prot · GB09122 · 1987-12-31 00:00:00 — Kunde JörnSvensson, som ändå sysslar med justitieutskottets ärenden, vara snäll och lärasig att det inte betyder riktigt samma sak! När vi har tagit upp frågan ochdrivit den är det för att narkotikamissbruket måste bekämpas på alla fronter,både med och genom sociallagstiftningen. , herr talman, ägnarvi oss åt det som står i . 6JERRY () replik: S-vensson tycks leva i denföreställningen att alla som använder narkotika är djupt nedgångna missbrukaremed vårdbehov, men så är det ju inte. Många iakttagelser tyder på attnarkotikans köpare i växande grad utgörs av personer som lever under socialtsett ordnade förhållanden. Som jag påpekade inledningsvis, används t. ex.kokain i stor utsträckning just av välsituerade människor som cocktail vidprivata fester etc. Och sedan har vi ju alla nybörjare. De här kategorierna har i allmänhet inget vårdbehov, mende är säkert mer straffkänsliga än missbruksklientelet. För många människor idessa grupper kan de traditionella straffen böter och fängelse faktiskt varaeffektiva just som hot eller "näsbränna". Det räcker alltså inte attbara ha böter i straffskalan.Det vore ett för litet straffhot, eftersom, som jag tidigare framhållit, många,socialt etablerade missbrukare som kan betala böter kanske skulle upplevaböterna som en konsumtionsskatt som de är beredda att erlägga. Gruppen välsituerade narkofikaköpare är väsentlig isammanhanget, eftersom den genom sin storlek har en avgörande ekonomiskbetydelse och dessutom genom sin negativt påverkande funktion bidrar både tillatt befordra marknadens expansion och fill fluminandet som livsstil. , det är alltså inte så att vi vill hafängelse i straffskalan för egen narkotikakonsumtion för att kunna kastatusentals tonåringar i fängelse. Vi vill ha fängelse i straffskalan för attvåra ungdomar inte skall hamna i fängelse. Med fängelse i straffskalan får vinämligen en narkotikastrafflag, som ger oss möjlighet att ta urinprov ochblodprov, och då kan vi också ingripa mot missbrukarna i ett så tidigt skedeatt de inte hamnar i tungt missbruk med åtföljande djup kriminalitet. Vi kanmed andra ord rädda många unga från att begå den typ av brottsliga handlingarsom leder till just fängelsestraff. Det är för övrigt intressant att notera att Svenssontycks utgå från att bara för att man har fängelse i straffskalan så kommerdenna påföljd att bli flitigt utnyttjad. När fängelse för tre och ett halvt årsedan infördes i straffskalan för ringa narkofikabrott - dvs. för mindreinnehav - tvekade faktiskt varken regeringen, eller,såvitt jag minns, . Och det resonemang som då fördes var ungefärdetsamma som det vi har fört . Jag citerar direkt nr "Några större olägenheter av att på så sätt höjastraffskalan för den ringa graden av brott kan kommissionen inte finna.Erfarenheterna av andra brottstyper, särskilt förmögenhetsbrott, visar attfängelsestraff utomordentligt sällan används för ringa brott även när sådanpåföljd ingår i straffskalan. Någon annan ordning åsyftas inte vad gäller ringanarkotikabrott." 7 () replik: När jag lyssande på inlägg komjag att tänka på det gamla debattknepet: när argumenteringen är svag skall manhöja rösten, och i stället för att bemöta motståndarna sakligt skall manmisstänkliggöra deras uppsåt. Det var vad.Jörn ägnade sig åt. Jag tycker det är litet tråkigt att vi skall behöva föradebatten på den nivån. Jag tycker man skall.respektera att vi har olikauppfattningar om hur den typ av problem som vi nu diskuterar bäst kan lösas. Vihar en uppfattning och har med all tydlighet en annan. Jag kanrespektera för hans uppfattning - det må vara honom fritt att haden - man jag tycker det är väl grovt att vräka ur sig att vi över huvud tagetinte tar allvarligt på problemen utan intar våra ståndpunkter på grund avvalvindarna, valrörelsen osv. Vi tar mycket seriöst på detta, och vi tror atten straffskärpning är ett sätt att komma till rätta med problemen. Jag vill betona vad jag sade i mitt första inlägg: dettaär inte lösningen på problemen, men det är ett av de redskap som behövs för skall kunna arbeta effektivt på alla fronter mot narkotikamissbruket. Avslutningsvis vill jag bara säga att den drogliberala synsom företräder är den som varit rådande alltför länge, och vi serju på gator och torg vad den narkotikapolitiken har lett till. Den kan knappastkallas framgångsrik. Tvärtom har den varit förödande, och det är hög fid att vifår slut på den typen av narkotikapolitik och i stället får en effektivnarkotikabekämpning. 