prot · GB0939 · 1987-12-31 00:00:00 — Man vågar helt enkelt inte sättaplanerna för bostadsbyggande i verket, eftersom vägen inte tål det. Det skulleleda till betydande trafiksäkerhetsproblem. Jagvill fråga bostadsministern om jag kan utgå ifrån att bostadsdelegationensuppgift är så generellt utformad aft man kan ta upp fler liknande projekt. Harman möjlighet att t, ex, föreslå arbetsmarknadsåtgärder? Kan man ta initiativtill en samordning på både bostads- och kommunikafionssi-dan, som jag har givitexempel på? Jag kan svara att delegationen har möjlighet att ta upp den typ avfrågor här redovisar. Delegationen skall studera vUka hinder somkan föreligga för att förverkliga den bostadsbebyggelse vi alla vill ha.Delegationen är oförhindrad att redovisa att ett av hindren kan vara denna väg. Jagär, Uksom , övertygad om att det finns många hinder. Vi kan intealltid fullfölja våra hetaste önskningar. Det gäller också bostadsbyggandet.Vi kan inte tillgodose alla anspråk på en gång, vi har inte resurser. Det fårske en prioritering meUan olika verksamheter. Mankan hoppas att kommuner som finner sådana här svårigheter också kan finna andraområden att planera bostadsbebyggelse på som inte kräver stora och kostsammavägutbyggnader. Man får pröva frågorna från fall till fall. I övrigt vill jag bara slutligen, herr talman, sägaatt jag mycket uppskattar omtänksamhet när det gällerKarlskronavarvets stora problem. Som bleking skulle jag varmt uppskatta, omman där kunde få pengar att bygga några broar. 49 (): Jag tackarför det. Bostadsministernhar här pekat på möjligheten att gå via bostadsdelegationen för att åstadkommasamordning. Det är nyckelordet i detta sammanhang. Jagvet att det också kommer framställningar från en rad kommuner iStockholmsområdet. Jag nämnde och , men det blir antagligen flersom behöver hjälp för att samordna för att över huvud taget klara den press påbostadsbyggandet som regeringen faktiskt lagt på kommunerna. Jaghoppas att det skall gå att förverkliga vad bostadsministern ställt i utsikt. Överläggningenvar härmed avslutad. 14 § Svar påinterpellation 1987/88:95 om arbetsplatsutbyggnaden i har frågat vilka initiativ som regeringen avser att taför att få till stånd en utveckling av arbetsplatsutbyggnaden iStockholmsregionen som är förenlig med viktiga miljökrav såsom bevarande avvärdefulla grönområden och minskade luftföroreningar från bl. a. bi-Usmen. PärGranstedt säger i sammanhanget att de begränsningar som regeringen har införtför byggandet av annat än bostäder inom området inte innebär någon lösning pådet långsiktiga problemet. Så tiU vida har rätt som att detdirekta syftet med dessa begränsningar inte är regionalpolitiskt befingat, utani stället att skapa utrymme för ett tillräckligt bostadsbyggande och att dämpaprisutvecklingen på en överhettad byggmarknad. Däremotger begränsningarna naturligtvis förutsättningar för en lugnare utveckling avarbetsplatsutbyggnaden. De ger politiker rådrum, och ocksånya möjUgheter att påverka vad som faktiskt byggs. De ger slufiigen möjligheteratt påverka den inomregionala balansen, vilket markeras också i arbetsmarknadsstyrelsensföreskrifter till länsarbetsnämnden att vid prövningen av ärenden ombyggnadstillstånd i länet hänsyn bör tas också till möjUgheterna att medverkatill en jämnare sysselsättning mellan oUka delar av länet. , ligger en plan som kommunen har upprättat ochett bygglov som kommunen har lämnat. All planläggning skall ske så att denfrämjar en från allmän synpunkt lämplig utveckling och ger förutsättningar fören från social synpunkt god bostads-, arbets-, trafik-och fritidsmiljö. Hänsynskall därvid tas till förhållandena i angränsande kommuner. Det står redan iden första paragrafen i det inledande kapitel i den nya somhandlar om vad som alltid bör beaktas vid planläggning och i ärenden ombygglov. Dennya , som just har genomförts med stöd av parti, bygger på grundtanken att planfrågor än mer uttalat än fidigare ärett kommunaU ansvar. Jag har ingen avsikt att