prot · GB0913 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:13 1 § Kompletteringsval till utskott partigrupp har som suppleant inäringsutskottet efter anmält . Talmannen förklarade vald till suppleant i näringsutskottet () 2 § Justerades protokollet för den 15 innevarande månad. 3 § Svar på interpellation 1987/88:13 om de fjällnäraskogarna har frågat om jag kommer attföreslå en naturvårdsgräns ovanför vilken inget storskaligt skogsbruk i defjällnära skogarna får bedrivas. Han har vidare frågat om jag avser vidta någraåtgärder för att skydda ytterligare urskogsområden i de fjällnära skogarna somnaturreservat. Slutligen har frågat om jag avser medverka tillatt avverkningar som kommer i konflikt med naturvården eller rennäringenstoppas i avvaktan på mer långsiktiga beslut om de fjällnära skogarnas framfid. Frågan om vad som bör gälla för avverkningar i de s. k.fjällnära skogarna har behandlats här i kammaren under desenaste åren. I mitt frågesvar fill betonade jagkravet på återhållsamhet med bedrivande av skogsbruk i fjällnära skogar. Jagframhöll också vikten av att skogsägarna och myndigheterna i fortsättningennoga följer nya föreskrifter i sin planering av avverkningarna,så att den av förordade hänsynen till andra intressen tas. Det kommer säkert allfid att finnas olika uppfattningar omhur skogarna skall utnyttjas. Avvägningar måste självfallet göras mellan olikaintressen. Den princip som gäller och som jag förordar är mångbruksprincipen,dvs. ett akfivt skogsbruk skall på olika sätt kunna samsas med andra intressenför Om de fjällnära skogarna Naturvårdens och andra allmänna intressen skall beaktas ochkunna förenas med ett rationellt skogsbruk under ömsesidigt hänsynstagande. Detär självfallet min uppfattning att skogsbruket i de fjällnära skogarna skallbedrivas med mycket stor återhållsamhet. Flera av de intressemotsättningar som kan bli aktuella ide fjällnära områdena lämpar sig inte att lösas genom centrala direktiv. Deinventeringar som har gjorts och det arbete som pågår medmarkanvändningsplanering bör kunna utgöra grund för en mer övergripandebedömning, som i sin tur kan tjäna som ledning för de avgöranden som i förstahand måste ske lokalt. Regeringen har därför satsat ytterligare medel påmarkanvändningsplanering i de tre nordligaste länen. En generell naturvårdsgräns skulle mot bakgriind av vadjag nu har sagt bli av föga värde i det enskilda fallet. Den intresseavvägningsom skall göras och de hänsyn som skall tas till olika intressen måste ske närett enskilt ärende aktualiseras. På så sätt kan de lokala förutsättningarnabäst beaktas och största hänsyn tas till bl. a. naturvården och rennäringensintressen. Vad gäller bildandet av naturreservat ankommer det iförsta hand på länsstyrelserna att fatta beslut. 3 (): Jag tackar jordbruksministern för svaret. Jag konstateraratt jordbruksministern på ett objektivt sätt har försökt sätta sig in i dessafrågor. Han har diskuterat med alla intressenter och låtit dessa komma in idiskussionen på ett likvärdigt sätt. Jag tror att det är viktigt att konstateradefta. De fjällnära barrskogarna i är en nationelltillgång som har ett värde som sträcker sig långt utöver det ekonomiska utbytesom de ger. De är en fillflyktsort för hotade växt- och djurarter, de rymmermånga värdefulla urskogsområden, och de är stora och sammanhängande. De ärfaktiskt unika i - de är sista vildmarker. När behandlade betänkandet om de fjällnäraskogarna visade det sig att flera ledamöter hade olika uppfattning om vadbetänkandet innebar. Visst innebar betänkandet stora förbättringar, minskadehyggesstorlekar och mycket annat. Men det fanns också helt skilda uppfattningarom hur betänkandet skulle tolkas. Det har visat sig att den inflammeradedebatten kring de fjällnära skogarna kvarstår. Om varje objekt och grupp avobjekt som kommer fram får vi en inflammerad debatt, och hotet mot de fjällnäraskogarna kvarstår. Därför behövs preciseringar. har föreslagit att ennaturvårdsgräns skall dras upp, ovanför