8JÖRN (vpk) replik: . Ja, anklaga inte mig för drogliberalism, förjag har röstat för alla straffskärpningar när det gäller narkofikabrott:Däremot har jag aldrig gått över den gräns som brukar finnas i etträttssamhälle, att man icke straffar självdestruktiva beteenden. Man straffaricke missbruket som sådant. Missbrukaren skall man hjälpa, men den somförsträcker honom missbruksmedel skall man straffa. Det är en civiliseradprincip - men den har ni tydligen inte upptäckt. Det intresserar mig inte ett dugg, , vem somtar åt sig äran för dagens beslut. Den får ni fördela själva. Jag tycker KarinAhrland i stället för att diskutera problematiken om hur denäran skall fördelaskunde ta och svara mig på de frågor jag har ställt. Jag har suttit i finansutskottet och läst de borgerligasfinanspolitiska mofioner. Jag har läst deras yrkanden när det gällerstatsbidrag fill kommunerna för och olika andra viktiga socialating som kommunerna sysslar med. är ju det speciellt väsentligai det sammanhang som vi diskuterar. Jag har förvånats över hurmoderaterna vill spara , hur på andra plats villspara ungefär hälften så mycket - jag minns inte riktigt om det är 5, 6 eller 7miljarder, det har varit litet olika bud på sista fiden - och hur villspara . Här talar ni om att det som ni förespråkar bara ären del av narkotikabekämpningen. Då måste ni ju mena att det också skall finnasen socialpolitisk del, att vi skall ha en aktiv och offensiv socialtjänst somkan bedriva en uppsökande verksamhet, som har behandlingsresurser att ta emotde köer som finns även vid frivilliginstitutionerna och som kan gä ut på fältetoch vinna missbrukarnas förtroende och få dem att förstå att deras situation ärdestruktiv och att de måste bryta den. Var vill ni då ta dessa resurser? Nimåste ju inse att sädana resurser behövs, eftersom ni talar om att detta inteär det enda medlet att bekämpa narkotikamissbruket. Men varför vill ni dåsvältföda kommunerna? Varför är ni de allra värsta i den svenska politiken närdet gäller att skära ned statsbidragen? Ni inser väl ändå att det måsteallvarUgt skada och möjligheterna att den vägen komma till rättamed missbruket? Är det så märkligt, , att jagmisstänkliggör ert syfte? Jag måste ändå ställa mig frågande. Jag sitter ikammaren och hör er tala om att ni vill ha hårdare tag motnarkotikamissbrukare och bekämpa missbruket den vägen. En annan dag, för ettpar veckor sedan, satt jag i finansutskottet och fick då höra talas om vad niville ge för statligt stöd åt kommunerna - de kommuner som svarar försocialtjänsten och alltså har att ansikte mot ansikte ta hand ommissbruksproblemen och missbrukarna. Varför vill ni svältföda Är det inte så att ni för en cynisk politik på bäggeområdena? Ni tillämpar en cyni.sk valtaktik. På det ena området vill ni göra er berömda föratt spara och snåla så mycket som möjligt mot kommunera. På det andra områdetvill ni visa en primitiv opinion: Här är vi minsann för hårda åtgärder, ännuhårdare än regeringen villha! Det är den cyniska taktiken som utmärker ert handlande!Men dem som ni glömmer, de som faller fullständigt mellan hjulen i er strategi,är missbrukar--na, de socialt utslagna. De får bara vara slagpåsar för eravalpolifiska argument. Det är en skamlig nivå! skall inte talaom nivå. Den här cynismen är bland det värsta jag har sett under min tillvarohär i . 