prot · GB0928 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:28 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 12 innevarande månad. 2 § Meddelande om svar på interpellationerna 1987/88:82och 97 Interpellationerna 82 av omtaxeringsrevision av databaserat räkenskapsmaterial och 97 av ombeskattningen av regionala museer kommer på grund av tidsbrist inte att blibesvarade inom föreskriven tid. De kommer efter överenskommelse medinterpeHanterna att besvaras . 3§ Svar på interpellationerna 1987/88:53 och 79 samt frågorna 1987/88:97 och 110om skattetrycket har frågat mig om förslagetfill en utvidgad omsättningsskatt på värdepapper är förenligt med utfästelsernaom ett oförändrat skattetryck. har frågat mig vilketskattetryck som bör eftersträvas för . har frågat mig om regeringentänker föreslå en sänkning av skattetrycket, och huruvida jag tänker geutredningen om reformerad inkomstbeskattning filläggsdirekfiv om detta. RolfKenneryd har frågat mig vilka åtgärder regeringen tänker vidta för att sänkaskattekvoten. Jag besvararinterpellafionerna och frågorna i ett sammanhang. I valrörelsen sade socialdemokraterna att vårt målvar att hålla skattetrycket oförändrat under den kommande mandatperioden.Skatternas och avgifternas andel av BNP, bruttonationalprodukten, uppgick dåtill . är skattetrycket högre; det uppgår , enligtpreHminära beräkningar, till av BNP. Det rör sig med andra ord om enökning . Men om man granskar siffrorna närmare, finner man att denallra största delen av skattetryckets ökning förklaras av annat änskattehöjningar. gällerförst och främst den snabba lönestegringen, som i sig själv direkt ökatskattekvoten med en procentenhet. Orsaken är att stigande nominella lönerdragit upp statens intäkter från inkomstskatten mer än beräknat. Lönestegringenhar, tillsammans med en ökad sysselsättning, dessutom indirekt höjtskattekvoten med ytterHgare en halv procentenhet genom att löneandelen av BNPökat; lönerna är ju högre beskattade än kapitalet. Drygt en procentenhet av skattekvotens höjning förklarasav ätt skatteintäkterna från företagen stigit. Men detta har inte skett pågrund av skattehöjningar, utan på grund av goda vinster och beroende på hurföretagen valt att disponera sina vinster i boksluten. Ytterligare en knapp procentenhet av skattekvotens ökningberor på att momsintäkterna-vid den givna nivån på momsen-stigit, bl. a. som enföljd av den oväntat snabba ökningen av den privata konsumtionen. Summeras dessa effekter får vi ungefär 3,5 procentenhetersökning av skattekvoten. Det återstår med andra ord somberor på politiska beslut om höjda skatter; det är en del höjningar av deindirekta skatterna, samt en mindre höjning av uttaget av arbetsgivaravgifter. När vi diskuterar skattetrycket måste vi göra klart föross vad det är vi egentligen menar. Målsättningen "oförändratskattetryck" kan naturligtvis inte tolkas som att skattetrycket måstehållas absolut fastspikat vid en viss given nivå , oavsett vad somhänder i ekonomin i övrigt och oavsett vad orsaken är till en eventuellförändring av skatteintäkterna. En sådan politik skulle få djupt olyckligakonsekvenser. Det skulle bl. a. innebära att vi inte kunde användaskattesystemets inbyggda effekt som "automatisk stabilisator", dvs.att skattesystemet tenderar att av sig självt dämpa en för snabb uppgång avefterfrågan genom att skatteintäkterna för staten höjs och köpkraften dämpas. Att stelbent motverka denna inbyggda stabiliserandeinverkan av skattesystemet genom att hindra skattetrycket att variera allsskulle innebära att den ekonomiska politiken bleve procyklisk, dvs. att denskulle komma att förstärka svängningarna i ekonomin i stället för att dämpadem. Mer konkret; Om löneökningarna blir större än vad som vore önskvärt medhänsyn fill ambitionerna att nå samhällsekonomisk balans och vi samtidigtkräver att skattetrycket icke får förändras alls, skulle skatterna i så fallbehöva sänkas - varvid inflations- och efterfrågetrycket i ekonomin ytterligareskulle skärpas, I