prot · GB09104 · 1987-12-31 00:00:00 — Detta vårt ställningstagande gäller helautbildningsområdet - ungdomsskolan såväl som högskolan. Vi har tre ledstjärnor för våra strävanden på detutbildningspolitiska området. Detta kan beskrivas med de fre orden kvalitet,tillgänglighet och decentralisering. Kvalitetsmålet är ganska uppenbart och självklart. OmSverige långsiktigt skall kunna hävda sig som en ledande industri- ochkulturnation är vi helt beroende av att ha en utbildning och en forskning avinternationell toppklass. Vårt beroende av kvalitet pä vår kunskapsutvecklingoch kunskapsförmedling blir bara starkare och starkare ju mer vi utvecklas mötframtidens kunskapssamhälle. Konkret innebär detta att vi har oroat oss väldigtmycket förden obalans som är på väg att uppstå inom högskoleområdet, där detsker en helhjärtad satsning pä forskningen - vilket jag tycker att man börnotera -men där grundutbildningen släpar efter. har präglats avurholkning av de statliga insatserna för grundutbildning inom högskolan. Vi hartagit upp detta i rad, dock utan att få majoritetens stöd för en annanordning. återkommer vi med kravet på att högskolan åtminstone skallåterfåde resurser som den har förlorat på grundutbildningsområdet. "V'i anser att detta skall ske på ett planerat sätt iinder de närmasteåren. Vi föreslår också resursförstärkningar på en radnyckelområden där vi anser att behoven av ökade resurser är särskilt akuta. Detgäller den tekniska utbildningen, dels civilingenjörsutbildningen, dels de nyatekniska utbildningar som håller på att utvecklas. Det gäller vidareAES-sektorn, där det bl. a. finns ett starkt behov av kvalitetsförstärkningarriär det gäller juristutbildningen, ekonomutbildningen ochpsykologutbildningen. Också när det gäller anslaget för lokala individuellalinjer och fristående kurser föreslår vi särskilda resursförstärkningar medinriktning på forskningsförberedande kurser, alltså kurser på C-nivå. Till våra förslag' på kvalitetsområdet hör också vårasträvanden efter en bättre internationalisering, bättre samarbete med andrå högskolor runt om i världen än det vi för härvarande har. De föregående talarna har redan berört detta, och vi har ungefär samma syn på vikten av en bättre internationalise ring. Tillgänglighet är viktig, eftersom det handlar om vars ochens möjlighet att få den utbildning som han eller hon har förutsättningar ochintresse för. I ett nationellt perspektiv är det viktigt att människorverkligen kommer på rätt plats i livet, alt olika människors begåvning kankomma till nytta för dem själva och för samhället i sin helhet. Detta är ocksåviktigt på dét individuella planet, eftersom människors framtid kanskemer än tidigare avgörs av den utbildning han eller hon kan få. Många avde fi-ågor som är viktiga ur tillgänglighetssynpunkt behandlar vi i Prot.1987/88:104 20aprill988 Högskoleutbildning, m. m. Prot;1987/88:104 andrasammanhang här i . Dit hör t. ex. frågan om studiestödssystemet, därvi inte delar och rosiga syn på det förslagregeringen har lagt fram. Vi anser detta vara ett klart otillfredsställandeförslag som inte kommer att kunna rätta till den nuvarande socialasnedrekryteringen. En annan viktig fråga ur tillgänglighetssynpunkt gällervilket tillträdessystem vi skall ha. Den frågan återkommer vi till . En litet speciell fillgänglighetsfråga handlar om hur vitar vara på de invandrare som kommer till med en längre utbildning frånsina hemländer eller från andra länder. Här kan vi nog konstatera att detta ären resurs av mänskligt kunnande och mänsklig kapacitet som vi för närvarandetar dåligt till vara i . Därför är det viktigt, som vi och andra harframhållit i reservationer, att man intensifierar arbetet på att översättautländska examina till svenska förhållanden och att man har smidiga system förkomplettering. En av de vikfigaste tillgänglighetsfrågorna, fru talman,har att göra med utbildningens lokalisering. Det är mycket väl belagt att julängre man har till en högskola, desto mindre