prot · GB0927 · 1987-12-31 00:00:00 — Regeringen och har i olika sammanhang uttalat att enfortsatt liberalisering av den svenska valutaregleringen skall ske. Från bådahåll har emellertid också klargjorts att de delar av valutaregleringen som ärav central betydelse för en framgångsrik penning- och valutapolitik börbibehållas. Hit hör huvudsakligen olika former av räntebärande placeringar,eftersom de är särskilt känsliga för förväntningar om ränte- och växelkursutvecklingen.Någon oenighet mellan regeringen och råder sålunda inte i dennafråga. 46 LENNARTPETTERSSON (s): Jag ber att fåtacka finansministern för svaret. Jag har ställt min fråga därför att det börskapas klarhet i var gränserna går för den liberalisering av valutaregleringensom nu äger rum. Hittillsvarandebeslut av ligger i och för sig inom ramen för vad riksdagenbeslutade . Men det verkar som om man på många håll har fått denuppfattningen att riksbankschefen syftar till ett mer eller mindre fullständigtuppgivande av valutaregleringen och att det bara är en fråga om tid innan dettaockså inträffar. Vissagränser har dock i alla fall dragits upp av finansutskottet och riksdagen.Enligt min uppfattning bör dessa också ligga fast i fortsättningen. a. regleringen av kortfristiga kapitalrörelser över gränserna, vilketfinansministern också pekade på i sitt svar. Närdet gäller frisläppandet av köp av utländska aktier - som i och försig har mandat att genomföra - kan man fråga sig hur långt det är klokt avriksbanken att gå. En fullständig frihet på detta område innebär exempelvis ättden svenska omsättningsskatten på akfier måste slopas. Den inbringar förhärvarande till statskassan. Attha kvar valutaregleringeii på vissa områden är alltså inte detsamma som att hakvar en reglering av ren klåfingrighet och för dess egen skull. Det gäller attvärna om ett visst mått av oberoende i den ekonomiska politiken i en alltmerinternationaliserad värld. Det gäller också att i rimlig utsträckning ha kvarett instrument som hjälper oss att föra en mera rättvis fördelningspolitik iSverige än man gör på andra håll i . Att släppa kapitalet helt frittminskar helt klart våra möjligheter på detta område. Jag är naturligtvis medveten om att vi kan komma in i hårdaförhandlingar med EG i denna fråga. Vi kanske också tvingas att ge upp våraambitioner. Det finns ingen anledning att gå händelserna i förväg. Överläggningenvar härmed avslutad. Omvillkoren för statsbidrag till förskolor 11 § Svar på fråga 1987/88:160om villkoren för statsbidrag till förskolor i har frågat mig om jag är beredd att föreslåregler så att föräldrar till "deltidsbarn" inte diskrimineras iförhållande till dem som har sina barn på dagis under heltid. Denya statsbidragsregler som gäller fr. o.m. (SFS 1987:860)innebär bl. a. att bidrag med . lämnas för varje femtontal barn somär inskrivna i daghem. Daghemmet skall vara öppet minst per dag.Ingenting hindrar att såväl s. k. heltidsbarn som deltidsbarn skrivs in pådaghemmet. Deltidsbarn diskrimineras således inte genom de nyastatsbidragsbestämmelserna. Jagvill tillägga att det i daghemmet måste finnas barn som är inskrivna på helfid.Kommunen eller det alternativa daghemmet kan således inte erhålla statsbidragför daghemsverksamhet om man tar emot en delfidsgrupp och påeftermiddagen en annan deltidsgrupp. I sådana fall utgår i stället detstatsbidrag som är avsett för deltidsgrupper. Anf.48 i (m): Det är positivt att statsrådet säger att man även framöver kommer atttillåta både heltids- och deltidsbarn. Problemet är bara att de nyabestämmelserna har skapat en stor osäkerhet i många kommuner, eftersom man intevet vad tillämpningsbestämmelserna innebär. Hur stor skall proportionen varamellan dem som är på dagis på heltid resp. på halvtid? Medtanke på att denna fråga har aktualiserats här i kammaren har man i gjortintervjuer på ett antal socialförvaltningar. Tjänstemännen har då sagt att detills vidare ligger lågt vad gäller deltidsbarnen, eftersom de inte vet vilkaregler som gäller. Min fråga