9LARS-ERIK (): Samhället har gjort alltstörre insatser för att komma till rätta med narkotikamissbruket ochnarkotikabrottsligheten. Grunden för den offensiva och beslutsammanarkotikapolitik som förts är det åtgärdsprogram som fattade beslutom på grundval av förslag. Målet för samhällets insatser är att stoppa allt missbrukav narkotika. Åtgärderna har inriktats på att hindra införsel och spridning avnarkotika, att förbättra det förebyggande arbetet och skapa en heltäckandevård- och behandlingskedja. Det finns skäl att understryka att det råder en bredenighet om målet för narkotikapolitiken. Jag vill särskilt poängtera vikten av de betydelsefullasatsningar som har gjorts på vård- och behandlingsområdet, bl. a. under senareår, som ett led i aidsbekämpningen. Den specialiserade öppna narkomanvården harbyggts ut, samordningen har förbättrats mellan kommunerna, ,hälso-och sjukvården, polisen och kriminalvården. Det finns i mångakommuner en specialiserad narkomanvård som når allt fler av narkotikamissbrukarna.Många kommuner har utvecklat vårdinsatser som är direkt inriktade på ungamissbrukare. Också inom kriminalvården har behandlingsprogram utvecklats, ochallt fler kriminalvårdsanstalter bedriver nu en mycket ambitiös politikgentemot missbrukarna i samarbete med bl. a. socialtjänst och frivård. Dessa åtgärder måste fortsätta och utvecklas vidare.Utskottet framhåller också i sitt betänkande betydelsen av att tillräckligaresurser avsätts till narkomanvård. Jag har under de debatter som förts ikammaren under senare är om narkotikamissbruket pekat på att det trots alltfinns vissa positiva drag i utvecklingen. Det är viktigt att framhålla dessa. Det första som är positivt är att en rad undersökningarvisar att det finns skäl att hysa en viss behärskad optimism när det gällermissbruksutvecklingen. Andelen ungdomar som prövat narkotika har minskatdrastiskt . Det visar inte minst skolöverstyrelsensundersökningar. Mycket talar också för att nyrekryteringen av ungdomar när detgäller tungt missbruk har minskat. Detta är naturligtvis en mycket glädjandeutveckling, även om man inte skall dra alltför stora växlar på den. internationellsynpunkt, eftersom narkotikaproblemen fortsätter att öka i stora delar avvästvärlden. Det andra som jag tycker är mycket positivt, och kanskedet mest glädjande, är att det bland ungdomar börjar växa fram en ökadmedvetenhet om och ett ökat avståndstagande gentemot drogkulturen. Det tredje som jag vill peka på och som man ofta glömmerbort i den politiska debatten - gör det definitivt - är att detgjorts stora framsteg inom vård- och behandlingsområdet. Det har visat sig attdet med kvalificerade vård- och behandlingsinsatser är möjligt att brytamissbruk, även om det är fråga om ett långvarigt och tungt missbruk. Allt flernarkomaner har via behandlingsinsatser slussats ut från sitt missbruk till ensocialt fungerande tillvaro. Också den öppna vården och rådgivningsklinikernasverksamhet har haft mycket stor betydelse. Den fråga inom narkotikapolitiken som hardiskuterats mest intensivt har varit frågan om enkriminalisering av bruket av narkotika. Vi har från socialdemokratisk sidavarit negativa till tanken på en sådan kriminalisering. Vi har också med kraftreagerat mot dem - politiska partier och andra - som har använt denna fråga somutgångspunkt för en osakUg debatt och skapat intryck av att samhälletnegligerar narkotikaproblemen eller accepterar missbruk. Vi har ocksä med fog hävdat att har en synnerligenrestriktiv narkotikapolitik. Allt innehav, även för eget bruk, ärkriminaliserat. PoUs och andra myndigheter har redan med gällande lagstiftningmycket goda möjligheter att ingripa vid konstaterad eller misstänkt konsumtionav narkotika. Jag måste i detta sammanhang reagera mot . Han målar upp en bild, där han framhåller det faktum attkonsumtionen inte har varit kriminaliserad såsom en orsak till attmänniskor hamnat i drogmissbruk. Detta är naturligtvis nonsens! Vi har medgällande lagstiftning utomordentligt stora möjligheter att ingripa motnarkotikamissbruk. Polisen har stora befogenheter. AUt innehav är kriminaliserat.Glöm inte att vi