benägen är man att söka sig tillhögre utbildning. Den geografiska fördelningen av vår högre utbildning äralltså kraftigt styrande för vilka som skall studera vidare och vilka som inteskall göra det. Därmed sammanfaller värt tillgänglighetsmål med det tredje målet,det om decentralisering. En decentralisering av utbildningen är således viktigfrån tillgänglighetssynpunkt men viktig också ur andra synvinklar. Utbildning och forskning håller på att bli, om det interedan är det, vår viktigaste infrastruktur. Det innebär att det sätt på vilketvi utformar värt system för utbildning och forskning styr ocksåsamhällsstrukturen mycket kraftigt. Flera tänkare har i olika sammanhangutvecklat detta att mycket talar för att utvecklingen i vårt land i hög gradkoncentreras till de områden som är väl rustade på utbildnings- ochforskningsområdet. En del t. o.m. ser framför sig ett samhälle där i stort settall kreativitet, all tillväxt i form av ekonomi och sysselsättning koncentrerastill fem regioner i landet. Det är inte en slump att det är de fem regioner sombesitter universitet. Om man som vi i anser det viktigt med enbalanserad utveckling i hela landet, att alla landsdelar får godautvecklingsmöjligheter, är det naturligt att man eftersträvar en decentraliseringav högre utbildning och forskning, så att denna verksamhet kan förekomma i alladelar av landet. Detta ligger naturligtvis bakom vår helhjärtade satsning på dernindre och medelstora högskolorna. Vi anser att erfarenheterna avdessa högskolor är mycket goda. Det har visat sig att de kan göra ett mycketbra arbete ocksä från kvalitativ synpunkt och på många sätt mäta sig med störreutbildningsinstitutioner. Självfallet skall man inte se en mindre eller medelstorhögskola som något slags miniatyr av ett universitet. Den roll som den mindrehögskolan kan spela är delvis en annan. Det som kännetecknar universiteten och det som är derasstyrka är att man där bedriver en mycket omfattande och djupgående verksamhetoch har mycket stor bredd. Det ligger i själva ordet"universitet" att det är i princip allomfattande, att det täcker överi stort sett alla vetenskapliga områden. m. m. Den mindre högskolans styrka ligger i att man där kanarbeta mer Prot. 1987/88:104 obyråkratiskt, att det gär lättare attupprätthälla kontakterna mellan olika 20 apnl 1988 discipliner, att det kanvara lättare att arbeta på ett tvärvetenskapligt sätt och Höeskoleutbildning att man kan arbeta i en mer intim kontakt med samhället runtomkring- med företag, institutioner, organisationer osv. Det gäller att ta varapä båda dessa typer av fördelar. Det gäller att fä ett samspel mellan dessa tvåtyper av utbildningsinstitutioner och naturligtvis att få en intim samverkan,så att i synnerhet de små högskolorna kan dra nytta av det forskningsarbete sombedrivs vid de stora universiteten. De stora universiteten kan ocksä ha glädjeav det mer finmaskiga kontaktnät med omvärlden som de små högskolorna kan utveckla. Det är viktigt att vi ställer höga kvalitetskrav även påde små högskolorna. uttalade i sitt anförande här för en stundsedan farhågor för att det skulle uppstå A- och B-högskolor. Sedan skyndade hansig att presentera en syn som, såvitt jag kunde förstå, gick ut på att skapajust A- och B-högskolor. Han drog en skarp gräns mellan vilken typ avutbildning som skall förbehållas universiteten och vissa större högskolor ochvad de små högskolorna skulle få syssla med. De små högskolorna skulle färeduceras tiU något slags college-skolor, en sorts eftergymnasiala yrkesskolor.Det var den bild som jag fick av beskrivning. Han besannadeaUtså siria egna farhågor om A- och B-skolor. Vår uppfattning om den mindre högskolans roll är att denbör erbjuda sådan utbildning som har ganska stor efterfrågan. Det är naturligtför de flesta mindre högskolor att ha en lärarutbildning. De bör också kunnaerbjuda kortare utbildningar på det ekonomiska och tekniska området, det som vinu satsar på att bygga ut. De bör ha ett utbud av kurser