till statsrådet är nu: Hur många procent av barnenpå ett daghem skall framöver vara heltidsbarn, och kommer det att finnas enföreskrift om detta? En sådan skulle vara värdefull. I detta sammanhang drabbasju inte bara kommunernas planering - det får vi väl acceptera - utan framförallt föräldrarna. IMalmö finns en privat förskola, där man tidigare haft 24 barn på deltid. Nutvingas man på denna förskola helt ändra sin verksamhet, och man har där idesperation beslutat att man skall ha bara tolv barn på heltid. Man känner storosäkerhet om hur de nya bestämmelserna skall tillämpas. Min fråga till statsrådet, som jag verkligen hoppasatt han skall svara på, är alltså: Hur skall proportionen vara framöver pådaghemmen mellan de barn som vistas där på heltid resp. de som vistas där påhalvtid? Ett av de problem som vi har velat angripa med det nya statsbidraget äratt det verkar i den riktningen att heltidsbarnen fått en mycket dominerandeplats på daghemmen. Där finns genomsnittligt heltidsbarn och 19 %deltidsbarn. I en rad kommuner har det gått så långt att man helt enkelt intetagit emot deltidsbarn. Ett av syftena med det nya statsbidragssystemet är attöppna daghemmen för deltidsbarn. Det nya systemet har alltså en inriktning raktmotsatt den som i beskriver och sombygger på ett missförstånd. Jagvill mycket ogärna fastställa en viss andel helfidsbarn. Innan vi införde detnya systemet hade vi en 2/3-regel, som förorsakade mycket av diskussioner och- låg mig säga det - också manipulafioner, som syftade till utverkande av bästamöjliga statsbidrag. Omvi utgår ifrån föräldrarnas verkliga behov av barnomsorg, finner vi att enmycket stor grupp av föräldrar efterfrågar barnomsorg på heltid. I dagförvärvsarbetar ju av småbarnsmammorna, och kanske mer än hälften avdem har heltidsarbete. I praktiken föreligger alltså otvetydigt ett stort behovav heltidsplatser. Detta bör leda till att daghemmen baserar sin verksamhet påde faktiskt föreliggande behoven och är fria att dimensionera antalet heltids-och deltidsplatser efter föreliggande behov. En utgångspunkt förstatsbidragssystemet har dock, för undvikande av manipulationer med detta,varit att daghemmen också skall ta emot heltidsbarn, alltså både helfidsbarnoch delfidsbarn. Omvillkoren för statsbidrag till förskolor Anf.50 i (m): Huruvida vissa kommuner har manipulerat bestämmelserna börbli en fråga mellan de kommunerna och statsrådet. Det behöver vi inte diskuterahär i kammaren. Låtmig ställa en konkret fråga. Kommer det i det nya systemet att accepteras på ett daghem som har 24 deltidsplatser inrättar 2 heltidsplatser ochlåter de resterande 20 vara deltidsplatser? Problemet med det exempel som i nämner liggeregentligen längre tillbaka i tiden. I det fall som har beskrivits ifidningsartiklar och som det också hänvisas fill i frågan har man ju förtsamman två deltidsgrupper till ett daghem. Man har då fått statsbidrag för barnsom är på daghem på deltid i stället för att utnyttja det statsbidrag somegentligen var avsatt för deltidsgrupper. Problemet ligger således längretillbaka i tiden. Det viktiga nu är att alla daghem utformarsammansättningen när det gäller barnen efter de behov som föräldrarna har. Vihar då ställt upp ett servicekriterium som innebär att daghemmen även skall taemot barn på heltid just för att undvika att man utnyttjar statsbidrag tilldaghem för verksamhet som egentligen innebär att det är fråga om delfidsgrupper.För deltidsgrupperna finns det nämligen möjlighet att utnyttja ett särskiltstatsbidrag. 