också har en socialrättslig lagstiftning, som ofta är mereffektiv och framgångsrik än just den straffrättsliga. Det är bra att KarinAhrland och har en något mer nyanserad syn på frågan omkriminalisering av narkotikakonsumtion än har. Det är ingenstor fråga i praktiken. Jag tror att uttryckte det så att detmest handlar om juridiska finesser. Vår främsta invändning mot kriminaliseringstanken harvarit oron för konsekvenser när det gäller narkomanvården. En kriminaliseringsom riktar sig mot själva missbruket skulle, om man inte bygger in garantiermot det, kunna äventyra ansträngningarna att erbjuda vård och avhålla mångaungdomar från att söka vård och behandling. som vi har uttryckt dessa farhågor har viemellertid framhållit vikten av en riktig rättstillämpning, av att gränsdragningenvad gäller det straffbara området noga följs. Riksåklagaren har också påregeringens uppdrag gjort en undersökning om tillämpningen. Den undersökningenvisar att ett betydande antal regionala och lokala åklagare ochpolismyndigheter har ansett att nuvarande lagstiftning innebär olika former avsvårigheter. Även om dessa från praktisk synpunkt är av mindre allvarlig art,har vi ändå seriöstvelat pröva möjligheten att göra en förändring av lagstiftningen - men Prot. 1987/88:122 på ett sätt som inte försvårar narkomanvårdens förutsättningar. Dettavar också utgångspunkten för de partiöverläggningar i frågan som A' j k r'k Och de överläggningarna kom till stånd på den förre . Jag deltog själv i överläggningarna.Departementspromemorians inriktning och förberedelsearbetet när det gälldepropositionsskrivandet gjordes också på den förre justitieministerns tid. Den proposition som är framlagd grundar sig på endepartementspromemoria, som utformats utifrån förutsättningarna attförändringar av lagstiftningen inte skall försvåra narkomanvårdensförutsättningar. Just detta faktum har varit en förutsättning för att utskottetskulle godta en kriminalisering av bruket. Garantier för att narkomanvårdensförutsättningar inte skall försämras har förts in i lagstiftningen på tvåsätt: Dels föreslås enbart böter i straffskalan, dels föreslås en särskildansvarsfrihetsregel i fråga om gärningar som uppdagas genom att den misstänktesökt vård eller behandling. De borgerliga partierna reserverar sig gemensamt förfängelse i straffskalan, och och motsätter sig ocksåinförandet av ansvarsfrihetsregeln. Detta visar, menar jag, på enuppseendeväckande nonchalans mot narkomanvården. Om de partiernas förslagskulle genomföras, skulle vi få till stånd en ordning, där i princip allnarkomanvård från .samhällets sida skulle kunna ske med tvång. Detta kan utskottsmajoriteteninte godta. Vården av missbrukare bör alltjämt i huvudsak åvila socialtjänstenoch sjukvården, och frågor om användande av tvång i vården av missbrukare böravgöras i huvudsak inom ramen för den socialrättsliga lagstiftningen. Även på denna punkt reagerade jag med mycket stor skärpamot den människosyn som gav uttryck för.. De vårdbehövandeskall pressas att söka vård, säger , ty de gör det inte själva.Straff och tvång är tydligen enligt det enda som hjälper. Allerfarenhet tyder snarare på motsatsen. Det är först när samhället visar ettförtroende, visar att vård och behandling finns att tillgå, som man uppnårresultat. Den frivilliga vården är, enligt vad erfarenheterna visar,långt effektivare än straff och tvång. Den filosofi som geruttryck för är att man genom att straff, fängelse och tvång skall pressatillbaka missbrukarna. Jag tycker att det är en mycket cynisk inställning. kräver ni, som påvisade,långtgående indragningar av kommunernas statsbidrag. När det gäller minhemstad kräver att statsbidrag om 260 milj. kr. som ni gör det och därmed också försvårar för kommunerna attbygga ut missbruksvården och att erbjuda de vårdbehövande goda ochkvalificerade vård- och behandlingsresurser, säger ni i kammaren att vi måstepressa missbrukarna att som straff söka vård. Detta är uttryck för en oerhörtcynisk inställning till