vilken inget storskaligt skogsbruk fårbedrivas. Jordbruksministern ställer sig inte bakom detta förslag. Jagbeklagar det, för jag tror nämligen att en naturvårdsgräns vore det bästasättet att vinna klarhet i och få fram fasta regler för hur skogsbruk skallbedrivas. Många av de enskilda fastighetsägarna kommer att drabbasekonomiskt om de inte får utnyttja sina skogsmarker. De blir naturligtvisirriterade, vilket är förståeligt. har föreslagit att markområdenskall överföras från domänfonden till naturvårdsfonden och bl. a. i det samman- hangetanvändas för markbyte. Dessutom har vi föreslagit större anslag för markinköpän vad regeringen gjort. hänvisar till att länsstyrelserna äransvariga för inrättande av naturreservat, och det är ju riktigt. Men om intestaten ställer resurser till förfogande blir det ingareservat. Det är problemet just . Jag vet också att det är storasysselsättningsproblem i de områden där de fjällnära skogarna finns. Det ärmånga gånger kortsiktigt att genomföra avverkningar som inte är ekonomiskt räntablautan statligt stöd. När de här skogarna avverkas, jordbruksministern, tar detkanske tre fyra generationer, innan det finns ny avverkningsbar skog där. Jag vill än en gång fråga jordbruksministern: det inteav stort intresse att få klarlagt hur hanteringen av de fjällnära skogarnaskall ske ? Jordbruksministern kommer att få frågor om de fjällnäraskogarna gång på gång, därför att varje objekt som dyker upp föranlederdiskussion. En naturvårdsgräns med klara preciseringar om ersättningsfrågor m.m. skulle ge klarhet och lugn och ro. Vi skulle få starkare skydd för fjällnäraskogar. Inblandade parter skulle också få veta var regeringen står och hurreglerna gäller. Därför skulle jag vilja att jordbruksministern något merpreciserade för mig varför han inte ställer sig bakom förslaget omnaturvårdsgräns. Jag tycker att svaret var litet allmänt. Det finns skäl attytterligare precisera det. Om de fjällnära skogarna Jag kan konstatera att och jagi långa stycken är överens om målsättningen, att man skall vara mycketförsiktig med avverkningar i de fjällnära skogarna. frågar omdet räcker med de preciseringar som är gjorda. har fattat beslut.Sedan har mot bakgrund av beslut givit utföreskrifter. Som bekant får ingen avverka något i de fjällnära skogarna utanett tillstånd från . Man skall minska hyggesstorlekarna motvad de var förut. Ett tak har rekommenderats, och många av hyggenaär mindre än så. Man skall gå igenom varje område som skall avverkas för attutröna om det är möjligt att plantera där, så att ny skog kan växa på denmarken. Man skall ha samråd med rennäringen i fråga om året-runt-mark, innanman får ett tillstånd att avverka över huvud taget. frågar om det inte vore bättre attfastställa en central naturvårdsgräns över hela fjällkedjan. Jag tror att detvore en sämre åtgärd. Det finns kolossalt stora skillnader lokalt beträffandemöjligheten att avverka i de fjällnära skogarna. I nästan en och sammaskogsbacke kan klimatet lokalt göra att det är svårt, kanske omöjligt, att fåupp ny skog efter avverkningen i ett område. Man kommer att misslyckas med nyskog, medan det i ett annat område med kanske annan markbeskaffenhet, andravindar och annan lutning går bra. En viss metod för skogsplantering kanske intefungerar alls, medan andra metoder, t.ex. den moderna högläggningen, fungerarbra. Allt detta måste man gå igenom på plats. Det skulle kanske vara möjligtatt plantera i områden över vad som skulle vara en centralt bestämdnaturvårdsgräns. Det kan också finnas områden under vad som skulle vara encentralt bestämd naturvårdsgräns där det inte alls går att åter beskoga, utandär man kommer att misslyckas och där man inte borde få avverka. Efter att ha vandrat i naturområdenmed fjällnära skogar med olika intressenter i de konflikter som finns, blir jagmer och mer övertygad om att man måste göra bedömningen i den lokalamarkanvändningsplaneringen och där sätta sig ner och samsas och maka på sig,alla