52 iMalmö (m): Jag har i alla fall nått en viss framgång i denna debatt då statsrådetsäger att man nu skall ta hänsyn till föräldrarnas önskemål. Vi är inte vanavid dessa tongångar från statsrådet och hans kolleger. Jagskall ta upp ett annat exempel. Det finns säkert daghem där man har haft 20barn på halvtid, och vi kan då glömma exemplet från , framöver kommerman att ändra pä detta så att man får två barn på heltid och 16 på deltid. Omdet finns sådana exempel på daghem, och det finns det Om övergången från tjänsten som generaldirektör förstatens pris-och kartellnämnd till annan anställning säkert imånga kommuner runt om i , kommer de då att kunna fungera inom det nyasystemet, och kommer de att få behålla ersättningarna från staten? Det är intebara jag som ställer denna fråga . Det är tydligen många planerare runt omi kommunerna som tycker att det är mycket olyckligt att detillämpningsbestämmelser som egentligen skall träda i kraft den 1 januari 1988ännu är okända. Propositionen är ganska klar när det gällerinriktningen av daghemsverksamheten - daghemmen skall kunna ta emot barn påbåde hel-och delfid. Förordningen som kom ut fidigt , , gerytterligare upplysning om detta. Jag kan hålla med om att socialstyrelsensanvisningar borde ha kommit ut, och jag tror att de är på väg ut just . I sak är läget sådant att ett daghem får en storklumpsumma per 15 barn. I gengäld ställer samhället vissa krav på service pådaghemmen. Det ena kravet är att daghemmen skall vara öppna åtta fimmar perdag. Det andra kravet är att daghemmen skall ta emot barn på både hel- ochdeltid. Jag vill försöka undvika att byråkratisera detta genom att nämnaantalet barn. Ta det i stället som en öppenhet för att ta emot barn efter denbehovssituation som faktiskt föreligger när det gäller det enskilda fallet ochden kö som finns fill barnomsorgen. Men det skan finnas möjligheter för barnatt vara på daghemmen antingen på hel- eller delfid. 54 i (m): Även jag kan drabbas av ett anfall avvälvilja. Jag noterar nu att det i stort sett ankommer på kommunerna själva attplanera sammansättningen av daghemmen. Skulle det visa sig att man på någotdaghem fick för få barn på heltid och en procentuellt sett för stor andel medbarn på deltid, kommer inte denna proposition och de nya bestämmelserna attvara något hinder i vägen. Jag tror faktiskt att många tjänstemän runt om iSverige som sysslar med dessa frågor känner sig lättade. Skulle det sedan visasig att det som statsrådet har sagt här inte stämmer med verklighetenåterkommer jag. Överläggningen var härmed avslutad. ' 12 §Svar på fråga 1987/88:154 om övergången från tjänsten som generaldirektör förstatens pris- och kartellnämnd till annan anställning harfrågat mig om jag avservidtanågra åtgärder för att begränsa den ytterligare tid som förflyter innanchefen för statens pris-och kartellnämnd (SPK) lämnar nämnden. Lät mig först konstatera att de uppgifter av hemlig natursom en person i ledande ställning eller i övrigt på grund av anställning elleruppdrag hos en' myndighet fått kännedom om är skyddade i den utsträckning somföreskrivs enligt sekretesslagen (1980:100). Enligt 8 kap. 6 § i den lagen och2 § sekretessförordningen(1980:657) gäller sekretess till skydd bl. a. för uppgifter om enskildsaffärs- eller driftförhållanden i verksamhet som består i utredning,prisreglering och tillsyn som handhas av statens pris- och kartellnämnd. Sekretesseninnebär förbud för personen i fråga mot att skriftligen eller muntligen ellerpå annat sätt röja en skyddad uppgift. Enligt 1 kap. 4 § sekretesslagen får ensådan uppgift "inte heller i övrigt utnyttjas utanför den verksamhet ivilken sekretess gäller". Av 1 kap. 6 § samma lag framgår attsekretesskyddet består även sedan vederbörande har lämnat verksamheten. Dettakan t. ex. gälla vid pensionsavgång eller vid övergång till annan allmän ellerenskild tjänst. Brott mot lagens bestämmelser kan beivras med stöd av 20 kap. 3§ . AnneWibble kritiserar i sin fråga det förhållandet att generaldirektören för SPKkvarstår i tjänsten även efter det att han beslutat övergå till annanverksamhet. Detkan inte uteslutas att kontakterna mellan SPK och enskilda företag i känsligaekonomiska frågor kan påverkas negativt av att generaldirektören avser attövergå till den verksamhet som det nu är fråga om. Detta skulle kunna hindraSPK från att bedriva en effektiv pris- och konkurrensövervakning. Jag haremellertid ansett det angeläget att generaldirektören haft möjlighet attslutföra vissa uppgifter, bl. a. med