inom det filosofiskafakultetsomrädet. Vi har i ett annat sammanhang föreslagit en avbyråkratiseringav linjesystemet, att linjerna skaU upphöra att fungera så styrande som de göri dag och i stället fungera som ett slags frivilligt studiepaket. Det skullegöra det möjligt för en studerande att börja sina studier med de kurser somfinns vid en närbelägen högskola och sedan komplettera studierna vid en annanmindre högskola eller vid ett universitet. Pä det sättet kan de mindrehögskolornas roll när det gäller utbildningen på det filosofiskafakultetsområdet stärkas genom det avbyråkratiseringsförslag som vi har lagtfram. Då är det viktigt att de mindre högskolorna har resurser för detta. Vihar ocksä, vilket framgår av de betänkanden som vi nu behandlar, föreslagitsärskilda resurser till de mindre högskolorna, så att de skall kunna ökautbudet av kurser på det filosofiska fakultetsområdet. Till detta bör också komma att de mindre och medelstorahögskolorna bör kunna utveckla profilområden där de är särskilt dukfiga, där dekan åstadkomma ett djup som de kanske inte kan göra på andra områden. Dé börkunna utveckla profilområden där de kan vara riksrekryterande och där de börkunna bygga upp ganska kvalificerad forskning. Vi har sagt att om én mindrehögskola bygger upp en tillräckligt stor forskningskapacitet, skall det intefinnas några principiella hinder mot att ocksä inrätta en professur vid ensådan högskola. Det har, fru talman, nästan varit som att svära i kyrkannär vi har antytt att man skulle kunna ha fasta forskningsresurser även utanförde stora universi- Högskoleutbildning, m. m. teten.Länge var vi isolerade i den här frågan, men märker vi en uppmjukning, somkanske beror på att verkligheten börjar hinna ikapp oss. Det är med glädje somjag har noterat att är på rörelse åt håll när det gällersynen på forskningen åtminstone vid de större och medelstora högskolorna ilandet. Det tycker jag som sagt är glädjande. Vi har ocksä föreslagit särskilda resurser för att byggaupp forskningen vid de mindre högskolorna och för att i vissa fall ha särskildafasta forskningsresurser vid de högskolor som har förutsättningar för det. Detta är bara några grunddrag i deställningstaganden från sida som vi har redovisat i de betänkanden somnu behandlas. När det gäller olika detaljställningstaganden vill jag hänvisatill vad vi har skrivit i våra reservationer. Jag yill avslutningsvis yrkabifall till de centerreservationer som finns fogade till dessa betänkanden ochi övrigt till utskottets förslag. 4 () replik: I mångt och mycket delar jag när han beskriver skillnaden mellan universiteten och.de större högskolornaå den ena sidan och de mindre och medelstora högskolorna å den andra. Det äralldeles riktigt att universiteten skall vara allomfattande - det ligger isjälva begreppet. Det är också alldeles riktigt att de små högskolorna kanarbeta mycket obyråkratiskt. De ligger nära samhället som sådant. De kan ocksåhitta lösningar som är anpassade till regionens krav. ärdet av största vikt att vi nu slår vakt om de rätt begränsade resurser som vitrots allt har. Därför kan vi inte plottra bort resurserna. Vi kan inteupprätta en professur uppe i , en annan nere i , en tredje iSkövde osv. måste det finnas en kringorganisation, just denna kritiskamassa som man talar om, annars kan inte detta fungera. Jag har själv som universitetslärare erfarenheter delsfrån det stora , dels från begynnelsen av verksamheten iLinköping, dä uppbyggnaden inleddes. har verksamheten bedrivits iLinköping. Jag vågar försäkra kammaren om att verksamheten i Linköpingfortfarande är mycket långt från fullständighet. Resurserna är otillräckligabåde för den filosofiska utbildningen och för forskningen. Det tar attbygga upp ett universitet, och det gäller att vara varsam med hur man gör, omman skall få verksamheten att fungera på ett vettigt sätt. Det är rätt naturligt att man i detta sammanhang säger attdet är de större universiteten som skall ansvara för just den