intressenter; skogsägare, naturvårdsintressen och rennäringen. Jag menaratt det bör vara möjligt att kunna samsas på ett hyggligt sätt. Självfalletkommer man dock aldrig ifrån konflikterna - det tror jag att ochjag också är överens om. Men det är bara genom denna typ av lokalmarkanvändningsplanering som alla intressen verkligen kan få värdera om det enaoch det andra området kan vara möjligt att avverka och i så fall på vilkavillkor. Inte minst viktigt - det var bra att det - är att man inte skall avverka på ett sådant sätt att manutarmar t.ex. flora och fauna. Avverkningsmetoderna är ju annorlunda . Manbör verkligen lämna kvar träd, stubbar och element på marken som gör att fåglar,insekter och andra inslag i vår fauna kan utvecklas också efter det att hyggethar tillkommit. Det finns en tendens att man gör så, men i den mån man inte gördetta skall man göra det. Det är mycket viktigt att inte bara de allmännanaturvårdsintressena tillvaratas utan också vårt intresse av att inte utarmavår flora och fauna. Bedömningen måste göras för varje plats för sig. En gränsbestämd i kan slå väldigt fel i enskilda fall. Målsättningen tror jag vi är ganska överens om. LarsErnestam underströk ju också det andra intresset som vi inte får bortse ifrån.Mycket av inland - de tätorter, bygder och byar som finns där -skulle inte kunna existera utan skogar. Därför finns det intressemotsättningar.Vi måste också ta hänsyn till det intresse som finns hos skogsarbetarna och ide tätorter där man lever genom att skogsbruket existerar. LarsErnestam frågade varför naturreservaten inte blir fler. Vi skall inte förringa det som har skett genomdomänverkets beslut att avsätta på 70 olika områden somdomänreservat. Då kommer av domänverkets fjällnära skogar att ingåi reservat. Sedan kan man givetvis alltid - särskilt i budgetbehandhngstider -diskutera resurser och pengar. Men resurser för mark- ochnaturvård fördubblades fakfiskt , efter förslag från densocialdemokratiska regeringen. En stor del av dessa resurser har också avsattsjust för urskogsförvärv. har i årets anslagsframställningbegärt ytterligare medel, och det är en fråga som behandlas på sedvanligt sätti det budgetarbete som pågår. Avslutningsvis vill jag understryka något annat. Vidiskuterar nu reservat och fjällnära skogar. Reservat menar vi bör avsättas förde verkliga pärlorna i vår natur. I har vi sådana restrikfioner i frågaom allmänt skogsbruk som inte andra länder har, vilket gör vårt land mernaturvårdsinriktat än många andra länder. 5 (): Jordbruksministern kom in på de konflikter som finns. Jagtror att det finns konflikter i två avsnitt. Vi har självfalletsysselsättningsaspekten, att människorna har svårt att få jobb och sermöjligheten att jobba i skogen.Men , när man är i en så desperat situation som man är där, tänkerman inte på de framtida konsekvenserna och på vad ett kortsiktigt utnyttjandeav den här tillgången medför. Det skall ju komma en generation efter dennuvarande, och det skall komma ytterligare generationer. Som jag sade tar detungefär fyra generationer, innan man kan få ny skog. Frågan om anslagsbeloppen har jag diskuterat medjordbruksministerns företrädare och jag tror också med . Jag harockså tidigare fått höra att socialdemokraterna har fördubblat anslagen, mendet är inte riktigt korrekt. Man har sänkt anslagen - man har tagit bort vissaanslag och ökat några andra samt tagit bort överföringsposter mellandomänfonden och naturvårdsfonden. Man har alltså i realiteten sänkt anslagen,och det har vi reagerat mot. Jag tycker man skulle ligga kvar på eller höja denivåer som tidigare fanns. Eftersom jordbruksministern själv tog upp detta,kunde jag inte underlåta att nämna om det just . Men jag tror ändå, jordbruksministern, att vi närmar ossde här problemställningarna från fel utgångspunkt när vi utgår frånsysselsättningsaspekten och med den som basis bedömer vilka bevarandefrågor somskall prioriteras. Jag tror att vi i stället skulle närma oss bevarandeaspektenoch med utgångspunkt i den se var