det fall vi diskuterar här, skulle det ha inneburit att viunder skulle ha spätt på den snabba konsumtionsuppgångenytterligare genom att sänka skatterna - med alla de effekter det skulle få påinflation och bytesbalans. När det gäller skattetrycket är det vårmålsättning att återvända till ett skattetryck i storleksordningen51,av BNP. Men jag är inte beredd att säga exakt hur det kanta eller med vilka medel det kan ske. Inte heller är jag beredd att uttalanågra preciserade mål för skattetrycket . Några tilläggsdirektiv tillutredningen om reformerad inkomstbeskattning kommer inte att utfärdas. Av vad jag nu har sagt framgår emellertid att jag tror atten viss nedgång av skattetrycket kan komma att ske automatiskt, i och med attpris- och Därutöver får det bli det konkreta ekonomisk- Prot. 1987/88:28politiska läget, och vilka uppgifter det ställer stabiliseringspolitikeninför, som får avgöra vilka skatter som kan sänkas och ivilken utsträckning det kan ske. 3 (): Jag ber att få tacka finansministern för svaret. Det är ett intressantsvar dels därför att det fakfiskt innehåller åtskillig information -det tackar jagför -, dels därför att det är rätt avslöjande beträffande regeringensskattepolitik, eller snarare bristerna i den. Sedaninterpellationen ställdes har åtskilligt vatten runnit under broarna. Främst iden allmänpolitiska debatten blev frågan om skattetrycket och regeringensavsikter och ambitioner därvidlag en central fråga. Min interpellation harfillkommit just för att söka få klarhet beträffande regeringens syn på vad somskall förstås med oförändrat skattetryck. Finansministern uppehåller sig kringdetta i sitt svar, och jag uppskattar det. Men svaret är inte riktigt synligtän. Vad avser regeringen med oförändrat skattetryck? Vad menas med att ställaupp detta som ett mål i den ekonomiska politiken? Vidflera tillfällen har regeringen uttalat att skattetrycket inte ytterligare fårhöjas. Det var ett löfte valrörelse, och det har upprepats fleragånger . Vi har noterat denna ambition med största tillfredsställelse.Men regeringen har ju inte följt sin egen rekommendation. Man har insett attskattetrycket inte borde höjas, men man har ända inte kunnat låta bli att höjaen skatt nu och en då, liksom av gammal vana. Anden har kanske varit villig,men köttet har varit svagt. Finansministernerkänner nu att här råder en diskrepans. Skatteuttaget var ochär nu . Den beräknas bli . Närfinansministern skall förklara varför det blivit sä driver han två olikaargumentafionslinjer. Den ena går ut på att det bara blivit så till följd avskattesystemets utseende och utvecklingen av, skatteunderlaget både iföretagssektorn och i hushållssektorn. Jag rår inte för - tycks finansministernvilja säga - att skatterna blivit så höga. Den andra argumentationslinjen gårut på att det är ett medvetet inslag i konjunkturpolitiken. Om inteskattetrycket hade sfigit, hade de disponibla inkomsterna blivit så stora attde blivit inflationsdrivande. Om inte skattesystemet vore så flexibelt som detär skulle vi ha fört en procyklisk politik, säger finansministern i svaret. Nutycker jag att finansministern måste bestämma sig för en av dessa bådaargumentationslinjer. Är han eller är han inte herre över skatteutvecklingen?Vill han eller vill han inte att skall bestämma skatteuttaget? Hankan inte både skylla ifrån sig på ödet och händelseutvecklingen att skatternastigit och antyda att det är utslag av en klok och genomtänktefterfrågedämpande konjunkturpolitik. Gillarfinansministern att skattetrycket stigit, eller gillar han det inte? Den frågantycker jag att har rätt att få svar på. kanskatteuttaget beräknas öka med . Det är i genomsnitt mer än10 . från varje skattebetalare. En stor del av detta beror på automatikeni skattesystemet - det är sant. Det är uppbyggt så att skatteuttaget växersnabbare än omsättningsökningen i ekonomin. miljarderna kan kanske 40förklaras på det viset. Resterande 20 rniljarder är en följd av beslut om nyaskatter eller höjda skattesatser. Attregeringen