forskningsförberedandeutbildningen, det är då vi har möjlighet att få kvalificerade lärare. Ett avde stora problemen är ju att av lärarna vid medelstora och småhögskolor är kompetenta, det är av de fast anställda som ärdisputerade. Sannolikt är situationen betydligt sämre om man också räknar meddem som tjänstgör pä timbasis. Det är kvaliteten som leder till en indelning iA- och B-högskolor-en skillnad som inte fär förekomma. Det får inte vara så attde stora universiteten ger en kvalitativt bättre utbildning än de små beroendepå lärarkompetens och annat. Det gäller att se till att kvaliteten är jämntspridd i hela utbildningssystemet. Då får de större universiteten ochhögskolorna ta på sitt ansvar att viss utbildning kommer till stånd också vidde mindre, men inte bygga upp en organisation med en ensam stackars svala vidde mindre högskolorna.Det kommer aldrig att fungera, tro mig! Jag har sett detta på nära håll. 5 () replik: Trots utomordentligakvalifikationer och erfarenhet från universitet tror jag att han är offer fören beklaglig felsyn. Jag betonade i mitt inledningsanförande att det intehandlade om att göra de mindre högskolorna till något slags miniatyrer avuniversitet. Däremot har vi faktiskt en ganska rik erfarenhet av att inom litetmer avgränsade ämnesområden bygga upp forskningsinstitufioner, vilka kan varaganska måttliga till storleken men ändå inrymma en mycket kvalificerad forskning.Man måste alltså inte ha en fullständig universitetsmiljö för att kunna bedrivaforskning. Vi har här i ett antal sådana institutioner, ochvi har flera mycket små högskolor med egna professurer. Visserligen gäller detmycket speciella och avgränsade områden, men det är ändå möjligt. Verkligheten bekräftar inte uppfattning attkvalificerad forskning kan bedrivas bara vid stora universitet. Det är möjligtatt bedriva sådan forskning vid en mindre institution, där man bygger upp enbetydande kompetens på sitt eget ämnesområde. Jag vill också konstatera, när talar omproblemet med färre disputerade lärare vid de mindre högskolorna än man skulleönska, att det recept som framför är något som bara skuUe förvärrasituationen. Om man gör en avgränsning av de mindre högskolornas arbetsområdeoch säger att detta i praktiken skall vara eftergymnasial yrkesutbildning ochatt det inte får handla om forskningsförberedande utbildning, då kommermöjligheten att rekrytera kvalificerade lärare att ytterligare försämras. Om man dessutom minskar förbättringarna för att bygga uppen mer kvalificerad forskning vid de mindre högskolorna, har vi ytterligare avskräcktde forskningsintresserade från att söka sig till de mindre högskolorna. Det ärviktigt att satsa pä kvaliteten vid de mindre högskolorna, och då måste viockså se till att det finns intressanta arbetsuppgifter för dem som skall varaverksamma där. 6 () repUk: Jag tror nog att och jag kan bliöverens, om vi bara klarar ut de missförstånd som föreligger. Det är mycket möjligt att man inom en viss disciplin kanbygga upp en forskningsorganisation vid en mindre högskola, men inte med enprofessur utan med en eller två och med de docenter som behövs i sammanhanget,forskningsassistenter etc. Då skall vi vara på det klara med att vi måste göraen stor satsning på den orten. Det är möjligt att vi kan göra detta, men viskall inte göra de halvhjärtade satsningar vi alltför ofta får se då maninrättar en enda tjänst och tror att allt skall lösas därmed. Samma sak gäller också den forskningsförberedandeutbildningen. Det vore olyckligt - vilket jag har sett exempel på - att t. ex.placera en universitetslektor i franska i . Det är så illa i ämnetfranska att bara en disputerar här i landet. En stackars ensamlärare kommer att bli Högskoleutbildning, m. m. Högskoleutbildning, m. m. utbränd.De första fem åren går av bara farten, men sedan orkar han inte längre. Dä är det bättre att eller eller något annatuniversitet får stå för den utbildningen, vilken självfallet skall förekommaockså vid de mindre högskolorna. Det