prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — Vi ser som våruppgift att lyfta fram och försöka göra något åt orättvisorna. Jag satt vid TV-apparaten och försökte formulera dessaord, när statsministern för någon timme sedan for ut i ett angrepp motkommunisterna. När han talar om socialdemokratins heliga kamp mot de svenskakommunisterna finns det anledning att fråga finansministern, som snart kommerupp i talarstolen; Är regeringen beredd att tillsammans med vänsterpartietkommunisterna göra något för att rätta till de orättvisor som ändå finns? Ärregeringen beredd att föra en rejäl förändrings- och omfördelningspolitik, somrimligen, om den skall ske i de arbetandes intressen, bör föras i samarbete medvpk? Eller tänker man i den heliga antikommunismens namn krypa under detborgerliga täcket och tvingas låta spekulationsekonomi och kapitalmaktförstärkas? Det är en mycket intressant frågeställning. Vad socialdemokraternaän tycker om oss kommunister, så sitter vi ändå i detta parlament och kan utövaett visst inflytande. Vem som skulle förlora om regeringen kryper under detborgerliga täcket och låter den ekonomiska utvecklingen och maktkoncentrationenfortsätta är ganska klart. Det är de människor som tillhör det vanliga ,och det är dem jag talar för. Det finns stora sociala skillnader och orättvisor, även omsamhällsutvecklingen också visar positiva inslag. Det är en del av detsamhällssystem vi lever i. Starka krav reses nu bland de arbetande påförändringar, inte minst från de människor som aktivt deltar i eller stöder dets k. Dalauppropet. De kräver lönehöjningar för dem som har det sämst. Men detfinns också fler inslag av orättvisor. Jag skulle kunna instämma i detcenterpartiet har sagt. Man har nämligen beskrivit dessa orättvisor på ettutomordentligt sätt. Det finns orättvisor i människors levnadsförhållanden -mellan dem som har arbete och dem som inte har arbete, mellan dem som har braresp, dålig arbetsmiljö osv. Orättvisor finns vidare i fråga om standard,tillgång till kultur och tillgång till fritid. Det är mycket väl redovisat hurolika människors levnadsförhållanden är i klassamhället . Det finns också orättvisor mellan generationerna.Ungdomens situation är speciellt svår och utsatt, inte minst i glesbygderna. Deregionala orättvisorna är enormt stora. Medan folk står i kö för social serviceoch bostad i , rivs lägenheter i där jag bor. Det ärenorma disproportioner mellan olika delar av landet. Det finns också skatteorättvisor, och kommer jag någotin på skattepolitiken som så många har pratat om. Jag anser att den s. k.underbara natten lade grunden för en felaktig skattepolitik. Den inriktar sig iförsta hand på en sänkning av marginalskatterna. Vi är, som såriktigt sade, överens med LO om att den viktigaste frågan inte är att sänkamarginalskatterna. Det är mycket viktigare att komma åt moms ochkommunalskatter, som är drygast för människor med de lägsta inkomsterna. Men destatliga besparingarna gentemot kommunerna, som har skett för att minskabudgetunderskottet, har skapat en press uppåt på de orättvisakommunalskatterna. Ute i kommuner och landsting förs , trots skrivelsenom det förbättrade ekonomiska läget för som delgavs ,en desperat kamp bland landstings- och kommunalfullmäktigeledamöter av olikapolitisk färg för att klara sina uppgifter utan att tvingas höja den orättvisakommunal- och landstingsskatten. Vpk anser att regeringen som ett inslag i enrättvisepolitik måste låta den gemensamma sektorn utvecklas på ett riktigtsätt. Den tillväxt inom vård, omsorg och skola samt för all del också inomkultur, som vi länge krävt, måste nu också komma till stånd. Tillsocialdemokraterna vill jag säga så här: behövs ett kvalitativt språng påområdena vård, omsorg, skola och kultur. Det behövs en kvalitativ utveckling.Det är enligt vpk:s mening inte mer än rimligt att regeringen tar ut enextraskatt på de enorma spekulationsvinster som har gjorts. Det är något som vikommer att föreslå. Man kan alternativt också dra in en