prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är oroande att FN fortfarande brottas med finansiellaproblem. kan inte acceptera att vissa medlemsstater bryter motFN-stadgans princip om solidariskt betalningsansvar för världsorganisationernasutgifter. medlemskap i förblir en hörnsten i vårutrikespolitik. Regeringen avser att med kraft fortsätta att verka för attvärldsorganisationen ges bättre möjligheter att fullgöra sina uppgifter ienlighet med de mål och principer som finns nedlagda i dess stadga. Det yttersta syftet med vår utrikespolitik äratt värna om säkerhet och oberoende. Detta gör vi genom att föra enfast och konsekvent neutralitetspolitik. Vi gör det också genom att verka förett vidgat samarbete i , internationell avspänning och nedrustning. Vitillvaratar våra egna säkerhetsintressen genom att verka för fredliga lösningarav konflikter, ökad respekt för folkrätten och ett stärkt mellanfolkligtsamarbete. Säkerheten kan dock inte ses isolerad från solidariteten. Genom solidaritet med de fatfiga folken i deras kamp förekonomisk och social utveckling kan vi bidra till att minska spänningarna ivärlden. Genom solidaritet med dem som är offer för brott mot demänskliga rättigheterna kan vi stödja en utveckling mot demokrati och respektför den enskilda människans värdighet. Detta kan i sig främja internationellfred och säkerhet. Genom att solidariskt gripa oss an miljöproblemen kan viskapa bättre levnadsbetingelser för människorna och för kommandegenerationer. Det är också en fråga om säkerhet att kunna leva i en oförstördmiljö. En kraftfull utrikespolitik, präglad avsolidaritet och syftande till att främja säkerhet, stärks av ettinrikespolitiskt samförstånd. Det gäller då att bortse från kortsiktigpartipolitik och lättköpta debattpoäng och i stället se till bästa. Det har sagts att utrikespolitiken är vårfrämsta försvarslinje. Lät oss gemensamt arbeta för att stärka denna. Lät ossgemensamt slå vakt om en utrikespolitik, som grundar sig på säkerhet,solidaritet och samförstånd. 2CARL BILDT (m): Årets utrikesdeklaration inleds med attutrikesministern förklarar, att en svensk utrikesministers första förpliktelseär att försöka uppnå och bibehålla ett politiskt samförstånd omutrikespolitikens huvudlinjer. Jag välkomnar detta, liksom utrikesministernsklara bekännelse till en livaktig utrikespolitisk debatt i syfte alt bana vägenför och ständigt definiera ett nytt samförstånd. Men ord som utrikesministerns klingar inte riktigt rentnär vi hör kabinettssekreteraren i officiella anföranden tala om"en socialdemokratisk säkerhetspolitisk hegemoni". Den som talar omhegemoni, kan icke söka samförstånd. Den som söker samförstånd, måstege upp tankar på ett partis hegemoni över svensk säkerhetspolitik. Att söka sätta partistämpel på svensk utrikespolitik äratt förringa dess kraft utåt och äventyra dess förankring inåt.Utrikespolitiken skall vara nationelli detta ords allra sannaste bemärkelse. Det handlar om värnet av nationensintressen och av de värderingar vi gemensamt företräder. Jag skulle sätta värdepå om utrikesledningen i fortsättningen inte talade med två tungor i dennafråga. I ställningstagandena på olika områden visarutrikesdeklara-tionen på den samsyn i sak som finns i stora delar av svenskutrikespolitik. Tiden som gått sedan fjolårets utrikesdeklaration har inneburitbetydelsefulla förändringar i den omvärld mot bakgrund av vilken vi formar vårnationella linje. Det s.k. mellan US. och är det förstagenuina nedrustningsavtalet på kärnvapenområdet . Det innebarett genombrott bl. a. för mycket noggranna bestämmelser om kontroll ochverifikation. efter det att inledde utplace-ringenav sina s. k, , med de olika motreaktioner detta sä småningom leddetill från NATQ:s sida, här det uppnåtts ett förhandlingsresultat som gårlängre närdet gäller nedrustning än vad stora delar av den s. k. fredsrörelsenvågade kräva. De s. k. START-förhandlingarna fortsätter i syfte att sökanå ett avtal för att minska de strategiska kärnvapenarsenalerna