ta initiativ som ändrar på dennagrundläggande princip i ansvarsfördelningen mellan kommunerna och andra delarav samhället. Jagkan i och för sig förstå att det i ett område med strukturkan uppkomma en konkurrens mellan kommunerna, som inte främjar strävandena att nåen balanserad utveckling. Men lagen ställer ett krav på vidsynthet också i deenskilda kommunernas planering. Hur detta skall slå igenom är en angelägenfråga för regionens poUtiker att enas om. Anf.51 (): Jag ber att få tacka bostadsministern för svaret på min interpellation.Samtidigt vill jag säga att det var med ständigt stigande förvåning jag tog delav innehållet. Imin interpellation tar jag upp en ganska viktig problematik som rör ungefär enfemtedel av rikets befolkning. En mycket kraftig arbetsplatstillväxt har letttill en befolkningstillväxt i , och denna arbetsplatstillväxtär mycket hårt koncentrerad till en del av denna regionen. växerför närvarande med ungefär 15 000 människor , och en viktig drivkraftbakom detta är naturligtvis den mycket kraftiga arbetsplatstillväxten. Jagredovisar en del siffror i min interpellation och påpekar att det förnärvarande finns kontorsutbyggnadsprojekt - det är ju mest kontor som dethandlar om - som motsvarar ungefär 200 Hötorgsskrapor. I mycket storutsträckning är projekten koncentrerade till ett område som sträcker sigungefär härifrån och upp mot , med kraftig tyngdpunkt i de centraladelarna av regionen. Detta får betydande konsekvenser. Jagvill påstå att är en av världens ur miljösynpunkt absolutfinaste storstäder att bo i. Det hänger samman med att vi här har kunnat bevaraen mycket fin natur nästan ända in på stadskärnan: skärgården, ,och kulturbygder. Vi har rika grönområden, vi har enförhållandevis frisk luft att andas osv. Detta förenat med aUt vad storstadenkan erbjuda av kulturiiv, nöjesliv, en historisk stadskärna osv. gör attStockholmsområdet är en mycket fin livsmiljö. Menjust den snabba tillväxten är ett hot mot mycket av detta, eftersom denriskerar att leda fill ett ökat exploateringstryck, till att våra grönområdenbyggs igen av industriområden, bostadsområden och motorvägssystem, och till attluftföroreningarna, som redan nu börjar bli ett stort problem, växer sig ännustörre. Ungefär hälften av all barrskog i visar allvarligaförsurningsskador. Vi vet att den växande bilismen är en av de viktigasteorsakerna till detta. Dettahar också ekonomiska konsekvenser, eftersom det är dyrt att bygga upp deninfrastruktur och framför allt det kommunikationsnät som krävs för att klara enså här hård arbetsplatskoncentration. Vi har sociala problem i bostadsbristensföljd, som det borde ligga bostadsministern mycket varmt om hjärtat att lösa. Vadsäger då regeringen när jag frågar; Är regeringen beredd att medverka tillåtgärder för att få en lugnare och mera balanserad utveckling iStockholmsregionen? Kontentan av det svar som jag har fått är att dettatydligen inte är någonting som regeringen kan eller vill göra någonting åt.Bostadsministern använder till och med en litet magistral ton och undervisarmig om den gällande lagstiftningen. Jag känner till den - jag har varitkommunalpolitiker längre än bostadsministern har varit bostadsminister- så jagvet vilka regler som gäller. Men den slutsats som bostadsministern drar. att statsmakten på grundav den lagstiftning som vi har inte kan göra någonting, vill jag på det bestämdastebestrida. Statsmakterna kan göra någonting om de vill göra någonting, och jaganser att man bör göra någonting. Detta är inte bara en lokal fråga,utan det rör en stor region och en stor del av befolkningen. Vadkan då statsmakterna göra? Jo, dels handlar det om ambitionsnivån iregionalpolitiken, att man verkligen satsar för att skapa utveckUngsmöjligheteri andra delar av landet, dels är staten en av de största arbetsgivarna iStockholmsområdet, och även statens arbetsplatser är i mycket hög gradkoncentrerade till den centrala nordliga delen av . Man kundeinföra speciella styrmedel för att påverka