del av den likviditet somfinns i näringslivet, så att socialt och samhällsekonomiskt viktiga delar avden gemensamma sektorn kan utvecklas på ett betryggande sätt. Åtgärder mot förmögenheter som har samlats tack varenedpressningen av lönerna och vinsterna i bolagen och åtgärder motspekulationsekonomin till förmån för en utveckling av vård, omsorg och skolabör vidtas. Det är en politik som av de allra flesta människor skulle uppfattassom djupt rättfärdig och rättvis; den skulle applåderas. Jag frågarsocialdemokraterna; Är ni bereddaatt föra en politik med den inriktningen? Det är intressant att höra hur efter snart20 års argumenterande från vpk har kommit till insikten att matskatten ärorättvis. Ni är välkomna i sällskapet. Vi undervärderar inte på något vis attytterligare ett parti har tagit ställning. Jag tänker inte klappa mig förbröstet och säga: Vad var det vi sade. Jag är i stället tacksam för attytterligare ett parti riktar in sin kraft på att förändra denna orättvisaskatt. Frågan är bara hur länge det skall dröja innan de andra partierna insersamma sak. Kommunalskatter och moms är, som jag sade, hårdast för demsom har det sämst ställt. Därmed skall jag också säga några ord om denkommunala skatteutjärnningen, som var uppe till en så hård debatt . Dåsade regeringen att man ville skapa ett rättvisare skatteutjämningssystem förkommunerna. Men i ett avgörande läge lät man indragningen av 1,5 miljarder frånkommunerna bli tyngst. Man offrade principen om ett rättvist skattesystem tillförmån för en indragning på 1,5 miljarder till staten.I redovisningen avbudgetunderskottet ser vi något överraskande att detta har minskat med 24miljarder . I det perspektivet kan man tycka att det var ganskaonödigt att offra rättvisan för . På det viset kunde maninte få vpk med sig. Vi ville absolut inte dra pengar från kommunerna. Vi anser att ett nytt och riktigt skatteutjämningssystem,som kan leda till en statskommunal enhetsskatt, är en viktig fråga. Ettsådant förslag måste läggas fram . Vårt parti kommer inte att tvekaatt medverka till tillkomsten av ett rättvist skatteutjämningssystem, nu närdet inte kan finnas några som helst objektiva skäl till att dra in ytterligarepengar från kommunerna. Den frågan bör kunna lösas utan att regeringen springertill de borgerliga partierna. Arbete och social rättvisa kräver mångaåtgärder på samhällsekonomins område. En aktiv styrning av de regionalainvesteringarna är viktig, eftersom trängseln runt storstäderna är ettsamhällsekonomiskt vansinne. föröder man social service och uppbyggdaresurser ute i glesbygderna. Det måste ske en utjämning av människors inkomsteroch levnadsförhållanden liksom en utjämning mellan regionernas villkor. Belysande för de problem som regeringen står inför är denutveckling som har ägt rum . Ett företag har över huvudet påregeringen kunnat besluta sig för att bli internationellt och flytta ut urlandet. Regeringen kan inte göra någonting åt detta. Det här har sin lillalokala spegelbild i mina hemtrakter. Regeringen står vid sidan avnäringspolitiken när man inte ens kan få detta stora ASEA att ta ansvar för ettlitet antal kvinnors sysselsättning i . De kämpar för att få behållajobb som de en gång har fått som ersättning för andra jobb som försvann.Regeringen kan inte förmå detta stora företag, när det fusionerar, blirinternationellt och förlägger sitt huvudkontor till utlandet, att ens lyfta ettfinger för de människor som leveri en utsatt region i Bergslagen. Regeringenborde fundera över vilka maktmedel man egentligen har. Regeringen måste ställa sig på de arbetandes sida i kampenmot kapitalet, inte bara i fördelningspolitiken utan också i denna avgörandemakt- och fördelningsfråga. Då hamnar regeringen naturligtvis på kommunisternas Prot.1987/88:11 sida vare sig den vill det eller inte. Trots er uttalade viljaatt i varje läge 21 oktober1987 bekämpa kommunisterna måste ni, om ni skall göra något för dearbetande .. I- I j . människorna, hamna på samma sida somvi. 