med 50 %.Betydelsefulla framsteg har gjorts, även om det inte förefaller sannolikt hinner får fram ett färdigt avtal redan till toppmötet i . Från nordisk utgångspunkt är uppgörelsen vid toppmötet iWashington om att förhandla också om en begräsning av de sjöbaseradekryssningsrobotarna värd att nämnas speciellt. ' Även påandra områden av nedrustningssamtälen finns tecken som tyder på framsteg. Jagkan dock inte låta bli att notera, när jag skall kommenterautrikesdeklarationen, att det s. k. sexnationsinitiativet nu även av regeringenreducerats avsevärt i betydelse genom att det inte får mer än en tämligen intetsäganderad i utrikesdeklarationen. På olika områden ser vi hur den nya strategiska kompromissmellan och som vi började skönja nu får alltfastare konturer. Efter toppmötet i planeras nu ett toppmöte iMoskva . Det blir det fjärde toppmötet mellan presidentReagan och generalsekreterare på två är. På bara harsupermaktsrelationen gått från hård verbal konfrontation till en konkret viljaatt sluta överenskommelser för att reglera den bestående rivaliteten mellan debägge maktblocken. Under Bresjnev-erans decennier utmärktes sovjetisk politikför det första av en strävan att med en stark militär upprustning förskjuta dens.k. styrkekorrelationen mellan och i sovjetisk favör och fördet andra av försök att utnyttja den uppnådda styrkan till olikapositions-framflyttningar. Basen för denna politik försvagades emellertid genomdet sovjetiska samhällets allt påtagligare inre stagnation. Enligt vadgeneralsekreterare sagt. fanns det ingen tillväxt alls i densovjetiska ekonomin under , om man räknar bort effekterna avoljeprishöjningarna och effekterna av den starka ökningen avvodkaförsäljningen. började nationalinkomsten iSovjetunionen t.o.m. att sjunka. Det handlade om ett socialt och ekonomisktmisslyckande av historiska dimensioner. ledde den expansiva och styrkeinriktadesovjetiska politiken till en politisk omsvängning i främstUSA . Pä kom Reagan-erans militära upprustningoch ekonomiska vitalisering av att utmana ett varsstagnation och kris blev allt tydligare. är det uppenbart, som utrikesministern påpekade, attde inre reformerna står högst upp på de sovjetiska ledarnas dagordning. De vetatt dagens sovjetiska samhälle i ett längre perspektiv knappast klarar av desupermaktsåtaganden man gjort. De vet att förutsättningen för sovjetiskmaktutveckling i olika delar av världen pä sikt är genomgripande inre reformer.De vet också att tiden är tämligen kort. Det är nu blev den senastei serien av Lenins och arvtagare. Såväl inrikespolitiskt somutrikespolitiskt har dessa år inneburit betydelsefulla förändringar. Det finnsen strävan att reglera och avveckla olika konflikter och motsättningar runt Sovjetväldetsperiferi i syfte att uppnå lugnare förutsättningar för den inrereformpolitiken. Försöken att reglera förhållandet till tillhör denbilden, liksom ansträngningarna att komma ut ur ockupationskriget iAfghanistan. ser vi nu hur denna politik leder till nyaspänningar inom det stora sovjetiska väldet. Vi har nåtts av de darrandevideobilderna från de häftiga konflikterna i Transkaukasus. Vi känner de nyaströmningarna i de baltiska republikerna. europeiska satellitbälteär spänningarna mellan reform och repression allt tydligare. Vi såg bildernafrån gårdagens demonstration i . De senaste månadernas utveckling i DDRhar mycket tydligt visat satellitregimernas allt större svårigheter att klaraGorbatjov-erans känsliga balansgång. När de strategiska rustningsfrågorna regleras, kommer deolika regionala konflikterna att komma allt mer i fokus. Två av dem, som jagskall koncentrera mig på, är av speciellt intresse : ochMellersta Östern. Det i under1980-talet har blivit en betydande belastning för den sovjetiska ledningen.Trots mycket stor brutalitet och insats av upp emot 120 000 soldater har densovjetiska krigsmakten icke förmått att säkra kontrollen över . När den sovjetiska ledningen nu är beredd till ettmilitärt tillbakadragande, är det en