man möjligen kan göra avverkningar. är detungefär tvärtom. Jag tror att bevarandefrågorna skulle få en starkareställning, om man gjorde på det sättet. Det innebär inte ett absolut idiotstoppför avverkningar. Det är inte så jag menar. Men en naturvårdsgräns skulle kunnage mycket mycket klarare riktlinjer och mycket klarare besked. Och dessutomskulle vi få det lugn som erfordras. Det måste vara irriterande förmiljövården, naturvården och alla inblandade att vi ständigt kommer att få haden här konflikten. Den kommer inte att upphöra. Den kommer att fortsätta, föri vårt land finns det ett starkt intresse för skydd och bevarande av de härsista oersättliga områdena, den sista vildmarken. Därför kommer de härkonflikterna att fortgå, om vi inte vidtar radikala åtgärder och även ställerde resurser till förfogande som behövs och betalar de ersättningar som demänniskor som är drabbade behöver. Det är inte fråga om någon minskning. Det vill jag hävda. Men jag skulle vilja ta upp en annan aspekt. att de som bor i orterna omkring de fjällnära skogarna i inlandinte tänker på de framtida konsekvenserna. Jag har talat med både LarsErnestams partivänner och mina egna partivänner på sina håll i de bygderna. Dedelar uppfattningen att man inte bör ha en naturvårdsgräns. Det innebär inteatt de inte skulle tänka . Tvärtom, måste jag säga att omsorgen omden egna bygden är något som verkligen präglar dem som bor i de utsattabygderna och tätorterna som finns i de fjällnära områdena. Jag tror inte viskall hävda att man där inte tänker . Jag tror att det har varit en nyttig debatt under 1960-och . När man går på markerna och jämför hur hyggena såg ut på1960-talet och - nu avverkas det mindre - och dehyggen som finns , finner man att både skogsägarna och skogsarbetarna harlärt sig Om de fjällnära skogarna naturvård.Jag tror att skogsarbetarförbundet har en tredjedel av sina medlemmar i kurseri naturvård . Och hos de stora bolagen, domänverket och de mindreskogsägarna finns det en insikt om marken som en biologisk resurs ochmarken som biologisk organism som kanske inte fanns i skogsbruket på1960-talet. Jag är övertygad om att de människor som deltar i debatten där uppei inland i många fall verkligen tänker och också har enkänsla för att det är viktigt att skogen växer upp igen, att man inte skallavverka och skövla på områden där skog inte kan växa upp igen. Där delar jaginte uppfattning. säger att man skall börja i bevarandeändanoch inte i sysselsättningsändan. Det är en smaksak hur man vill se det. Jagmenar att man i hög grad börjar i bevarandeändan i de fjällnära skogarna. Detär en mycket stor återhållsamhet som det handlar om, och det är en storförsiktighet. Det är ingalunda så att det pågår några vildsinta huggningar i defjällnära skogarna. Det skall som bekant finnas tillstånd i varje enskilt fall,och varje enskilt fall prövas mycket noggrant när det gäller markensbeskaffenhet, när det gäller lokala klimat, när det gäller möjligheten attskogen växer upp igen, de biotoper som finns, flora och fauna, rennäringensintressen, osv. Där menar jag att accenten ligger på bevarande. Det är därförvi talar om mycket stor återhållsamhet i de fjällnära skogarna. Det får ju inteheller vara hyggen av den storleksordning som finns på annat håll. Jag tror slutligen inte att det är så stor skillnad mellanvad eftersträvar och vad regeringen eftersträvar. talar om en naturvårdsgräns som skullebestämmas centralt. Men det skall tydligen inte vara en alldeles fix gräns utanen gräns mot, som det heter, storskaligt skogsbruk i de fjällnära skogarna. Menredan i dag har som sagt hyggena ett tak , och många hyggen är betydligt mindre. I föreställningsvärld är det tydligenpå det sättet - och jag vet att det ibland också har framgått av de debattersom förts av - att det inte skall vara en bestämd fixgräns; man kan göra lokala anpassningar osv. Då tror jag inte att skillnaden i uppfattningar ärsärskilt stor. Vi menar att man måste starta i det lokala arbetet. Man kan