anledning av en avslutad översynav nämndens organisation. Generaldirektören har för egen del förklarat att hanönskar bli entiedigad från sin befattning . Regeringen harmot denna bakgrund beslutat entlediga generaldirektören vid utgången avnovember månad. Omövergången från tjänsten som generaldirektör för statens pris-och kartellnämndtill anrian anställning 56 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag vet att själv haransett tidpunkten för arbetsbytet en aning olycklig. Det är bra att skiftetsker med utgången av november i stället för januari. Frågan har litet störrerelevans än vad den kan synas ha. Statsrådets svar ger uttryck för en visskänsla för det. Det handlar nämligen i sin förlängning om förtroendet mellanföretag och myndigheter. Det pågår, som alla vet, ett ständigt och ganskaomfattande informationsutbyte mellan enskilda företag eller grupper av företagoch olika myndigheter, kanske i särskilt hög grad med SPK. Generaldirektörensställning är då ganska känslig. Speciellt mycket information har varit aktuelli samband med arbetet med livsmedelsutredningen. Det måste finnas ett starktförtroende för att den information som hanteras hanteras på rätt sätt. Särskiltmycket information är aktuell på SPK, i samband med avvecklingenav prisstoppet. Då måste SPK enligt regeringens direktiv försöka få s. k. frivilligautfästelser från företagen. I verkligheten handlar det om utfästelser frångrupper av företag, branschföreningar och liknande. Det kan inom parenteskonstateras att bestämmelserna fungerar närmast som en uppmaning till företagenatt avstå från konkurrens och i stället bilda kartell. Idiskussionen om att få fram dessa utfästelser i den allmänna verksamheten påSPK måste med nödvändighet generaldirektören samla på sig en mängdinformationer om olika känsliga ekonomiska förhållanden på företa- Om åtgärder för att förhindra att familjer splittras pågrund av utvisningsbeslut Mångaav dessa företag är konkurrenter till KF, dit generaldirektören skall flytta,och andra kan vilja bli leverantörer. Jag tycker att det är alldeles självklartoch naturligt att dessa företag har givit uttryck för oro för en situation somkan uppstå när man vet att generaldirektören skall skifta arbete. Det glädermig att statsrådet åtminstone delvis tycker detsamma. Överläggningen var härmed avslutad. 13 §Meddelande om svar på interpellationerna 1987/88:71, 74 och 100 har stänt en interpellation omflyktingbarnens situation, en interpellation om ökad informationom mänskliga fri- och rättigheter samt en interpellation om desvenska ambassadernas roll vid prövningen av flyktingärenden. Svaren på dessa interpellationer kommer av skilda tidsskälatt lämnas först . 14 § Svar på fråga 1987/88:166 om åtgärder för attförhindra att familjer splittras på grund av utvisningsbeslut har frågat mig om vad jag avseratt göra för att förhindra att familjer splittras på grund av utvisningsbeslut. En självklar utgångspunkt vid tillämpningen avutlänningslagstiftningen är att familjer inte skall splittras. i sin frågeställning från att svensk flyktingpolitik skall vara generös.Detta ger mig anledning till påpekandet att de som bedöms vara flyktingar inteutvisas. När det gäller utvisning på grund av brott skall domstolenvid övervägandet om utvisning bl. a. ta hänsyn till utlänningens levnads- ochfamiljeförhållanden. Vid grova brott kan denna prövning resultera i att beslutom utvisning meddelas trots att den dömde har barn i . I dessa fall anserjag att möjligheter till utvisning måste finnas kvar. I ärenden angående tillstånd att vistas i kan denav aktualiserade frågan komma upp när föräldrarna till ett barninte längre lever tillsammans. I dessa ärenden gäller som huvudregel attmannen/fadern får stanna i även om förhållandet tni barnets moderupphört. I vissa fall kan mannen ändå vägras tillstånd att vistashär. Det sker exempelvis när mannen visat sig inte vilja ha någon kontakt medbarnet, när han inte utnyttjar sin umgängesrätt eller om han vid utnyttjandetav umgängesrätten