24 Förste vice talman () replik: Eftersom både i Hallstahammaroch jag satt med i den statliga matmomsutredning som tillkom för att vpk 1982skulle acceptera regeringens höjning av momsen , tycker jag att detfinns skäl att yttra något med anledning av vad sade. talade om den orättfärdiga och orättvisamatmomsen. 1 utredningen gjordes utomordentligt omfattande intervjuer ochutredningar. Allt tänkbart och allt önskat material skaffades fram. Det visadesig då att borttagande av momsen på maten inte alls skulle få defördelningspolitiskt gynnsamma effekter som påstår. Ett barnlöst hushåll skulle, i den mån man vann på det,vinna mer än en barnfamilj. Skulle flerbarnsfamiljen över huvud taget få någotnetto, måste man ta bort momsen på maten helt och hållet. Det beror på att omman tar bort momsen på maten, skulle rysk kaviar gynnas mer än kaviar,oxfilé skulle gynnas mer än pölsa, och bakelser och tårta skulle gynnas mer ändet grova matbrödet. Borttagande av momsen på maten skulle också innebära ettbetydande skattebortfall som, om det skulle kompenseras genom höjd moms, måsteinnebära att momsen på andra viktiga varor- blöjor, kläder, skor och alltdet måvara - skulle behöva höjas till . Men jag tycker att frågan om att ta bort momsen på matenär viktig. Varför är det så många som önskar att momsen tas bort på maten. Jo, det är naturligtvis därför att skattetrycket för vanligainkomsttagare är så hårt att tusentals hushåll upplever stora problem medatt klara sin försörjning, att leva på sin lön när skatten är dragen. Det är just därför det är så viktigt att sänka skattetrycket.Det är just därför det är så viktigt att införa grundavdrag för barn. Det ärjust därför det är så viktigt att också sänka marginalskatterna för de storalöntagargruppernas vidkommande. Det skulle ge en betydligt större förbättringför hushållen än den matmomssänkning som låter så bra men som i verklighetenskulle få helt andra konsekvenser. Däremot förstår jag att vill ha en sänkningav matmomsen som mera motsvarar matsubventionernas utformning. Det skulle få enfördelningspolitiskt något bättre effekt. 25 HANS i (vpk) replik; Det är den vanliga logiken: om sänkta"matpriser är till nackdel för låginkomsttagarna, som säger,måste rimligtvis höjda matpriser vara till fördel. Jag skulle vilja höra hurhon förklarar detta fördelningspolitiska trick. Matmomsutredningenhade som sin absoluta begränsning direktiv som sade attför att finansiera matmomssänkningen skulle momsen på andra varor ökas.Precis som sade, skulle blöjor, tvättmedel m. m. " väga upp vad barnfamiljerna tjänarpå sänkt matmoms. Men jag visade i minareservationer att om man bara till viss del finansierade matmomssänkningen medhöjning av momsen på andra varor och därutöver beskattade kapital ochförmögenheter- och har vi också spekulationskarusellen att ta av - skulledet bli en helt annan fördelning. sysslar alltid med att fördela inom klassen.Vi har ett klassperspekfiv i fördelningspolitiken, och det betyder att vi kanta finansieringen någon annanstans än just på de vardagliga utgifterna förvanligt folk. Därmed skall jag inte avvisa tanken som har förts fram påen punkt- eller lyxbeskattning av varor som är umbärliga eller att man inriktarsig på baslivsmedlen. Vi vet att redan med den subvenfionsteknik som finns kanman via baslivsmedlen momsbefria ungefär hälften av det som konsumeras i envanlig familj, och det är de viktigaste bitarna, de som väger tyngst i ekonominför vanliga människor. När man nu har insikten att det vore bra, som fruTroedsson sade, varför vägrar man då att gå med på ens detta utan hävdar attvarje subvention bör bort? Det är ju bara litet subvention på mjölken kvar nu.Under både borgerliga och socialdemokratiska regeringar har matpriserna höjtsgenom att man har tagit bort subventioner. 