händelse av stor vikt. Vi är, för attuttrycka det försiktigt, inte bortskämda med sådant. måste stödja ettsnabbt sovjetiskt tillbakadragande, ett återupprättande av som ettoberoende och neutralt land, verkligt självbestämmande för det afghanska folketoch möjligheter för alla flyktingar att återvända till fred och frihet. Det finns ingen renodlad militär lösning på konflikten.Det måste också till en politisk reglering. Att en grupp behärskar helaregeringsmakten i efter ett sovjetiskt tillbakadragande tyvärricke för stabilitet och fred. har de olika konflikterna iMellersta Östern förvärrats. Ur den internationella stabiliteten ochsäkerhetens synvinkel är det fortsatta kriget mellan och denallvarligaste av dessa. Den senaste veckans upptrappade robotkrigföring mellanstäder understryker åter vikten av en fredlig lösning. Genom resolution 598 har Förenta nationernavisat att organisationen inte står alldeles kraftlös i denna allvarligakonflikt. Det skulle kunna bidra till en förstärkning av den under senare decennierskadade tilltron till förmåga att hantera akuta krislägen,om organisationen i detta fall kunde spela en konstruktiv roll. Om Sverigekunde bidra till detta, tror jag att vi skulle göra en mycket viktig insats. Den palestinska resningen på och i sedanbörjan av december har åter fäst världens uppmärksamhet pä oförmågan attreglera förhållandet mellan , palestinierna och de olika arabstaterna. Den s. k. Camp 1978 mellan ochEgypten var ett betydelsefullt steg i riktning mot stabilitet i området. Mengenom att inte alla stater inkluderades i fredsansträngningarna och genom attpolitiska krafter inom i allt högre grad började att tala om ett"" kom Camp David-processen inte att fullföljas. Av de utlovade autonomiförhandlingarna om blevintet. Och har frustrationen därför byggts uppframför allt hos ungdomar i de ockuperade områdena. Det är denna vi settexplodera , är en demokrati. Däri ligger grunden för densamhörighet de flesta av oss känner med det israeliska samhället och med denisraeliska staten. Men en demokrati, herr talman, kan i längden aldrig varaen ockupationsmakt utan att korrumpera sin egen själ. En värnpliktsarmé kan ilängden aldrig fungera som en ockupationsstyrka. Vi reagerar starkt mot den brutalitet som vi serisraeliska värnpliktiga i svära situationer utöva mot palestinska revoltörer.Vi vet förvisso, att det i andra länder i gär att dokumenteraövergrepp som är långt brutalare. Ändå reagerar vi, därför att för oss ärIsrael demokratins och de mänskliga rättigheternas utpost i denna del avvärlden. Om huvudlinjerna i svensk Mellersta Östern-politik råderenighet. Låt mig dock göra några anmärkningar med anledning av deklarationensformuleringar. Den "solidaritet med det palestinska folket" somdeklarationen talar om måste ha sin spegelbild i den solidaritet med detjudiska folket som är så fast förankrad i . Och fördömandet av våld och brutalitet måste ha uddenriktad åt båda hällen för att dess moraliska styrka icke skall gå förlorad. Vifördömer israelisk brutalitet. Vi fördömer palestinska terrorattacker. måste dra sig tillbaka från ockuperade områden.Därom råder ingen tvekan. Men att dogmatiskt hålla fast vid gränser,på det sätt deklarationen antyder, tror jag inte är klok politik. En folkrättslig överenskommelse om fred för israelerna ochsjälvbestämmande för palestinierna måste också vara en överenskommelse omrimliga gränser. Det kan inte ligga i någons intresse att åter försöka delaJerusalem. Att skall erkänna PLO som en part i förhandlingarär ett självklart krav i eri svensk utrikesdeklaration. Det borde även kravetpå PLO att otvetydigt erkänna rätt att leva inom säkra och erkändagränser vara. Vad gäller framtiden tror jag inte att det är klokt attalltför bestämt binda sig för tanken att en självständig palestinsk stat, omfattandeVästbanken och Områdena är små. de är åtskilda och svaga kanske alltför små,alltför åtskilda och alltför svaga för att med utsikt till verkligsjälvständighet,kunna forma en egen