kretsar där brottsbenägenheten är hög. Vimenar att det i detta sammanhang finns anledning att överväga omövervakningsnämndernas rätt att förverka villkorligt medgiven frihet börvidgas. Med det sagda yrkar jag bifall till reservationerna1,2,3,5,6, 7 och 8 i föreliggande betänkande. 59 (); Jag yrkar bifall till reservationerna 1, 2och 6, som är undertecknade av samtliga borgerliga ledamöter i utskottet,. samttill reservationerna 9 och 10, som är undertecknade av folkpartisterna iutskottet. I övrigt yrkar jag bifall till majoritetens hemstäUan. I likhet med de andra borgerliga partierna har vi frånfolkpartiets sida ansett att det är nödvändigt att reservera oss närdet gäller narkotikamissbru ket på fångvårdsanstalterna. har ju redan talat ingående om detta problem, och jag kan i stort helt instämma i vad han sade. Låt mig bara understryka att när vi nu alla i utskottet i varje fall tycks vara eniga om att uppskattningsvis av de intagna pä anstalterna är narkotikamissbrukare och att det inte ens finns narkotikafria avdelningar på särskilt många anstalter, då har inte kampen mot knarket varit särskilt framgångsrik. Det borde vara en självklarhet att alla avdelningar skall vara narkotikafria. 1 verkligheten är det bara några få. Det är ju;;t därför som vi menar att vimåste v intensifiera arbetet med att lösade här problemen. Vi har anvisat två metoder ivåra reservationer: dels en differentiering av anstalterna, dels nya program fördrogfria anstalter. Jag tycker att det är minst sagt förvånande att majoriteteni betänkandet först kan skriva "har det funnitsindikationer på att narkotikaproblemen varit mycket stora på vissariksanstalter" och sedan inte vill göra någonting. Man vill inte ensställa sig bakom våra förslag. Det vittnar inte om någon starkare vilja attåtminstone försöka lösa problemen. När det sedan gäller reservation 5 vill jag inledningsvisbeklaga att vi av förbiseende och i den hast som råder under allmänna motionstiden inte kom att väcka någon motion från angående de särskilda problem som alldeles tydligt möter vissa kvinnor inne på anstalterna. Men när frågan ändå kommit upp genom ett par andra motioner är det självklart att vi från sida stödjer dessa motioner. Vi gör det eftersom vi har den uppfattningen att det här behövs snabba åtgärder. Det verkar som om socialdemokraterna inte heller är främmande för att det här finns problem, men de nöjer sig med att förutsätta att regeringen "i lämpligtsammanhang" lämnar en redogörelse. Det räcker inte. Vi har ju ingen som helst 76 aning om ifall något kommer att bligjort, än mindre när vi i så faU kan förvänta någon redogörelse från regeringen. Och för övrigtär det viktigare att erforderliga åtgärder vidtas än att får"en redogörelse" i en oviss framtid. Framtiden är nämligen alltid oviss. Det ger vi ett mycketklart exempel på i en reservation av och mig själv om den andligavärden. Den frågan har behandlats sju gånger här i , och ännu är deninte löst i praktiken. Jag kan gärna erkänna att majoritetens skrivning i dennafråga faktiskt innebär en klart positiv inställning, men vi har av erfarenhetfrån ansett det vara nödvändigt att genom en särskild reservationunderstryka hur viktigt vi i anser det vara att det inte blirytterligare dröjsmål. Den sista punkten jag skall ta upp handlar om kontraktsvård.Fr. o. m. har vi i fått en ny påföljd som heter kontraktsvård.Denna vårdform infördes efter många års påtryckningar från oppositionen. Denskall främst komma i fråga när den dömde är missbrukare. Vi i anseratt kontraktsvård också i många fall skulle kunna vara en lämplig påföljd fören del av de män som vid upprepade tillfällen har gjort sig skyldiga till hotmot eller misshandel av kvinnor. Alla vet att detta förekommer, och alla vetatt det ofta och alldeles uppenbart är fråga om män som behöver någon form avpsykisk hjälp eller vård för att få insikt om sina galenskaper och så småningompå det sättet kunna sluta upp med dem. En möjlighet som vi från folkpartietssida tycker borde kunna prövas i kampen mot våldet mot kvinnor ärkontraktsvård, och det är därför jag yrkar bifall till reservation 10. 