och riksdagsmajoriteten har ett direkt ansvar för de direktabesluten om höjda skattesatser och nya skatter är ju stäHt utom allt tvivel.Frågan är om de också kan göras ansvariga för den automatiska skattehöjningen.Svaret är enligt min mening ja. Denena förklaringen är att skattesystemet inte är inflationsskyddat. Denlöneökning som utgår för att kompensera redan inträffade prisstegringar lederockså till höjt skatteuttag. Inflationen smyghöjer skatten. Det är regeringensoch riksdagsmajoritetens fel och de bär ansvaret för att så sker. Med ettfullgott inflafionsskydd hade svenska folket, varit mildare beskattat. Enannan förklaring är ökad företagsbeskattning. För att komma till rätta med deneffekten hade det krävts en större skatteomläggning. Att den inte kommit tillstånd beror också på regeringens och riksdagsmajoritetens motstånd. Ominte beslut tagits om nya skatter och höjda skattesatser och om beslut istället tagits om inflationsskyddade skatteskalor, hade åtminstone en tredjedel,kanske mer, av den skattehöjning som skett kunnat undvikas. En sådanpolitik skulle inte ha lett till större underskott i statens budget. Pris- ochlönestegringstakten hade blivit långsammare. Det hade också lett till lägreutgifter för staten. En höjning av skattetrycket är inte en förutsättning fören minskning av budgetunderskottet. Men det är den väg som regeringen valt,som man uttalat att man inte borde använda just den metoden.Oförändrat skattetryck vore bra, men vi förmår inte. Det är i klartextregeringens svar. Detär beklagligt att det här finns en diskrepans mellan ambifion och förd politik.Jag tycker att finansministern borde fundera över vad effektenkan komma att bli av att denna diskrepans föreligger. Kan det ur dennadiskrepans växa fram något annat än misstroende och kanske så småningomsvårigheter för alla aktörer i näringslivet och på arbetsmarknaden? 4 BO (): Jag tackarfinansministern för svaret. Sverigehade världens högsta skattetryck. har skattetrycketstigit med . Det beräknas nästa är bli avbruttonationalprodukten. För såväl 1987 som 1988 bedöms därför den offentligasektorn svänga från ett underskott fill ett överskott på ca 40 miljarderkronor. per svenskt hushåll. Isvaret på min interpellation ger finansministern ett vikfigt - om än intepositivt- besked till väljarna: Socialdemokraterna varken vill eller kan sänkaskattetrycket. Finansministernägnar i sitt svar stort utrymme åt att försöka gömma sig bakom ett resonemangom ofrånkomliga och automatiska skattehöjningar. Det är naturhgtvis inte så. Deskattehöjningar som finansministern kallar automatiska uppkommer genom attindustriarbetare och andra löntagare beskattas hårt. av den totalaarbetsersättningen går till skatt och avgifter. Hade skattebelastningen varitmera rimlig, hade skattetrycket inte ökat till följd av löneökningarna. Sedansocialdemokraterna kom till makten har de dessutom vid drygt 100tillfällen höjt gamla skatter eller infört nya. Effekterna av dennaskattehöjningspolitik har inte slagit igenom fullt ut tidigare. kan vi sevad den förda skattehöjningspolitiken faktiskt innebär. Finansministerntar också upp de stabiliseringspolitiska effekterna av ett varierandeskattetryck. Utgångspunkten är att det är bra med automatiska skattehöjningar,därför att medborgarnas köpkraft då dämpas. Finansministern erkänner därmedatt den ekonomiska politik han bedrivit har varit misslyckad. Han har intekunnat bedriva en tillräckligt stram finanspolitik. Det regeringen inte harklarat skall nu skattesystemet ställa till rätta genom skärpt skatt förmedborgarna. Finansministerntalar dessutom bara om skattepolifikens roll när ekonomin behöver stramas åt.I en konjunkturfas när ekonomin behöver stimuleras skall det uppenbarligen skeenligt fidigare socialdemokratiska recept: De offentliga utgifterna ökar, medantidigare beslutade skattehöjningar ligger fast. Resultatetav en sådan stabiliseringspolitik blir självfallet att skattetrycket stigeröver tiden. Detär således inte genom automatik