arbetsplatslokaliseringen i dennaregion, styrmedel som inte står till förfogande nu och för vilka det krävsriksdagsbeslut. Centernhar t. ex. föreslagit att man skall kunna differentiera arbetsgivaravgifternaså att de företag som väljer att lägga sig i de allra mest koncentreradeområdena får ta på sig en rimlig del av de samhälleliga merkostnader somuppstår. Detfinns alltså ett helt register av åtgärder som man kan ta till om man vill det,men svaret andas tyvärr Utet av likgiltighet för de viktiga problem som finnsinom regionen. Men om man inte tycker att detta är en viktig politisk fråga görman heller ingenfing. För oss är en ur miljösynpunkt harmonisk utveckling avStockholmsregionen en synnerligen central fråga, och vi skulle önska att ocksåregeringen hade den inställningen. Låt mig först säga fill att UtveckUng ochStockholms utbyggnad inte är någon likgilfig fråga vare sig för mig eller förregeringen. Det skulle vara orimUgt, eftersom har en femtedel avlandets befolkning. Men, , det handlar i stället om en respekt förde roller som vi har i det politiska livet. Jag är precis som av att inte skulle utvecklas,så snabbt som är fallet. Detskulle vara bra om tillväxten i vore mindre än . Detvore också bättre om alla de arbetstiUfällen som växer fram i skullebidra till en positiv utveckling i andra delar av landet. MenPär har ställt frågan fill mig, med det ansvar som jag har för bostadsförsörjningoch planläggning, och från de utgångspunkterna påpekar jag att detta ärkommunala frågor. Det borde , som enligt egen utsago har så långerfarenhet från verksamhet, inse. Detsom upp när han talar om statens agerande ärregionalpolitiska frågor: Vilken regionalpolifik skall vi föra, vilka medelskall användas för att åstadkomma det som man önskar med den? bördärför vända sig till den i regeringen som har ansvar för de regionalpolitiskafrågorna. Men även om regionalpolitiken icke är en huvudfråga förbostadsdepartementet, talade jag i mitt svar tiU om att vi dels hadegenom byggbegränsningar uppnått en viss möjlighet att begränsa arbetstillfällena.Jag kunde också ha sagt att vi har medverkat till att investeringsfonderna,som är frisläppta i landet i övrigt, inte är frisläppta i , Göteborgoch , vilket har en viss betydelse. Jaghar för egen del ingenting att invända mot en ytterligare utveckling avåtgärderna, om man vill det, för att stoppa den snabba tillväxten i har i ett annat sammanhang här i sagt att inget statligtarbetstillfälle borde tillkomma i , utan sådana bör i ställettillkomma på andra håll. Närdet gäller de statliga jobben har såvitt jag förstår både vi ochcenterpartiet bestämt oss för att förlägga ett helt nytt verk till landsbygden.Vi kanske kan räkna med fortsatta stöd för den typen av åtgärderför att åstadkomma en bättre balanserad utveckling. Detär inte så, , att vare sig jag, som har en stark anknytning tilllandsbygden, eller regeringen tycker att den snabba tillväxt som har ägt rum iStockholm är bra, utan vi skulle önska andra lösningar. Menhittills har ingen kunnat presentera lösningar som i tillräckUg omfattning kanhålla emot de starka krafter som ligger bakom tillväxten. Det har vidtagitsåtgärder för utveckling av andra delar av landet och för en begränsning avutvecklingen i , men inte heller dé är tillräckliga. Närdet gäller de åtgärder som krävs från planeringshåll hävdar jag bestämt attkommunerna och länets kommunalvalda förtroendemän har utvecklingen i sinahänder. Vi lade hela byggbegränsningen och bostadspolitiken i händerna på dekommunala förtroendemännen i för att de själva skulle kunnapåverka det som de anser önskvärt. 