stat. Denpalestinska resningen har lett till en ny politisk situation i området. Denamerikanska utrikesministern fredsplan ställer såväj somföreträdare för och arabstaterna inför nödvändigheten att snabbt fattabeslut. Utrikesminister ansträngningar är värda all respekt. Finns nu modet till komproinisser, kan tvä decenniersdödläge kanske brytas. Finns det inte, riskerar våldsspiralen att förvärras. Iett längre perspektiv är det staten,som hotas allra mest av det. Trots värt intresse och vårt engagemang fördet som händer i andra delar av vär värld, måste vår egen världsdel och vårteget stå i fokus för vår utrikespolitik. Den europeiska utmaningen är uppenbar. Jag har diskuteratden vid åtskilliga tillfällen i denna kammare. vetvi, efter framgångarna riied att lösa jordbrukskrisen och att lösa finanskrisenatt EG:s arbete med förverkligandet av den inre marknaden skjuter ny fart. Riskerna för att vi kominer att ställas vid sidan av delarav denna utveckling är stora. Det skulle leda till försämrade förutsättningarför svensk välfärdsutveckling . Jag noterar med tillfredsställelse också i deklarationen,att statsministern nu skall göra en blixtresa genom . Det är måhändalitet senkommet och det verkar litet snålt tilltaget, rnen det är förvissobättre än ingenting. Jag noterar också med tillfredsställelse, attutrikesdeklarationen talar om den sociala dimensionen i EG-integrationen. Idessa formuleringar borde ju ligga en beredskap från regeringens sida att ocksåvara med och lämna konkreta ekonomiska bidrag till EG-programmen på bl. a. regional-och forskningspolitikens områden. Jag vill varna för tendenser, som också finns ideklarationen, att läsa in en alltför stor förståelse för svensk EG-politik ide vänligheter som jag utgår från att statsråd möter på sina rundresor iVästeuropa. Det skulle förvåna mig mycket om inte också rapporteringentill UD återspeglade den med viss misstro blandade skepsis som svenskEuropapolitik inte sällan möts med i dessa länder. Om Europapolitikens färdriktning har enigheten under detsenaste året blivit allt större. Det tycker jag är mycket bra. Men vi har delade meningar på vissa punkter såväl vadgäller medlen som vad gäller de insatser som krävs för att nå betydelsefullamål. Till den frågan kommer vi att återkomma i samband med att vi här i kammarenskall diskutera den proposition om riktlinjer för Europapolitiken somregeringen har lagt fram. Hur Europasamarbetet i alla sina delar kommer attutvecklas in på och genom vet vi faktiskt inte. Därnied är detinte heller möjligt att ha någon bestämd mening om huruvida ett svensktmedlemskap dä kan förenas med vår neutralitetslinje eller ej. Vi skall inte, för att låna en formulering, förolämpaframtiden genom att säga "aldrig" i politiken. Det var med viss förvåning som jag noterade att de olika sovjetiskautspel gentemot vi sett inte gavs ettstörre utrymme i utrikesdeklarationen. Det är inte vanligt att våra nordiska länder blir föremålför den typ av uppmärksamhet som vi såg i generalsekreterare tal iMurmansk och de utspel som följt därefter, bl, a. i samband medministerrådspresidenten besök i och . Det är intressant och viktigt att notera, att ettgenomgående drag i de olika sovjetiska anföranden och artiklar som vi settunder dessa månader varit dels konstaterandet av det nordeuropeiska ochnordatlantiska områdets ökade strategiska betydelse, dels uttalanden orn enfortgående "militarisering" av regionen. Det är i detta perspektiv de olika förslag tillbegränsningar av främst aktiviter kring som lagts fram skallses. har de sovjetiska marinstridskrafternai området byggts ut mycket kraftigt. Denna militära kraftutveckling har kastatsina säkerhetspolitiska skuggor över alla de nordiska länderna-det känner viväl. ser vi en tydlig förändring i det sovjetiska utnyttjandet avfrämst . Vissa strategiska robotubåtar, som tidigare passerade nergenom för att patrullera längs , har istället börjat patrullera i de nordliga farvattnen. Deras missiler kan baravara avsedda för insats mot , Andra strategiska ubåtar med interkontinentala robotar harfått än mer tillbakadragna patrullområden in i och . har den sovjetiska marinens aktiviteter ner iNordatlanten inskränkts mycket kraftigt. Kortare men mer intensiva övningarkoncentreras nu till det närmaste skyddsområdet kring baser och tillbakadragnaubåtsområden. 