mycket allvarliga sociala samhällsproblem. Vi tycker från utskottsmajoritetens sida, med hänsyn tillde garantier som är inbyggda i det lagstiftningsförslag som presenteras och som innebär att " narkomanvårdeninte skall drabbas negativt - vi avvisar kravet på fängelse i straffskalan, ochvi vill införa en särskild ansvarsfrihetsregel - att det här förslaget är fulltacceptabelt. Vi yrkar i denna del bifall till propositionen. Jag yrkar avslagpå reservationerna nr 1, 2, 3, 4 och 5. I reservation nr 6 tar upp en fråga sombehandlats av , alltsedan narkotikalagstiftningen 1983genomgick en genomgripande förändring. Man föreslår nu ytterligare vidgning avdet straffbara området genom borttagande av begränsningarna att förvärv skallha skett i överlåtelsesyfte och att framställning skall vara avsedd förmissbruk. En sådan vidgning av det straffbara området skulle,särskilt i beaktande av att de.ofullständiga gärningsformerna blev tillämpliga,skapa en väldig oklarhet om det straffbelagda området. Innehavsbrottet, som nuär det centrala, skulle egentligen förlora sin betydelse. Man skulle i ställetstraffbelägga förvärv eller ofullständiga gärningsformer därav. Det blir heltoklart hur man skall döma i olika situationer och var gränserna skall gä. Jag yrkarmot denna bakgrund avslag på reservation nr 6. I reservation nr 7 tar man upp frågan om åtgärder motcrack. Som redovisas i utskottsbetänkandet är sådana åtgärder redan på gångfrån sida. Det är naturligtvis utomordentligt viktigt att iförsta hand polisen och tullen är observanta på nya droger i vår omvärld och attförekomsten av sådana droger rapporteras till andra berörda myndigheter.Utvecklingen på drogområdet i t. ex. måste självfallet också följas medstor uppmärksamhet. Härigenom blir det möjligt att skapa en beredskap förmotåtgärder innan nya droger fått fäste i vårt land. Vad gäller crack harinformationen myndigheterna emellan uppenbarligen fungerat, och socialstyrelsenhar redan långt framskridna planer på åtgärder. Mot den bakgrunden finns det inget skäl för att tillstyrkareservation nr 7, och jag yrkar därför avslag på den. I reservation nr 8 förordas inrättande av en europeiskdatabas mot narkotikabrottslighet. Behovet av information omnarkotikabrottsligheten inom tillgodoses nu genom kontakter viaInterpol, de nordiska sambandsmännen och direkta kontakter mellan berördamyndigheter. Enligt uppgift från fungerarinformationsutbytet bra på detta sätt, och något behov av en sådan databas somföreslås i reservation nr 8 finns således inte. Det finns därför inte heller någonanledning att bifalla denna reservation. Jag yrkar avslag på den. Narkotikaproblemet är ett av vår tids störstasamhällsproblem. Därför ligger det också ett stort ansvar på oss politiker attföra debatten på detta område på en saklig och lugn nivå. Jag vill uttryckaförhoppningen att så också kommer att ske efter det att fattat besluti denna fråga, vilken vållat stor uppmärksamhet och ofta på ett mindre seriöstsätt använts som slagträ i den politiska debatten. Det råder i grunden en ganska stor enighet om målet förnarkotikapolitiken och även om de flesta av medlen för att nå detta mål. Vihar en synnerligen restriktiv narkotikapolitik i . Vi har hårdarelagar och mer skärpta tillämpningar än praktiskt taget alla andra västländer.Som grund för arbetet att nå målet måste ligga solidariteten med den enskilda Det går att stoppa ett missbruk och attrehabilitera även de tyngsta missbrukarna. Det är med det synsättet som vimåste gå vidare i kampen mot det stora sociala problem som narkotikamissbruketutgör. 