53 PAR (): Arbetsfördelningen inom regeringen vållar alltid problem när man skallställa regeringen till ansvar. Det kan här handla om åtgärder inom olikaansvarsområden, såsom samhällsplanering, industripolitik, skattepolitiskaåtgärder - som jag nämnde - eller samhällsplaneringsåtgärder. Anledningen tillatt jag ställde min fråga till bostadsministern var att såvitt jag uppfattatförhållandena har bostadsministern ett övergripande samhällsplaneringsansvaroch bör rimligen vara intresserad av de styrmedel som man kan använda för attförverkliga intentionerna bakom samhällsplaneringen. Om det inte borde ha varitbostadsministern som skulle ha svarat på interpellationen borde väl regeringenha gjort som den brukar göra, nämligen att raskt överlämna interpellationentill något annat statsråd som är mer beredd att svara på den. Vihar emellertid inte sett att regeringen i praktisk handUng har tagit särskiltmånga initiativ för att påverka utvecklingen på detta område. Idetta sammanhang har jag tagit upp två problem. Det ena gäller den totalatillväxttakten i . Det andra gäller den inre balansen iStockholmsregionen, dvs. den oerhörda koncentrationen av arbetstillfällen somfinns inom ett begränsat område, vilket skapar bekymmer. Det är denna brist påinitiativ och brist på åtgärder från regeringens sida som har föranlett mininterpellation. Det svar som jag har fått bekräftar intrycket av att regeringenkanske har en hel del vackra önskemål i den ena eller den andra riktningen menatt det finns mycket litet kraft bakom viljan att förverkliga dessa önskemål,vilket jag tycker är beklagligt. Beträffande byggstoppetvill jag säga att det faktiskt inte ändrar något på lång sikt, möjligenfördröjer det utvecklingen. Planerna och byggrätterna för många av dearbetsplatsprojekt som finns i denna region är redan klara. Det betyder attbyggstoppet rimligen inte kan ändra på denna utveckling. Det krävs alltså andratyper av åtgärder för att minska trycket på de överhettade delarna i dennaregion. har anvisat en del sådana åtgärder, men vi har inte märktmycket av vilja från regeringens sida. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Att jag har besvarat interpellationen beror på att jag utgick från attPär ville diskutera de möjligheter som föreligger när det gäller attpåverka utvecklingen av den fysiska planeringen i . Jag harpåpekat att parti och mitt parti har varit överens om attansvaret för den fysiska planeringen skall ligga i kommunernas händer.Medvetenheten om att detta är en fråga har ytterligare stärkts genomden nya . Av den anledningen har vi inte haft någonanledning att skicka interpellationen vidare. Men om önskar föraen mer regionalpoUfisk och skattepolitisk diskussion är det rimligt att destatsråd som har ansvar för dessa områden får besvara denna typ avinterpellationer. Närdet gäller frågan om den inre balansen i tycker jag att detvore bra om det byggstopp som har införts av andra skäl användes för attåstadkomma en bättre regionalpolitisk balans inom . Det ärinte nödvändigt med dessa kraftfulla utbyggnader i de norra delarna avStockholmsregionen och det minskade antalet arbetstillfällen i de södra delarnaav . Delegationen har, mot bakgrund av de direktiv som jaghar redovisat, fuU frihet att använda sig av dessa möjligheter för attåstadkomma en bättre regionalpolitisk balans. Det kanske skulle underlätta omPär talade med sina borgerliga kamrater i delegationen, så att dehärvidlag intar samma ståndpunkt som de som tillhör den meningsriktning som jagrepresenterar. Vi har velat åstadkomma en bättre inomregional balans. Omdet nu är så att kommunalmännen i likhet med inte vill ha dennautveckling i så har kommunerna med sitt markmonopol destörsta och bästa möjligheterna att vidta åtgärder så att den inte kommer tillstånd. Kommunerna behöver inte ge tillstånd till utbyggnad av arbetsplatser. Ivarje fall borde inte kommunerna ge tillstånd till utbyggnad av arbetsplatser iStockholmsregionen förrän de har sett till att de som skall befinna sig påarbetsplatserna har en bostad att tillgå i denna region. Men kommunerna skallinte bara skjuta över ansvaret på någon annan. Det är kommunerna som har detgrundläggande ansvaret för den fysiska planeringen, och de är dessutomutrustade med ett markmonopol med vars hjälp de kan bestämma utvecklingen iregionen. 