som skattetrycket har ökat. Skattesystemetsutformning i sig och skattehöjningarna är några orsaker. Detsocialdemokratiska sättet att bedriva stabiliseringspolifik, somfinansministern här redovisar, är en annan orsak. Till detta kommer självfalletden ideologi som är utgångspunkten för regeringens politik. Ett parti somprioriterar kollektiva lösningar förordar självfallet också högre skatter. Ingenstansi finansministerns interpellafionssvar nämns något om effekterna för deenskilda människorna av ständigt stigande skatter. Finansministern bekymrar siginte över den minskade valfrihet som blir följden. Och det är i och för signaturligt, eftersom socialdemokraterna ju inte har några ambitioner att sänkaskattetrycket. Motden bakgrunden är det också naturligt att finansministern inte säger någonfingom hur eller med vilka medel skattetrycket skall sänkas till den nivådet hade 1982. Inte heller är finansministern beredd att utfärda några nyadirektiv till inkomstskatteutredningen. Han vill naturligtvis inte sänkaskatten. Detär därför nästan patetiskt att lyssna på finansministerns fromma"förhoppning" om att en viss nedgång av skattetrycket kan komma attske automatiskt i och med att pris- och lönestegringstakten dämpas - om det nublir på det viset. Själv är han ju inte beredd att vidta några som helståtgärder. Risken är emellertid stor att hans förhoppningar kommer att grusas. vikande konjunktur kommer vinsterna att sjunka, vilket medför att löneandelenkan komma att öka ytterligare, Hksom skatteuttaget. Vimoderater anser att skattesystemet skall reformeras, somskattetrycket successivt minskas. Marginalskatten skall sänkas - utan attlåginkomsttagare och småhusägare får betala - och skatteskalan skall inflationsskyddas,för att nämna några viktiga inslag i en sådan reform. Det finns flera motiv föratt sänka skattetrycket. - Medborgarna fårbehålla en större del av sina egna inkomster efter skatt och deras valfrihetökar. - Skall enskattereform som minskar beskattningens negativa effekter på samhällsekonomin itillräcklig omfattning kunna genomföras, krävs en sänkning av skattetrycket. - Genom ensänkning av skattetrycket kan den nödvändiga skattereformen genomföras utan attnågon skattebetalare får skärpt skatt. Det tråkiga men ändå klara beskedfinansministern ger till inkomsttagare innebär att valfriheteninte tillåts öka om vi har en socialdemokratisk regering. Det innebär att denskattereform som planeras kommer att genomföras så, att många människor- främstlåg- och mellaninkomstta-gare - får behålla mindre än av sina inkomsterefter skatt. 5 (); Även jag ber att - främst av artighetsskäl - få tacka försvaret. Detta visar sig nämligen vara helt innehållslöst som svar på denframställda frågan. Jag ställde frågan: Vilka åtgärder tänker finansministernvidta för att sänka skattekvoten till den av statsministern i allmänpolitiskadebatten angivna nivån? Svaret innehåller ett fylligt resonemang om anledningentill höjningen från till av bruttonationalprodukten. Det tar uppfaktorer som i huvudsak är kända och som innebär att manhänvisar till automatiken i skattesystemet. Svaret innehåller ingenting omvilka åtgärder som finansministern avser att vidta. Han säger att det är enmålsättning att återvända till ett skattetryck i storleksordningen51,. Varken i fråga om tiden eller i fråga om medlen för att åstadkomma dettasäger finansministern någonting. är han inte beredd att ens ange någrapreciserade mål för skattetrycket. Det råder uppenbarligen viss otydlighet när det gällerutgångsläget . Såväl jag som har använt talet 50,1 för1985, och vi har såsom källa använt . Det äremellertid föga meningsfullt att vi ger oss in i någon sifferexercis. Detviktigaste är inte heller om utgångsläget var det ena eller det andra. Detintressanta är att notera att socialdemokraterna vid upprepade tillfällen, bl.a. under de två valrörelserna 1982 och 1985, lovat att skattetrycket skal! Det är inte osannolikt att det beskedet till väljarna har medverkattill att finansministern