1 detta läge har ett mycket starkt intresseav den typ av begränsningar som nu har lagt fram förslagom. Sambandet mellan politiska initiativ och militära förändringar är i dettafal! Det framgår bl. a, av att man inte föreslårbegränsningar i de områden som man själv opererar mest i. Det är anmärkningsvärt att regeringen i deklarationen, isina resonemang om begränsningar, icke nämner den för centralaprincipen om havens frihet. Jag utgår ifrån att det handlar om ett förbiseende,för har inget intresse av arrangemang som begränsar det fria tillträdettill eller som riskerar att försvaga vara grannländers säkerhet. Dé olika sovjetiska förslagen på säkerhetsområdet skallprövas mycket noga. I flera fall rör förslagen frågor som bör avhandlas främstav de bägge allianserna. 1 andra fall bör förslagen bli föremål för andraformer av multilaterala överväganden. har inget intresse av enregionalisering av dessa frågor eller av bilaterala säkerhetsarrangemang medden ena eller den andra supermakten. Vår säkerhetspolitik måste stå stark. Att vigemensamt har tvingats konstatera att de mot värt land riktadeundervattensoperationerna fortsätter innebär ett allvarligt misslyckande förvår säkerhetspolitik, t den män som utrikespolitiken, söm utrikesministernsäger i deklarationen, skall vara denförsta försvarslinjen för tvingas vi också konstatera att den har varitverkningslös som sådan. Och den avgörande försvarslinje som vårt försvar utgörhar kontinuerligt försvagats. Det 1990-tal som vi nu blickar fram mot kommer attinnebära nya utmaningar för vår utrikes-, vår säkerhets- och vårförsvarspolitik, I den snabba globala tekniska och ekonomiska omvandlingensspår - den fredliga samverkan och den fredliga konkurrensen -förändras i dagrelationer mellan länder och världsdelar långt snabbare än vad vi kanske anar.Att ekonomiskt tappar mark kan i det längre perspektivet tyvärr inteundgå att också påverka vår utrikespolitiks förutsättningar. De strategiska spänningarna kring kan inteförväntas avta. Övertolkningar är alltid farliga, men det går att se tecken påmotsatsen. Den europeiska integrationen skjuter ny fart. Och dethandlar om iniegration, inte bara om samarbete, som det talas om ideklarationen. I denna integration måste vara med. får intereduceras till bara en randstat när det gäller att bygga en ny framtid förEuropa. växer stödet för de frihetens och demokratinsvärderingar som alltid borde stå centrala i svensk utrikespolitik. Frigörelseoch demokratisering har präglat mänga länder, icke minst i den tredje världen,, och vi har all anledning att ge allt det stöd vi kan till enfortsättning av denna process. Kring dessa utmaningar för vår politik skall vi söka ettnationellt samförstånd, ett samförstånd baserat på dialogens-aldrighegemonisträvandenas - grund. Under detta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 3INGEMAR (): Pä i förra veckanhungerstrejka-de 100 judiska kvinnor i . De var allas. som sökt om men förvägrats utresa ur . Hungerstrejkengenomfördes i skymundan. Offentligt kunde inte demonstrationen ske. Däremot har fått utvandra från till Israel.Efter många års väntan och hårda trakasserier blev denna grundlägganderättighet hennes, fick för sedan företräde hosgeneralsekreterare , Alldeles hade det varit en mycket osannoliktanke att Sacharov, den kanske mest kände symbolgestalten för det öppnamotståndet mot Sovjetledningens förtryck av oliktänkande, skulle kallas tillKreml för försoningssamtal. Dessa notiser om läget i signalerar bådehopp och fruktan, hopp om att den relativa upprättelse och frihet som har fått del av skulle vara tecken på ökad respekt förmänskliga fri-och rättigheter i , men också fruktan