26 Förste vice talman () replik: Självfallet vill alla ha lägre matpriser, ochlägre matpriser uppnår man om man sänker skattetrycket. Men jag tyckeratt det är orimligt med en politik som skulle innebära att man med oförändratskattetryck - och det är ju det i vill ha - tarbort matmomsen, för då måste det betalas på något annat sätt. Hans Peterssonvet själv hur svårt det var i momsutredningen att finna på någon annan ansvarigfinansiering än högre moms på alla andra, också oumbärliga, varor. Naturligtvis har jag ingenting emot om kött och allt vaddet må vara är billigare för eget vidkommande, men om jag vet att det måstebetalas genom högre moms för bl. a. barnfamiljer på blöjor, kläder, skor ochandra livsnödvändiga varor, då undrar jag verkligen var denfördelningspolitiska vinsten i det hela ligger. Skulle man däremot kunna betalasänkt moms på mat inom ramen för skattetrycket, skulle det innebära att mankunde frigöra . Då, , vågar jag bestämt hävdaatt de 15 miljarderna skulle kunna användas på ett väsentligt bättre sätt urfördelningspolitisk synpunkt för barnfamiljer, pensionärer, glesbygdsbor ochandra som kan ha det bekymmersamt. 27HANS i (vpk) replik: Herr talman! Precis som fruTroedsson sade, vill alla ha sänkt matmoms. Undersökningar visar att t. o. m.de moderata väljarna.tycker att det är en mycket viktigare reform än att sänkamarginalskatterna, som ju är huvudkrav i skattepolitiken. Sänkt marginalskatt gynnar uteslutande, kan man säga, dehögre inkomstskikten. Sänkt matskatt gynnar alla, och det är klart att ävenhöginkomstta- gare åkermed i svängen om man åstadkommer att maten blir billigare. Men faktum är, ochdet visade också matmomsutredningen, att människor i mycket låga inkomstlägen -med eller utan barn men särskilt med barn naturligtvis - lägger avsina utgifter på mat, medan en höginkomsttagare lägger kanske 15 eller avsina utgifter på maten. Det visar vilken relativ betydelse matkostnaderna har ochvilken lättnad det skulle bli för den vanliga familjeekonomin, om man kundesänka matpriserna. Det visade sig att tvåbarnsfamiljer ivanliga inkomstlägen skulle tjäna . på en matmomsreform, Tarman bort momsen bara på baslivsmedlen, kanske det skulle röra sig om 5 000 eller6 ,, men redan detta är stora skattesänkningar för dem som har det sämst. Jag kan bara konstatera att och jag kämparför helt olika grupper i samhället. Skattepolitiken är inte tekniskt neutral.Genom att finansiera matmomssänkningen på ett riktigt sätt och undvika att höjamomsen på andra vardagsvaror kan man skapa stora sociala lättnader för dem somhar det värst, och det slåss vi för. Jag kan inte låta bli att börja med enundring, varför tog replik på i Hallstahammaroch inte på . Såvitt jag förstår, hade det varit minst likabefogat. Enligt min mening var det här ungefär som att skälla på klockaren närdet är prästen man skall ta i örat. Jag vill för resten hälsa välkommen till denhär debatten. Hon hade ett intressant inlägg som jag skall återkomma till. har vi än en gång,mycket påtagligt, fått uppleva att inte är en isolerad ö. Vi haråterigen fått känna av det faktum att vi inte helt på egen hand styr vårt öde -hur gärna vi än skulle vilja att det vore så. I går och i förrgår föll, enligt uppgift, värdet av världensaktiebörser med - detta avuppgång och t. o. m. hausseartad eufori. Något mindre än 100 miljarder av dessa12 000 miljarder försvann från den svenska börsen. Det är ett stort ras härhemma-men det är ändå av de samlade förlusterna på de internationellabörserna. Siffrorna ger en aning om vilka enorma krafter det här ärfråga om. De visar också hur svårt det kan vara för ett litet och öppet landsom att stå emot mäktiga internafionella svängningar. I det här fallet utlöstes kursraset av flera olikafaktorer, t.ex. oron i och den internationella ränteuppgången.Men den grundläggande orsaken har naturligtvis varit de fundamentala obalansersom präglat världsekonomin . Det gäller framför allt de stora underskotten i denamerikanska statsbudgeten och bytesbalansen. har dragit påsig världens största utlandsskuld. Den enorma ökningen av det amerikanskalånebehovet, både på hemmamarknaden och internationellt, har under de senasteåren orsakat rena berg- och dalbanan på