60 (): Kriminalvården, som vi behandlar i det härbetänkandet, har många viktiga uppgifter att fylla som en angelägen del av detsvenska rättsväsendet, inte minst när det gäller att söka återanpassabrottslingar till ett liv innanför lagarnas bestämmelser. Men det finns ettantal problem inom kriminalvården som vi har redovisat en annorlunda syn på änövriga partier i några reservationer till betänkandet. Jag skulle vilja beröra narkotikasituationen påanstalterna, som även de två föregående talarna har berört. Under en läng följd av är har vi diskuterat, här iriksdagen och på andra ställen, vad som kan göras pä kriminalvårdsanstalternaför att få dem fria från narkotika. Ett antal åtgärder har också vidtagits mentyvärr är situationen fortfarande mycket otillfredsställande. Vi vet att påmånga anstalter finns det god tillgäng pä olika narkotiska preparat. Detta ärnaturligtvis helt oacceptabelt. Samtliga kriminalvärdsanstalter skall varafria frän narkotika enligt min och uppfattning. För att åstadkomma detta krävs många olika insatser. Bl.a.behövs det en effektivare differentiering av olika kategorier intagna, så attde som inte har missbruksproblem inte kommer i kontakt med missbrukare inomkriminalvårdens verksamhet. Det finns s. k. narkotikafria avdelningar bara påfem av landets 19 riksanstalter, och på lokalanstalterna finns över huvud tagetingen differenfiering av de intagna. Därför ärdet viktigt att gå vidare med arbetet att differentiera de intagna. Anslag Ud kriminalvården, m. m. Anslag tid kriminalvården, m. m. Dettamåste gälla även dem som avtjänar sina straff pä lokalanstalterna. Vidare krävs ett handlingsprogram för drogfria anstalter.Sådana program finns visserligen på en del lokalanstalter, men dels har dessanu på nacken, dels har vi kunnat konstatera att de inte har varittillräckligt framgångsrika, eftersom drogsituationen fortfarande ärbekymmersam. En av de principer som gäller vid anstaltsplacering är dens. k. närhetsprincipen, som innebär att de som avtjänar kortare straff skallplaceras pä lokalanstalt sä nära hemmet som möjligt - detta för att underlättabl. a. återgången till det civila livet. För att kvinnor skall ha samma rättsom män till placering i närheten av hemorten inrättas på lokalanstalterna vidnybyggnad särskilda avdelningar för kvinnor. Det innebär att de vistas isamma lokaler som männen, men efter inlåsningen är de på sin egenavdelning. Denna i och för sig vällovliga ordning har tyvärr visat sig innebärastora problem framför allt för de berörda kvinnorna. kriminalvärdsregion har i sinverksamhetsberättelse anfört bl. a. följande: "I den kriminella världen råder en sträng hierarkioch kvinnosynen blir förgrovad och kvinnoförtrycket mycket, hårt. Kvinnorna ärofta passiva följeslagare till aktiva manliga narkomaner. Narkotikadebuten skerofta tillsammans med en manlig partner. Ofta betalar kvinnan för narkotika medsin kropp. Här nedan redovisas några skäl som klart motiverar att kvinnorplaceras på en anstalt i regionen med enbart kvinnor." Sedan redovisar kriminalvårdsregionen i 16 olika punkterskäl som talar för att kvinnor och män inte skall vara på samma anstalter. Jagvill rekommendera alla som är intresserade att noggrant studera denna verksamhetsberättelse. Efter att ha läst detta och med utgångspunkt även i andraerfarenheter har vi i kommit fram till den slutsatsen att enutvärdering av den gemensamma anstaltsplaceringen för kvinnor och män måste skemycket snabbt och att åtgärder måste vidtas omgående. För att övergängen mellan anstaltsvistelse och ett liv ifrihet skall bli sä bra som möjligt är det viktigt att vård utanför anstalten islutskedet av straffverkställigheten kan ske.