grovt missköter denna. Jag finner inte anledning att ändradenna praxis. Anf.59 (): Jag ber att få tacka invandrarministern för svaret. Jag noterarutgångspunkten att utlänningslagstiftningens syfte är att familjer inte skallsplittras. Men det är inte alltid lätt att vara utländsk pappa. Jag skullevilja berätta om två fall där fäder har blivit berövade sina barn genom beslutav svenska myndigheter. Detena gäller en som har varit gift med en svenska. Deras barn ärnu . I och med skilsmässan berövades pappan sittuppehållsfillstånd. I mofiveringen till beslutet står det att han "har somskäl för att få stanna i anfört att han har anknytning hit genom makaoch barn som bor här". Därefter sägs att hans "anknytning hit är intefillräcklig för att han skall få stanna här". Inga skäl i övrigt är redovisade.Regeringen har sedan avslagit överklagandet. Enannan utvisad pappa med utländskt medborgarskap och svenskt barn försökte efterutvisningen från sitt hemland utverka besöksvisum för att delta idomstolsförhandlingarna om umgängesrätt. Han fick avslag. Domstolen gav honomsedan inte umgängesrätt, med motiveringen att han inte kunde komma hit. Hanansökte därefter om besöksvisum för att hälsa på barnet, men blev nekad dettamed motiveringen att han inte hade någon umgängesrätt. Så avskaffas en pappa. Dessatvå barns rätt till sina fäder har upphävts genom administrativa beslut,sanktionerade av den . Fallen talar egentligen för sigsjälva, men jag skulle framför allt vilja ta upp just barnens rätt. Barnenhar också mänskliga rättigheter, och en grundläggande mänsklig rättighet förbarn är att kunna träffa sin pappa om han är i Hvet. Jagskulle därför vilja fråga invandrarministern: lagregel är det som sägeratt minderåriga barn inte utgör tillräcklig anknytning för att få stanna iSverige? Eller finns det någon annan lag som tar över och upphäver barnens rättfill sin far? Under vilka omständigheter är det annars lagligt att göra barnfaderlösa och fäder barnlösa? Omåtgärder för att förhindra att familjer splittras på grund av utvisningsbeslut försöker att diskutera ett enskilt fall. Självfallet ärMaria medveten om att jag inte har möjlighet att här diskutera deenskilda fallen. Avmitt svar framgår den generella bedömningen, att fadern skall ha möjlighet attvistas i landet på grund av anknytning fill barnen. Jag har angivit vissaundantagsfall när utvisning ändå kan ske. Jag kan inte bedöma om dessaundantagsfall är tillämpliga beträffande de enskilda ärenden som tar upp, och jag har inte heller någon anledning att försöka göra en sådanbedömning. Ärendensom gäller besöksvisering avgörs som bekant av invandrarverket. Det förefallermig egendomligt om någon skulle ha vägrats besöksvisering för att delta idomstolsförhandling. Men inte heller i detta fall kan jag gå in på vad sommöjligen kan ha förevarit och vilka skäl som kan ha funnits till att någon harförvägrats en sådan visering. Om förbättrade rekommendationer för medicindosering 61MARIA (): Jag har inte frågat hur man har bedömt ettenskilt fall, utan jag har ställt en principiell fråga. Jag frågade invandrarministern enligt vilka lagreglereller under vilka omständigheter som det enligt svensk lagstiftning är möjligtatt hindra barn från att träffa sina fäder. I svaret säger invandrarministernatt detta kan ske. Det finns en gummiparagraf som gör det möjligt förinvandrarverket att bedöma om mannen inte vill ha någon kontakt med barnen. Jag tror att det är just detta som har missbrukats i dethär fallet. Jag tar uttalande fill intäkt för att han kommeratt se fill att denna paragraf antingen avskaffas eller att denfortsättningsvis inte missbrukas. Överläggningen var härmed avslutad. 