är det stora som skall haansvaret, leverera lärare och kurser. Vi skall inte bygga upp några enstaka småläraröar ute vid de mindre högskolorna, utan det skall finnas ett område där lärarnakan berika varandra och där kompetensen kan bli god. Annars bUr det fiasko avdet hela. 7 PAR () replik: Debatter i kammaren är intressanta. Vianklagas ibland för att tala förbi varandra och inte kunna påverka varandra. Nukonstaterar jag att moderata samlingspartiet fr. o. m. kan tänka sigfasta forskningsresurser vid mindre högskolor under förutsättning att viinrättar mer än en professur. Då är vi alltså helt överens. Vi har inte helleri föreställt oss att vi löser kvalitetsfrågan med en enstaka professurvid en mindre högskola. Det handlar om att skapa en forskningsmiljö som, precissom säger, förutsätter ett par tre professurer och kringresursertill dessa. Jag vill hälsa och moderata samlingspartiethjärtligt välkomna till vår ståndpunkt. Eftersom även är på väg attgöra samma ställningstagande, innebär väl detta att vi kan utlova de mindrehögskolorna denna framtid efter det regeringsskifte som förhoppningsvis kommeri höst. Då kommer det alltså att skapas möjligheter för de högskolor som visarsig kunna bygga upp den rätta kompetensen att ocksä få fastaforskningsresurser. Givetvis skall vi inte bygga upp isolerade läraröar. Det ärkanske synd att ta exempel från ämnen där en person disputerar -det finns ju faktiskt ämnen som har bredare förankring och där man har. bättreförutsättningar för att bygga upp en betydande undervisning också vid mindrehögskolor därför att efterfrågan är större. Det är även givet att det bör förekomma ett intensivtsamarbete mellan mindre högskolor och universitet och mellan mindre högskolorsinsemellan, vilket också kan inkludera lärarutbyte, ett utnyttjande avvarandras lärarresurser och samarbete och samverkan mellan lärare vid flerahögskolor. Detta tror jag är ett självklart och viktigt påstående. Förste vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tiirytterligarereplik. 8 BOHAMMAR (vpk); I likhet med LarsLeijonborgvill jag gärnapassa på tillfället att framföra mina gratulationer till utbildningsministerLennart på 60-årsdagen. Med tanke på post- och televerkens svårigheteratt förmedla brev och telegram antar jag att snabbprotokoll är denkvickaste vägen att framföra en hälsning på bemärkelsedagen. Det är en blandad kompott frånutbildningsutskottet som vi har att diskutera här . Jag skall begränsa migtiU några få ämnesområ- den.Inledningsvis beklagar jag att det inte varit möjligt att i utskottet få tillstånd sådana sammanjämkningar att ökade medel, i jämförelse med regeringens förslag,kan ställas fill högskolans förfogande. har utskottsbehandlingen slutat i inteobetydliga förbättringar och medelstillskott. Men har som sagt varutgången inte blivit lika lyckosam. En avgörande anledning till att det är såsvårt för oppositionspartierna att rubba på regeringens förslag är de kaotiskaförhållanden som råder bland de borgerliga partierna. Varje utbildningsdebattsom hålls här i visar på en enorm borgerlig splittring. Man kör påtvå eller tre olika linjer. Vi i vpk, som seriöst försöker behandla de härfrågorna och få till stånd ökade anslag till högskolan, har väldigt svårt attkomma framåt när vi inte har en samlad, seriös förharidlingspartner blandoppositionspartierna. Därför har vi valt att göra positiva ochbra uppgörelser med regeringspartiet, men det har tyvärr inte varit möjligt attgöra det i är. Det är tråkigt, därför att betydande satsningar på högskolan ärnödvändiga, inte minst därför att allvarliga nedskärningar tidigare genomförts. står för en betydande del avregeringens budgetproposition varje är. Det är inte helt erikelt att på någrakorta januariveckor tränga igenom och värdera alla detaljer i denna bastantalunta. Och läsningen underlättas inte av att det är svårt att få korrektajämförelsetal, eftersom de belopp söm UHÄ anger och de sorn regeringenföreslär för olika anslag inte anges