för att detendast tillkommer dem som är kända till namn och identitet i omvärlden men intede många anonyma offren för regimens förtryck och trakasserier. Kanske handlardet bara om att söka framstå som något mer civiliserad i det internationellaumgänget och inte pä en i grunden ändrad syn pä mänskliga rättigheter ochindividens frihet. Så mycket förefaller klart att glasnost och perestrojkainte skall förväxlas med en sann demokratisk process. Det handlar nog snarareom att en ökad öppenhet och en mera anständig behandling av människor är ettsätt att få fart på samhällsutvecklingen för att därigenom behålla och stärkadet politiska systemets maktställning. Sovjetledningen har nog inte för avsiktatt överge en diktatorisk enpartistat till förmån för demokrati. Det hindrar inte att utvecklingen i hör tilldet mera hoppingivande som inträffat i världen . Vi ville så gärnatro att inga andra avsikter fanns där bakom än respekten för individens värdeoch värdighet. Men klokheten säger oss att vi bör se pä det som händer medpolitisk realism och analytisk kyla. Vår attityd kan emellertid endast vara denatt det måtte gå väl för alla som vill distansera sig från stalinismens tortyroch Bresjnev-erans förtryck. Vi måste få hoppas och tro att vi bara har settbörjan, att stenen när den väl kommit i rullning inte går att stoppa. Förvarför skulle kraven och förhoppningarna sättas lägre av medborgarna iSovjetunionen än av medborgarna i värt eget land? Vi som hyllar demokratin somden överlägsna styrelseformen kan inte önska något högre eller annorlunda förSovjetunionens medborgare än att de finge åtnjuta den fullvärdiga demokratinsmänskliga fri- och rättigheter. Det är emellertid ostridigt att redan inträffadeförändringar i gjort det möjligt att se något ljusare pä läget ivärlden. Utan dessa förändringar hade sannolikt inte avtalet med omnedmontering av medeldistansmissilerna varit möjligt. Det är en betydelsefullhändelse. Kanske inte i första hand för den faktiska minskningen av mängdenkärnvapen utan för det faktum att det kan vara ett trendbrott. För förstagången avtalas om en minskning. Det är betydelsefullt också därför attöverenskommelsen innehåller en gemensam ambition att gä vidare med en halveringav kärnvapenarsenalerna. Därmed har det lagts på förhandlingsbordet som längeendast var fredsrörelsens dröm och vision. Det må, herr talman, i det här sammanhanget vara tillåtetatt också uttala en förhoppning om att den pågående nomineringen avpresidentkandidater i skulle föda en politisk ledargestalt, som varförmögen att formulera de visioner om en fri och fredlig värld som inte minstdagens ungdom hungrar efter. Den klimatförändring som har inträtt i relationerna mellanUSA och kan få konsekvenser för spänningsläget också ivår del av världen. Även om risken för stormaktskrig kanske inte har ökat, ärdet en allmän bedömning att det nordatlantiska och nordeuropeiska området underde har fått ökad strategisk betydelse. har blivitmer utsatt i samband med kriser och väpnade konflikter mellan stormaktsblocken.Alla uppslag som kan leda till ökad stabilisering i vår del av väriden måstemot den här bakgrunden bedömas seriöst. Högsta har tillskrivit de nordiska ochnordamerikanska parlamenten och föreslagit omfattande konsultationer i syfteatt minska spänningarna i . Synpunkterna förtjänar att analyseras ochdiskuteras. Men det bör göras klart, att verkställigheten av svensk utrikes-och säkerhetspolitik I denna uppgift börden eftersträva bred förankring i parlamentet.Det är angeläget, att utrikes- och säkerhetspolitiken är konsistent och stabilöver tiden. Det förutsätter en vilja frän den sittande regeringens sida atteftersträva enighet och samförstånd. Som utrikesministern understrukit i sin deklaration utgörden gynnsamma utgången av de långa och segslitna förhandlingarna omgränsdragningen i : en god illustration till värdet av sådant,samförstånd. Den partipolitiska enigheten om vari de svenska intressena bestodstärkte den svenska förhandlingspositionen.