15 §Svar på fråga 1987/88:170 om förbättrade rekommendationer för medicindosering har frågat mig om jag avseratt vidta åtgärder för att fä till stånd doseringsrekommendationer som bättreöverenstämmer med patienternas vikt och ålder. Detta är en fråga som diskuteras inom socialstyrelsensläkemedelsavdelning och som är aktuell för varje nytt läkemedel. Hur patienterna påverkas av ett läkemedel har främst medärftlighet att göra. Patienternas ålder kan dock ha en viss betydelse. Vidbehandling av pafienter görs ofta en individuell doseringsrekomrnendation. följer biverkningsrapporteringen noga. Detär mycket ovanligt att en biverkning beror på angiven dosering. Skulle dettainträffa går genast in och gör en efterkontroll. Jag harinte för avsikt att vidta åtgärder i denna fråga. 63 (): Först ett tack till socialministern försvaret, som jag dock tycker var väldigt negativt med tanke på att det faktisktfinns allvar bakom denna fråga. Bakgrunden är ju den mängd feldoseringar ochandra negativa konsekvenser som faktiskt blir resultatet när utgångspunkten fördosering av medicin är en 25-årig man på och doseringen sedan i många fall inte alls stämmer med patientens vikt och ålder. Som jag skriver i min fråga är det framför allt äldrekvinnor som drabbas. Kvinnorna lever än männnen, och på äldre dagarordineras de kanske en mängd mediciner. Många av dessa mediciner fårnaturligtvis orimliga biverkningar när de ges till en patient som väger i stället för . En effekt av överdoseringen kan vara att patienten blir omtöcknad, inteorkar någonting alls och blir liggande där, medicinförgiftad. En annan effektsom inte heller är så ovanlig är att barnen som kommer på besök tycker attmamma är slö och omtöcknad och därför uppmanar henne att inte ta denna starkamedicin, eftersom hon blir trött och orkeslös. Det tycker ju mamma också;varför hon slutar att ta medicinen och blir pigg öch vaken. Men vad som då händer är ju att patienten också får klara sig utan den läkande effekt som medicinen var avsedd att ha. Det här kan man mycket väl undvika genom attsocialstyrelsen får i uppdrag att initiera test som skall ge läkarnadoseringsrekommendationer som inte bara grundas på en minoritet i samhänet,nämligen 25-åriga män som väger . Varför anser inte socialministern att de missförhållandensom jag har redovisat är tillräckligt allvarliga för att man skall vidtaåtgärder? Om invandrarkvinnors rätt till kvinnliga tolkar vidläkarbesök Jag tycker inte att jag har givit ett negativtsvar. Mitt svar visar att följer vad somhänder på det.här området. Jag anger också i svaret att det inte är åldern somär avgörande utan att man ofta utfärdar en individuell doseringsrekommendation.Socialstyrelsens läkemedelsavdelning framhåller- även jag tycker att detligger mycket i det - att det är en etisk fråga om man skall testa medicin påäldre människor. Jag anser att mitt svar uttrycker just allvaret, nämligen attsocialstyrelsen griper in i de här frågorna, om det är nödvändigt. 65 (): Socialministerns andra inlägg var betydligtmer positivt. Det är alldeles uppenbart att kunskaperna på t. ex.lungvårdsklinikerna ute i landet inte är tillräckliga när det gäller effekternapå äldre människor av vissa mediciner i nu rekommenderade doseringar. Detgäller sä viktiga mediciner som hjärtmedicin, insulin och lugnande medel. Denmest framstående auktoriteten på området, i , har visat attproblemen när det gäller doseringen för äldre människor är mycket allvarligaoch att man borde ta initiativ som bättre uppmärksammar dessa problem. Om detär det som också ägnat sig åt, då är tydligen ändå en vissuppmärksamhet riktad på frågan. Jag menar att det då är ettinformationsproblem, som kanske också socialministern borde ta tag i. Överläggningen var härmed avslutad. 16§ Svar på fråga 1987/88:171 om invandrarkvinnors rätt till kvinnliga tolkar vidläkarbesök har frågat invandrarminister om han avser att vidta åtgärder i fråga om invandrarkvinnors rätttill kvinnliga tolkar vid läkarbesök. Arbetet inom är såorganiserat att det ankommer på mig att svara på fråga som gäller hälso- ochsjukvård. Jag anser, liksom , att det är viktigt attinvandrarkvinnor får hjälp med tolkning vid läkarbesök och att det är bra omdet finns kvinnliga tolkar särskilt vid gynekologbesök. 1987/88:27 Denallmänna sjukvårdsersättningen till sjukvårdshuvudmännen beräknas