10 () replik: började med att tala om treområden av narkotikapolitiken som uppvisar mer eller mindre glädjande tecken.Han sade att förekomsten av knark möjligen, såvitt han kunde förstå, harminskat i landet, att det finns en ökad medvetenhet hos ungdomarna och att detgörs vissa framsteg på vårdområdet. Jag kan fakfiskt instämma med de tvä sistnämnda avseendena. Jag önskar att jag kunde vara enig med honomnär det gäller tillgången på narkotika, men den uppfattning som jag har fåttefter besök både på narkotikaroteln och hos gatulangningsgrup-pen här iStockholm är att tyvärr nog inte har rätt på den punkten. Detär fortfarande ett utomordentligt stort inflöde av narkotika i landet. Och det,herr talman, kan bara bero på att det fortfarande finns en stor marknad. Detfinns alldeles för många människor som är lockade av knarket ochsom därigenom kan bli missbrukare. Jag vill vidare medge att jag sade att det här i myckethandlar om juridiska finesser. Men jag sade också att finesser kan ha storpsykologisk betydelse. Det är här mycket en fråga om att hjälpa de föräldrarvars barn hotas av att bli knarkare att med bestämdhet och fasthet kunna göraklart för barnen att det är förbjudet att knarka i , att vi har ettklart förbud mot detta. Det är också riktigt att vi har stora möjligheter att ingripa-men knappast tillräckliga. Vi får större möjligheter med dagens förbud. Viskulle få ännu större möjligheter om vårt förslag vann bifall. Lars-ErikLövdén, som ju är jur. kand., måste veta att när det föreskrivs att man skalldöma till böter eller fängelse är böter normalstraffet. Påföljden fängelsefinns därför att man skall kunna i enskilda specifika fall göra vissatvängsingripanden. 11 () repUk: säger att de förslag som vihar framfört innebär en nonchalans mot missbrukarna. Men det är faktiskt sä attmånga missbrukare, före detta missbrukare och föräldrar till missbrukare iflera dagar har stått utanför och demonstrerat just för dessa,enligt uppfattning, hårdare tag emot missbrukare. Vad dagens debatt handlar om är, precis som , att man skall få större möjligheter att ingripa, och det är därför somvi vill ha en effektiv kriminalisering, med fängelse i straffskalan. Vi vet,, att det faktiskt är mycket ovanligt att missbrukare sökervård frivilligt, i ordets egentliga bemärkelse. Man kan därför dra denslutsatsen att det inte finns någon spontan, inifrån kommande vårdmotivationhos missbrukare. Det måste då i hög grad vara omvärldens attityder ochförhållningssätt.ull missbruket och missbrukarna som har betydelse. Jag vill ställa ett par frågor till . Hansäger att han är nöjd med narkotikapolitiken och förespeglar attregeringen har full kontroll över den. Hur kan det då komma sig att någraåklagare i på eget bevåg kan utfärda riktlinjer om åtalspraxis som gör det möjligt för missbrukareeller langare att bära på sig uppemot konsumtion av hasch -nästan - utan annan påföljd än att åklagaren skriver ut ettstrafföreläggande på ett antal dagsböter, som i praktiken inte behöver betalas?Är det full kontroll över narkotikapolitiken? Och hur kan det komma sig att priserna på narkotika iStockholm är lägre än på mycket länge? Och varför har utvecklingen tillåtits gå så långt att vi har fått "en andra generation av narkotikamissbrukare" - dvs. attknarkare har skaffat sig barn som i sin tur har blivit knarkare? Är det fullkontroll? Kan vi vara nöjda med den utvecklingen? Och varför finns det fortfarande ingen allmän ochfristående utvärdering av offentliga och privata behandlingsverksamheter förmissbrukare, trots att samhället lägger ned hundratals miljoner kronorpå sådana projekt? 12ELVING () replik: känner en viss behärskadoptimism - jag tror att det var så han uttryckte det - när det gällernarkotikasituationen. Jag delar inte den optimistiska synen - att situationenskulle vara under kontroll och att vi skulle kunna se en positiv utveckling.Tvärtom finns det mycket som tyder på att utvecklingen är på väg åt fel hålloch att narkotikamissbruket - och narkofikaeländet - ökar. Det är också viktigt att understryka att detta inte längreär ett specifikt storstadsproblem utan att vi har det här problemet över helalandet. Det finns god tillgång till narkotika i t. ex. små samhällen hemma iBohuslän. Det är ett allvarligt problem, som förvärras. När det gäller crack, som nämnde, är detrikfigt att vi har avgivit en reservation där vi menar att man behöver sätta inåtgärder .