en rad viktiga finansiella marknader.Dollarn steg först tillrekordhöjder för att sedan falla mycket kraftigt. Räntorna har kanat upp ochned. Och är det alltså börskursernas tur. Efter att kurserna först stigit -och aktierna blivit kraftigt övervärderade - kommer reaktionen. Av dettabör vi dra tre slutsatser; För det första att det är farligt att experimentera medmonetarism och ohämmad tro på ofinansierade skattesänkningars dynamiskaeffekter, som det hette. Det var ju just den kombinationen som kännetecknadedet som kallades Reaganomics. Den grundlade dagens obalanser och alla deproblem som de fört med sig. Jag kan bara hoppas att också de svenskanyliberalerna -som predikade evangeliet om monetarismen ochLafferkurvan - har lärt sig sin läxa. För det andra: Vi lever i en instabil och osäker värld.Det är svårt att förutsäga vad som kommer att ske. De fundamentala obalansernai världsekonomin består, och risken finns att de inte kan avlägsnas utanallvarliga konsekvenser för tillväxt och ekonomisk utveckling i hela världen.Hur bra det än går för den svenska ekonomin här på hemmaplan, finns aljtidrisken att stormmolnen från omvärlden drar in också över vårt land. För det tredje; Just på grund av detta är det nödvändigtatt bedriva en fast och konsekvent ekonomisk politik. Vi måste se om vårt hus.Vi måste föra en politik som säkrar en god konkurrenskraft och som hållertillbaka pris- och kostnadsstegringen. Vi måste se till, att den svenskaekonomin smidigt kan anpassa sig till ändrade förutsättningar och ta sig an nyautmaningar. Det är bara på det sättet vi kan minimera riskerna att bliallvarligt skadade, om det blir störningar i den internationella ekonomin. Detär bara så vi kan värna sysselsättningen och tryggheten här i vår lilla del avdet internationella ekonomiska systemet. Det är nu den socialdemokratiskaregeringen tillträdde och började försöka föra en sådan politik. Det är fem årsedan den tredje vägens ekonomiska politik sjösattes. Det är också precis den allmänpolitiska debatt här i då oppositionengav sin syn på devalveringen och redovisade sina bedömningarav vad den skulle ge för resultat. Jag tror i och för sig inte att opposifionen vill bhpåmind om vad man sade i den debatten, men jag skall göra det ändå. , t. ex., dömde ut devalveringen helt, bl. a. med motiveringen;"vet vi att prisstegringen springer upp emot ." Handrog också slutsatsen att budgetunderskottet "riskerar att växa till 100miljarder". , som representerade i dendebatten, kritiserade devalveringen bl. a. med det tunga argumentet att denskulle skapa problem för missionen i . menade att devalveringenvar "en katastrofal omdömeslöshet", som "spolierar vad som undersenare år uppnåtts i den ekonomiska politiken" - ett i och för sigmärkligt påstående. , som var vpk:s representant i debatten,bedömde det som en "illusion" att investeringarna skulle öka fillföljd av devalveringen. Någon förnyelse av produktionen skulle inte äga rum,hävdade han. vet vi att det är fel,grundligt fel. Det gick inte åt skogen med den svenska ekonomin. Tvärtom vändeden uppåt. hade fel: Inflafionen 1983 blev inte , den blev . därefterhar den fortsatt att minska. Budgetunderskottet blev aldrig 100 miljarder.Tvärtom har det gått ner ända fill 15 miljarder . T.o.m. den ofelbare JörnSvensson hade fel: Investeringarna inom industrin har ökat med sedan1982. Men även jag hade fel - den ekonomiska uppgången har varit både starkareoch snabbare än vad jag vågade tro och ge uttryck åt. Låt mig som motvikt till de omdömen jag nu har läst upp fåcitera vad några bedömare skriver om den svenska ekonomin. DagensIndustri kallade i en extrabilaga "Dagen när vände" och talade på mittuppslaget i storarubriker om "Det svenska undret". samma vecka hadehela omslaget täckt av en strålande sol med rubriken - och mitt i solen kunde man, i eldröd skrift, läsa "HappyDays Are Here Again! Jag vånne det vore så. Men tyvärr är- nog dentypen av utgjutelser att gå för långt åt det motsatta hållet. Sanningen är attvi