nu har möjligheter att upprätthålla sin funktion somfinansminister. Det löfte som har givits har inteuppfyllts, och finansministern har inga idéer om hur detta löfte skullekunna uppfyllas . Det är ett svek och ett löftesbrott att lägga tillraden av andra brutna löften, bl. a. det om kompensation till pensionärerna fördevalveringen, ett löfte som har avgivits vid samma tillfällen. Det finns betydande tendenser till fortsattökat skattetryck. Kommunernas försämrade finanser, huvudsakligen åstadkomnagenom indragningar av statliga överföringar, ger till resultat att ettfemtiotal av landets kommuner i dagarnaser sig nödsakade att höja kommunalskatten. Det kommer självfallet att ytterligareöka skattekvoten. Slutetav finansministerns svar andas en förhoppning att höjningen av skattetrycketskall försvinna samma väg som den kommit, dvs. genom att lönerna, priserna,företagsvinsterna och konsumtionen skall hållas på en låg nivå. Men svaretinnehåller inte heller på denna punkt några uppgifter om åtgärder för att kunnauppnå detta. Jag vill önska finansministern lycka fill att hålla pris- ochlönestegringarna nere och också när det gäller ambitionen att dämpakonsumtionen. Men om inte denna förhoppning infrias, herr finansminister,kvarstår då fortfarande löftet att bringa skattetrycket ner fill nivå?Anser finansministern att den i svaret angivna automatiken är ett önskvärtinslag i skattesystemet? Jag tycker att det ändå finns anledning att ställa frågan hur passintressant själva begreppet skattetryck är som centralt innehåll i en debatt omskattepolitiken. Vi behöver naturligtvis mått på skattetrycket- det är inte detjag vänder mig mot. Jag vill bara peka på hur pass godtyckligt det måttet kanvara. ISverige räknar vi barnbidragen som en utgift. De skatter vi tar in för attbetala barnbidragen räknas som skatter. I har man ordnat det så vistatt det är finansministern som betalar ut barnbidragen. Sedan räknar hanbarnbidragen som en negativ skatt. Barnbidragen sänker alltså skattetrycket iDanmark. InomOECD pågår en diskussion om huruvida det är rimligt att dearbetsgivaravgifter som staten betalar till sig själv skall räknas in iskattetrycket. Skulle vi följa de rekommendationer som diskuteras i ,skulle vi genom att bara räkna bort de offentliga arbetsgivarnas inbetalningaroch arbetsgivaravgifter fill offentliga budgetar kunna sänka skattetrycket . Det löfte om oförändrat skattetryck som vi har ställt utskulle vi enkelt kunna uppfylla genom en sådan bokföringsoperation. Egentligenskulle ingen kunna säga annat än att det är ganska rimligt att göra på detsättet. Detfinns också ett annat mått för att ta reda på finanspolitikens innebörd förmedborgarna som ekonomerna menar bör fillmätas minst lika stor betydelse, nämligenutgiftstrycket. Om man har ett mycket lågt skattetryck och ett mycket högtutgiftstryck utsätts medborgarna för det säkra hotet om framtidaskattehöjningar. Mäter vi finanspolitikens resultat på det viset - här vänderjag mig till både och - kan vi konstatera, attsedan 1982 har utgiftstrycket minskat från av bruttonationalproduktenfill , dvs. Med tanke på skattebetalarnasframtid anser jag detta vara eri långt väsentligare insats än om vi hademinskat skattetrycket utan att minska utgiftstrycket i motsvarande mån. Jagavvisar inte alls diskussionen om skattetrycket, jag vill bara peka på att detockså finns andra ting som är väsentliga att diskutera. Egentligen är det skattesystemetseffekter, skattesatsernas höjd, provisionens betydelse för fördelning,inflation och arbetsvilja som borde stå i centrum av skattedebatten - vilketde i och för sig gör. ställer frågan om jag gillar attskattetrycket har stigit. Nej, jag ogillar det djupt på grund av orsakerna tilldet stigande skattetrycket, nämligen den snabba nominella lönestegringen ochden kraftiga ökningen av konsumtionen. Dessa orsaker har i sin tur skapatekonomiska problem i landet. De problemen skulle ha varit ännu större, IngemarEliasson, om vi hade sänkt skatterna för att undvika