55 (); När det gäller tillämpningen av byggstoppet tror jag att jag vågarsvara på vägnar att naturligtvis är berett attanvända möjligheten till undantag från byggstoppet på ett sådant sätt att detmedverkar till en bättre balans. Därmed borde det rimUgen finnas en poUfiskmajoritet för en sådan utveckling. Tyvärr har vi inte uppfattat att socialdemokraternapå ett så konsekvent sätt driver den uppfattning som framkom i Hans Gustafssonsuttalande. Men vi kanske kan hoppas på en mer klar inriktning mot eninomregional balans i det fortsatta arbetet efter de uttalanden som har gjortshär . I så fall är det utan vidare ett positivt resultat av dennainterpellationsdebatt. Jaghåller naturligtvis också med om det som sade rörandekommunernas ansvar. Det är även i enlighet med de riktiinjer som i varje fallcenterpartiet arbetar efter i förortskommuner, i den utsträckningsom de är berörda av denna tillväxt. Men är det helt klart att dettainte bara är en angelägenhet. Det är inte bara en lokal fråga. Dethandlar inte bara om hur man bäst utnyttjar varje enskild kommuns markresurser,utan det är en regional fråga, och det är en nationell fråga. Därför räcker detinte med att hänvisa till det kommunala markmonopolet och det kommunalaplanansvaret, utan det är en fråga som regionala och nationella myndigheter haren del av ansvaret för. Tyvärr tycker jag att regeringen i fråga om dettahittills inte har visat någon särskilt stor handlingskraft. Låt mig bara kortfattat säga till att inte jag helleranser att dessa frågor som gäller kan handläggas av varjekommun för sig. Det är klart att frågorna har en vidare omfattning. De berörockså staten, vilket jag har påpekat. Men, , det är ju därför somvi i har ett regionplaneförbund och en regionplanenämnd somleds av de kommunala förtroendemännen i länet som har utredningsresurser ochannat till sitt förfogande för att åstadkomma en samordning i länet. Använd erav dem i första hand om inte kommunens egen verksamhet räcker till. Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tiUytteriigare inlägg. Överiäggningenvar härmed avslutad. 15 § Svar påinterpellation 1987/88:128 om reglerna för bostadslånegivningen har frågat mig vilka åtgärder regeringen har vidtagit ochavser att vidta så att reglerna för bostadslånegivningen inte förhindrarsocialt angelägna boendeformer, såsom t. ex. ålderdomshemmen. hävdar i sin interpellation att föreskrifter ärutformade så, att det är onödigt svårt för kommunerna att genomföra ombyggnaderav ålderdomshem. Iregeringens proposition om förbättrade boendeförhållanden för gamla,handikappade och långvarigt sjuka anges grundläggande bostadspolitiskariktlinjer av betydelse för lånereglernas utformning vid ombyggnader avålderdomshem. Enligt beslut gäller att alla människorskall ha en egen bostad av god kvalitet och som ger förutsättningar för ettsjälvständigt boende. För bostadslån krävs därför att bostäderna skaU varafullvärdiga. Det innebär att alla primära bostadsfunktioner skall finnas så kan laga sin mat, ha sitt umgänge och sköta sin hygien i lägenheten. Jagframhöll i propositionen att man i fråga om gruppbostäder bör kunna medge vissflexibilitet i kravet på fullvärdiga bostäder. Det kan gälla fördelningen avboendefunktioner på privat resp. kollektiv del av bostaden. Detta innebär attden kollektiva delen av bostaden får utökas på bekostnad av den privata. Mendet får inte leda till att den privata delen inte längre utgör en i principfullvärdig bostad. Vidriksdagens behandling framhöll socialutskottet att bostadslån bör lämnas föriordningställande av bostäder för äldre. Utskottet angav att det för dessabostäder bör krävas att var och en har ett eget rum med större utrymmen än vadsom förekommer i många ålderdomshem samt att toalett och dusch måste finnastill varje rum och att kokmöjlighet också bör finnas. Bostadsutskottetredovisade en bedömning i vilken det sades att den bostadslånegivning somsocialutskottet förordat låter sig förenas med det som jag anfört i propositionenom kravet på fullvärdiga bostäder och om behovet av flexibilitet