intestarta i , man måste låta de lokala konflikterna och intressena fågöra sig hörda först. Genom markanvändningsplaneringen, som leds avlänsstyrelserna och där ju de lokala intressena förs fram, får skogsnäringen,naturvården och andra intressen som finns, rennäringen t. ex., försöka samsas.Av det arbetet, där man till slut kommer överens om vad som kan avverkas ochinte kan avverkas, blir det ju en gräns. Men den gränsen växer fram, får vihoppas, ur de lokala intressemotsättningarnas förvandling till ett nödvändigtmakande på sig till ett samarbete. Men slutresultatet blir en gräns, och dengränsen tror jag är vettigare satt än om den sätts centralt från . Därligger alltså skillnaden i uppfattning, men i sak är det inte så väldigt storaskillnader mellan oss. Anf.7 (): Jordbruksministern säger att en naturvårdsgräns inte skallfastställas centralt här i . Det menar inte jag heller. dessafrågor förankras lokalt och direkt kopplas till en lokal diskussion.Jordbruksministern vet lika väl som jag att uppfattningarna hos befolkningen påhemmaplan är delade i denna fråga. Många människor är oroade för framtiden. Deär oroade för att denna oersättliga resurs skall försvinna och för vad somskall hända under kommande generationer. Sedan är det riktigt att man långt över partigränsernanaturligtvis är oroad för sysselsättningen i de här områdena. Många markägarefrågar sig:Är det rimligt att vi skall avstå från vår mark och från att avverkavår skog, när skogen är vårt levebröd? Det är där jag menar att staten har ettansvar att - i stället för att kortsiktigt skapa fillfällig sysselsättning somur ortsbefolkningens synpunkt självfallet är mycket angeläget - gå in ochsäga: tar vi den här resursen, vi har inget annat att erbjuda. Jag anser att miljöfrågorna är så viktiga att det är felatt de bara får ta i anspråk någon promille av landets budget. Lika viktigt som det är att vi har ett försvar, social omvårdnadm.m., lika viktigt är det att vi bevarar värdefull natur och kan avsättaresurser för just sådana ändamål. Det är där det brister. Vi i harvisserligen inte heller anvisat tillräckligt med pengar, det måste jag erkänna,rnen jag tror att vi alla måste få en ny syn på dessa frågor. Naturresursen,och att bevara den för framfiden, anser vi vara en så viktig angelägenhet attden måste prioriteras i budgetsammanhang. Jag tror att knuten ligger ikonflikten när det gäller dels sysselssättningsaspekten, dels rätten att frittförfoga över sin mark. Annars tror jag att befolkningen där uppe skulle varautomordentligt tillfredsställd över att få ha sin natur orörd för framtiden. Jordbruksministern säger att det inte är särskilt mycketsom skiljer oss åt. Efter den här diskussionen är jag medveten om att MatsHellström är engagerad i den här frågan och att han kommer att noga följa olikakommande avverkningsprojekt. Jag tror emellertid att det hade varit bättre omman hade haft klarare riktlinjer. får man ta diskussionen vid varje särskilttillfälle, och då hoppas jag att jordbruksministern kommer att vara så positivsom möjligt för att förena bevarandeintressena med övriga aspekter. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Meddelande om svar på interpellation 1987/88:39 8 Miljö- och energiminister : Herrtalman! Eftersom har vägrat att ta emot svaret på sininterpellation vid de tider såväl inom som strax efter gällande tidsramar somerbjudits honom och även vägrat att överlåta svaret på någon annan, kommersvaret på hans interpellation om restaurering av , väckt den 9oktober, inte att kunna lämnas förrän . Prot.1987/88:13 5 § Svar på interpellationerna 1987/88:25 och 41 ominternationellt samarbete i miljöfrågor Om internationellt samarbete i miljöfrågor 9 Miljö- och energiminister ; har till mig ställt följandefrågor. Avserregeringen att utarbeta en polifik för internationella agerande imiljöfrågor (Foreign Environmental Policy)? Är miljö- ochenergiministern beredd att klarlägga på vilka områden svensk miljöpolitik intestår i samklang med