i samma kostnadsläge. Samtligaoppositionspartier har tröttnat på den här ordningen och kräver att regeringenklart och tydligt anvisar hur beräkningen gjorts för varje anslag. Det är braatt ett enigt utskott nu kräver en annan ordning frän regeringens sida, sä attvi kan få en öppen redovisning av pris- och löneomräkningen för anslagen tillhögskoleutbildning och forskning. Det kommer att underlätta vår granskning avbudgetpropositionen. Vi i vpk har länge varit varma anhängare avökade satsningar på de mindre och medelstora högskolorna. Alla fakta bekräftaratt närhet och tillgänglighet till högskolan spelar en utomordentligt stor rollför rekryteringen till högre utbildning. De nämnda högskolorna kan därför spelaen stor roll för att rätta till den alltjämt mycket allvarliga regionala ochsociala snedbalansen vad gäller rekryteringen till högskoleutbildning. Därtillkommer att satsningar på utbildning och forskning är det kanske allra mesteffektiva regionalpolitiska instrumentet i då de regionalpolitiskaproblemen håller på att bli allt värre. Dessa och andra skäl talar för ökadesatsningar på de små och medelstora högskolorna. Regeringen tar ett och annatsteg i den riktningen, men det räcker inte enligt vår mening. Flera av dessahögskolor bör kunna tilldelas fasta forskningsresurser, och forskningen böröver huvud taget kunna utvecklas vid de mindre högskolorna. Detta äranledningen till att vi vill anvisa medel till dessa högskolor sä att de kangenomföra en ordentlig planering för framtida forskningsverksamhet. Det är också oerhört väsentligt att vi ser till att dessahögskolor inte blir filialer till det lokala näringslivet. På sina håll finnsdet många oroande tecken. Det gäller inte minst beroendet avuppdragsutbildning, som är extremt stort vid vissa av de mindre högskolorna.Det är angeläget att dessa högskolor även om de självfallet inte kan täcka inalla områden ändå får ett så Högskoleutbildning, m. m. 2 protokoll 1987/88:104 Högskoleutbildning, m. m. brettutbildningsutbud som möjligt. De ökade satsningar vpk förordar på de friståendekurserna tjänar bl. a. det syftet. När det gäller de mindre högskolorna noterarjag avslutningsvis att pä alla sätt vill reducera dessa högskolorsroll och göra dem fill renodlade yrkesskolor, anpassade efter de lokalaföretagens behov. Denna cyniska och företagsan-passade polifik är ganska såbetecknande för högerns utbildningspolitik, tycker jag. uttalanden här bekräftar detta. Vid föregående bifölls en vpk-motion,vilket innebar att det s.k. LIE-anslaget uppräknades med 25 miljoner. I årföreslär regeringen en ytterligare uppräkning av anslaget till de friståendekurserna med 10 miljoner. Det är gott och väl men ändå inte tillräckligt.Behovet av kvalitetsförstärkningar är stort och anslagen alltjämt för låga. Defristående kurserna svarar för en stor del av den humanistiskagrundutbildningen, söm vi tycker kommit på mellanhand. Dessa kurser bidrarockså till att tillgodose behovet av fort- och vidareutbildning. Vi menar ocksäatt ett rikt utbud av fristående kurser är ett bra alternativ tillexternfinansierad uppdragsutbildning. Vårt förslag är att ytterligare 1 000kr. tillförs per årsstudieplats för kvalitetshöjande åtgärder, vilketsammantaget innebär drygt 37 milj. kr. Vi har här i kammaren diskuteratutbildningen av våra grundskollärare och deras ämneskompetens och pedagogiskakompetens. Men då det gäller högskolan har vi egenartat nog sällan diskuteratlärarnas pedagogiska kompetens. Dagens högskolor utbildar över 180 000studerande, och vi tycker det är anmärkningsvärt att ett så pass förströttintresse ägnats de pedagogiska frågorna. Inom högskolan finns inga klara kravpå någon som helst praktisk- pedagogisk utbildning för behörighet attundervisa. Avancerat kunskapsstoff skall presenteras av lärare som saknar sådanutbildning. går det bra ändå. går det inte alls bra och iblandblir det rena katastrofen. Vi anser att det krävs kraftfulla insatser för attutveckla pedagogiken pä högskolan.