itillämpningen av kravet när det gäller gruppbostäder. Enligtombyggnadslåneförordningen gäller som villkor för bostadslån bl. a. attbostäderna i färdigt skick skall vara fullvärdiga och inrättade försjälvständigt boende. Med fullvärdiga bostäder avses bostäder med alla primärabostadsfunktioner tillgodosedda i lägenheterna. Lägenheterna skall ocksåuppfylla gällande krav på utrymmes- och utrustningsstandard och bestå av minstett rum och kök eller ett och ett halvt rum och kokvrå. Bostäder som i förstahand är avsedda för äldre, handikappade eller långtidssjuka skall dessutom varaså väl integrerade i bebyggelsen att de boende får tillgång till normalboendeservice och möjligheter till delaktighet och gemenskap med andra. Mindreavsteg från dessa krav får göras om def finns särskilda skäl. om förutsättningarna för sådana avsteg får meddelas avbostadsstyrelsen. Enligtriksdagens beslut skall bostadslån för ombyggnad av ålderdomshemkunna lämnas om bostaden efter ombyggnaden består av minst ett rum och kokskåpsamt wc och dusch. Bostaden skall ges en sådan storlek att den kan användasäven för en rullstolsbunden eller på annat sätt handikappad person. Riksdagenuttalade då aft avsteg från de gällande kraven på funktioner samt utrustnings-och utrymmesstandard i lägenheterna bör kunna göras om de kompenseras igemensamma utrymmen. Iöverensstämmelse med begäran har regeringen, i en särskildförordning som endast avser ombyggnader av ålderdomshem, reglerat avsteg från de förutsättningarför ombyggnadslån som jag redogjorde för. Förordningenträdde i kraft . Enligt denna får bostadslån vid ombyggnad avålderdomshem lämnas även om det görs avsteg från de krav på primärabostadsfunktioner samt utrymmes- och utrustningsstandard som går utöver vad somföljer av ombyggnadslåneförordningen. Lägenheternai färdigt skick skall dock bestå av minst ett rum och kokskåp och utrymme medtoalett och dusch samt ha sådan storlek att de kan användas av enrullstolsbunden person. Om det inte finns byggnadstekniska hinder, skalllägenheterna även ha entréutrymme. Avstegfår göras endast om den lägre standarden i lägenheterna kompenseras avgemensamma utrymmen och av utrustning som finns där. Bedömningen av hur mångalägenheter som bör dela på gemensamma utrymmen skall göras utifrån vad som ärlämpligt i varje enskilt ombyggnadsprojekt. om förutsättningarna för avsteg enligt denna förordning meddelasav . Ibostadsstyrelsens föreskrifter anges att avsteg får göras om lånsökarenredovisar omfattningen av dessa och de planlösnings- eller byggnadstekniskaskäl som finns för avstegen. Vidare skall de gemensamma utrymmen eller denutrustning som skall kompensera avstegen redovisas. Jaganser inte atf dessa föreskrifter kan hindra eller onödigt försvåra attombyggnader genomförs eller att de strider mot avsikterna med riksdagensbeslut. Jag känner inte till något exempel på att låneansökningar har avslagitspå grund av dessa föreskrifter. Meddetta har jag redogjort för de åtgärder regeringen vidtagit och redovisat dennärmare utformningen av de föreskrifter som behövs för en långivning med deninriktning beslutat. Enligt min mening finns det nu ingen anledningför regeringen att vidta ytterligare åtgärder. 58 (): Jag ber att få tacka bostadsministern för svaret. Jag vill särskilttacka för att bostadsministern har bemödat sig om att ge en så omfattanderedogörelse för hanteringen av lånereglerna och besluten här i och avregeringen. Jag har egentligen inga invändningar mot den beskrivning som härgjorts, den är korrekt. Men beskrivningen är falande för hur segdraget det harvarit. Vi från sida har försökt få en enklare hantering,för att det skulle bli möjligt att bevara ålderdomshemmen, genom att kommunernaskulle få statiiga lån för ombyggnad. Svaretär också talande för den centralstyrning, detaljreglering och det krångel somfortfarande finns och som naturligtvis är ett hinder för att def på ett smidigtsätt skall gå att bygga om ålderdomshemmen och bevara dem som ändamålsenligabostäder även .