rekommendationer? Avserregeringen att ta fasta på naturresurs- och miljökommitténs förslag om enförebyggande miljö- och resurspolitik, exemplevis inom ramen för en särskildmiljökommission? har frågat migvilka åtgärder regeringen vidtagit för att förverkliga beslut våren1985 vari uttalade att ett förslag i en motion att genom avgiftsuttagbygga upp en internationell luftvårdsfond förtjänar att övervägas avregeringen. Jag avseratt besvara dessa interpellationer i ett sammanhang. Först vill jag instämma med både och när det gäller allvaret i de globala miljöproblemen. Jag delarockså synen på behovet av sektorövergripande åtgärder i miljöpolitiken liksompå behovet av att miljöhänsyn och resurshushållning kommer in på ett tidigtstadium i planeringsprocessen. Jag vill särskilt poängtera att denna principgäller både i det nationella och det internationella miljöarbetet. Regeringenhar mot denna bakgrund gett mycket hög prioritet åt miljöarbetet påinternationell nivå. Som svarpå tre frågor vill jag framhålla följande. Regeringen har en klar politikför internationella agerande i miljöfrågor. En viktig del av dennapolitik är att verka för internationellt bindande åtaganden för begrärisningoch kontroll av sådana utsläpp i atmosfären och haven, som negativt påverkarden svenska miljön. En viktig förutsättning för att uppnå verkningsfullaåtaganden från andra länder är att vi själva vidtar långtgående nationellaåtgärder. Regeringen arbetar också akfivt för att få till ståndrättsliga och operativa instrument för att bemästra globala och regionalamiljöproblem, även om dessa inte direkt bedöms kunna påverkamiljötillståndet i . Vi arbetar därför intensivt för att stärka samordningen ifråga om agerande i FN och dess fackorgan samt i andra internationellaorganisationer, framför allt , i syfte att verka för att det internationellaarbetet inriktas på åtgärder som främjar en god miljö och bidrar till enhållbar ekonomisk utveckling. Regeringen verkar också i det internationella utvecklingssamarbetet för att största möjliga miljöhänsyn tas i syfte att främja en hållbar ekonomisk och social utveckling i utvecklingsländerna. Yl En närmare redogörelse för Sverigesinternationella agerande kommer att lämnasi en samlad miljöpolitisk proposition som regeringen avser förelägga riksdagenvåren 1988. rekommenderarvärldens stater att uppnå en hållbar utveckling bl. a. genom en snål och rationell hushållning med naturresurser och användande av en produktionsteknik som begränsar utsläpp av miljöfarliga substanser till en sådan nivå att de inte förstör ekosystemen. Miljöpolitiken måste därvid integreras i hela samhällsut vecklingen. Regeringen analyserar nu i olika sammanhangVärldskommissionens rapport. a. kommer rapporten att behandlas vidmiljövårdsberedningens sammanträde . Jag vill här erinra om att regeringen genom att redanförra året besluta om att inrätta ett särskilt miljö- och energidepartement togett viktigt steg i den riktning som rekommenderar. Miljö-och pådrivande och samordnande roll inom regeringskanslietinnebär att bl. a. miljöhänsyn skall integreras i fackdepartementens arbete. När det gäller förslaget om ensärskild miljökommission vill jag framhålla följande. Miljöproblemen har av naturliga skäl utretts i många avseen den, och behovet av nya kunskaper kommer förvisso aldrig att upphöra. Men mot bakgrund av de ytterst allvarliga miljöproblem som hela världen brottas med anser jag att det viktigaste nu måste vara att vidta åtgärder för att kunna förverkliga kraven på god miljö och nödvändig hushållning med naturresurserna. Det är detta vi skall redovisa i den samlade miljöpolitiskaproposition som regeringen förelägger . Som svar på kan jag meddela att frågan om en internationell luftvårdsfondövervägs av regeringen. Möjligheterna att upprätta en sådan fond och att överföratekniskt kunnande om reningsteknik samt andra möjligheter att minskaluftföroreningsutsläppen diskuteras i inom FN:s konvention om långvägagränsöverskridande luftföroreningar.