har kravlat oss upp ur avgriinden - men att vi fortfarande står och svajarpå kanten. Och vi vet av erfarenhet hur lätt det är att ramla ner igen - inteminst i så osäkra tider som dessa. Det finns två ganska säkra sätt att rasa nerigen. Det ena är att släppa fram högre pris- och lönestegringar än omvärlden,det andra är att tillåta sig en snabbare standardökning än vad vi ökarproduktionen. Då kan krissymtom i ett litet och av utrikeshandeln beroendeland som snart dyka upp igen. Det är detta den ekonomiska politiken nu måste riktas inpå att förhindra. Uppgifterna har förändrats: från att lyfta landet urstagnation och kris fill att dämpa en alltför snabb uppgång. tecken tydernämligen på att vikfiga delar av ekonomi nu börjar kännetecknas avöverhettning.. Kapacitetsutnyttjandet inom industrin är högre än någongång sedan det tidiga 70-talet och tycks ligga kvar på den höga nivån. Andelenföretag som uppger att de har brist på arbetskraft stiger, och det gäller snartalla slag av arbetskraft. Flera företag än tidigarehar börjat ange brist på produktionsfaktorer som det främsta hindret för enökning av produktionen. Senaste siffran var lägre än 2 %.Arbetsmarknaden har förstärkts i rikets samtliga länutom . Antalet län med sVåra arbetslöshetsproblem har sjunkit markant.Antalet lediga platser stiger. Det är intressant att notera att AMS höstprognosnu säger att bristen på arbetskraft och svårigheter att matcha ihop arbetssökandeoch lediga jobb är det centrala problemet på arbetsmarknaden. Efterfrågetrycket i vår ekonomi är starkt. Den privatakonsumtionen ökar med . Investeringarna växer; iindustrin stiger de med inte . Den svenska exporten tycksbehålla sina marknadsandelar, i varje fall för bearbetade varor, men detinnebär ändå med den starka inhemska efterfrågeökningen att bytesbalansenförsvagas. får vi - i bästa fall - ett litet överskott, och risken ärstor- som tidigare talare har påpekat i debatten - för att vi går motett nytt underskott. Pris- och lönekostnadsstegringen är fortfarande snabbareän i konkurrentländerna. ser det ut att bli en timlöneökning på över 6 %.Inflationen blir ; det är inflationstakten som kan uppgå fill . attjämfört med våra vikfigaste konkurrentländer ligger vi för högt. ser vi då de oroande tendenserna i deninternationella ekonomin. Räntorna har gått upp kraffigt ibåde , och . Det var bl. a. det som utlöste de senastedagarnas fall på börsen. De stora obalanserna visar inga tecken på att minska.Dollarn ligger fast , mén det beror i huvudsak på massiva interventionerfrån centralbankerna.. Viktiga bedömare, bl. a. , hävdar att det amerikanskabudgetunderskottet kan börja växa igen om inte omedelbara ochkraftfulla åtgärder vidtas. Det finns därmed en klar risk för att deninternationella konjunkturen försvagas. Ovanpå detta kom så de senaste dagarnasväldiga kast på de internationella aktiemarknaderna - med den ytterligareosäkerhet det antagligen medför. Vi måste utgå ifrån att vi har att själva lösa våraproblem. Den lyckosamma period då vi har kunnat få hjälp bl. a. genom fallandeoljepriser är uppenbarligen över. beror det på oss själva hur det kommer attgå. Huvuduppgiften blir då att verka för en återhållsam finanspolitik och endämpad löneutveckling - detta är ett svar till - för att kunnalägga grunden till en fortsatt konsolidering av ekonomi och göra ossså litet sårbara som möjligt, om det kommer nya störningar utifrån. Men för detta räcker det inte med vackra ord, om det nufinns sådana att använda här i . Vad som behövs är ett aktivtansvarstagande, såväl från arbetsmarknadens parter som från partier. Detta är desto viktigare, eftersom alla kalkyler allttydligare visar hur avgörande en dämpning av pris- och kostnadsstegringen ärför våra möjligheter att bevara styrkan i den svenska ekonomin. Om vi skulle fålöneökningar på samma nivå som , dvs. , innebär det en påtagligförsämring av bytesbalansen, enligt de prognoser som har gjorts. Efter handkommer det att leda till att arbetslösheten börjar stiga igen.