den formellaregistreringen av ett högt skattetryck. hävdar att jag har inte sagt något omeffekterna av den skattepolitik som har förts för de enskilda människorna. Menjag kan göra det, . Jag kan göra det genom att beskriva det påföljande sätt: ReaHnkomsterna efter skatt för de svenska hushållen har under detvå stigit mer än under hela den borgerliga regeringsperioden.Trots att skatteandelen av BNP har ökat har hushållens realinkomster efterskatt ökat med 2 å . Det är effekterna för de enskilda människorna.De har fått höjd realinkomst och höjd levnadsstandard. far med tal om svek osv. Låt mig bara fåpeka på hans allmänna ovederhäftighet genom att säga att 1982 förekomskattetrycket över huvud taget inte i vårt valmanifest, och några löften utställdesinte. Sluta upprepa den osanningen! Men om nu vill ställa sammanuttalanden före val och utvecklingen efter val, ta då och analysera utvecklingenmellan och 1982 och vad som hände för de partier som 1976 gick till val påsänkta skatter och upprepade detta 1979. Vad hände medskattetrycket, ? Ja, vi vet att det steg. Det steg lika kraftigtsom det har stigit . Kenneryd säger att kommunernas försämrade finanser harhuvudsakligen orsakats av statliga indragningar som har lett till att ett50-tal kommuner måste höja skatten. Ser man efter, herr talman, vilka kommunerdet är som måste höja skatterna 1988 finner man, att i det absoluta flertaletfall är det de kommuner som skulle ha omfattats av den reform avskatteutjämningssystemet som vi föreslog men som tillsammans medmoderaterna och gick emot. Tala med kommunalmännen i , i eller iStrömsund och fråga dem varför de masta höja skatten. Svaret är; Jo, därför attden reform beträffande skatteutjämningssystemet som socialdemokraterna villegenomföra spräcktes, stoppades, av de borgerliga partierna tillsammans medkommunisterna. Det är sanningen när det gäller frågan varför kommunalskattenmåste höjas . Ställ upp på en reform beträffande skatteutjämningssystemet,så behöver de fattiga kommunerna inte höja skatten! 7 BOLUNDGREN (m): Det är alltid intressant att få diskutera enomgång extra med finansministern. Det gäller särskilt , med tanke på denargumentation han använder sig av. Visst skulle man genom olika åtgärder kunnaåstadkomma en sänkning när det gäller skattetryckets storleksordning. Det harfinansministern alldeles rätt i. Men det är bara det att även med den typ avtransaktioner och förändringar som finansministern talar om skulle skattetrycketha ökat - om än från en annan nivå. Ökningstakten somär det intressanta. Det är ju den som ger nämnda effekt. Det ärbra, ja, det är alldeles utmärkt, att finansministern har kunnat utnyttjahögkonjunkturen till att sänka utgiftskvoten. Det har dock gått så långt att vinu har ett överskott i den offenfliga sektorn. Finansministern överbeskattar jumänniskorna med 40 miljarder . Jag är medveten om att hushållssparandet är ett problem isammanhanget. Men genom åtgärder som parallellt ökar och stimulerar hushållssparandetkan man successivt överföra de här överskotten till de enskilda människorna.Det är i det avseendet vi skiljer oss åt ideologiskt. Socialdemokraterna viHalltså ha ett sparande, ett överskott, i den offentliga sektorn, vilket ireaHteten innebär ett. underskott för de enskilda människorna. Sedan säger finansministern att han ogillar denskattetrycksökning som har varit . Han hänvisar då tillorsakerna bakom ökningen. Men har ingenting att .säga om att skattetrycket somsådant har ökat - med de effekter som det får för de enskilda människorna.Visst är det bra att den extremt långa högkonjunktur som vi haft har lett realinkomstökning. Men denna realinkomstökning hade faktiskt varit störreför de enskilda människornas del om man inte hade låtit skattetrycket öka. Dåhade man fått mindre problem med socialbidragstagare och annat, även om detinte bara är just överbeskattningen som påverkar situationen i det avseendet. Inte vid något enda tillfälle tar finansministern uppfrågan om människornas valfrihet.