prot · GB0931 · 1987-12-31 00:00:00 — Näranalysgruppen redovisade att det behövdes bättre samarbetsformer mellansocialtjänst och arbetsförmedling gavs ett anslag på 2 milj. kr. Desenaste åren har det skett förbättringar i fråga om storleken påsocialbidragsnormen och hanteringen av ansökningarna. Utvecklingen närmar sigde mål som angavs i förslaget om socialförsäkringstillägget. Som också IngaLantz påpekade finns dock skillnader mellan kommunernas socialbidragsnormer.Allt fler kommuner börjar tillämpa en s.k. bruttonorm. Inomramen för regeringsuppdraget har SCB gett ut fyra rapporter i serienLevnadsförhållanden. Ytterligare rapporter beräknas utkomma ochunder första hälften av , och de handlar om arbetsinkomster ochförmögenhet. Men hänsyn till att SCB:s arbete inte är klart bör man enligtutskottet avvakta med att ta ställning till de olika motionskraven. Med det anförda yrkar jag bifall till utskottets hemställan och avslagpå reservationerna. 154 INGA (vpk): Även lät positiv till SOFT i sitt anförande, men honvill inte vara med om att fatta beslut om genomförande av ettsocialförsäkringstillägg. Man måste se till helheten, nämligen socialbidragensutveckling, orättvisorna i det nuvarande systemet och vad det skulle betyda attgå över till ett annat system. Dethar skett förbättringar, säger . Ja, det har det gjort, mendet beror på vilka pretentioner man har på förbättringar. Socialstyrelsensundersökning visar ju att av kommunerna fortfarande ligger underexistensminimum och bara 91 kommuner på vad man kallar skälig nivå. Den liggerinte speciellt högt; det vet man om man känner till normerna för socialbidrag. Jagtycker inte att det kan vara rätt att det skall skilja mellan kommunerna. Fören ensamstående vuxen kan det skilja på , , beroende på ivilken kommun man bor, och för en barnfamilj kan det skilja på . Det äruppenbara orättvisor mellan kommunerna som vi måste komma till rätta med, ochSOFT skulle vara ett sätt att ehminera dem. Det kan väl inte vara så, attsocialdemokraterna tycker att vi skall ha orättvisa socialbidrag? Arbetslöshetenhar minskat, men det har inte behovet av socialbidrag. Just innan jag gick tillden här debatten hade vi en föredragning i om bl. a. olikautvecklingstendenser när det gäller socialt arbete. Där konstaterade man ocksåfrån flertalet håll att den här nivån på socialbidrag förmodligen kommer attligga fast. Det finns alltså ingenting att hoppas på. Även om arbetslöshetengår ner behöver folk ändå ha socialbidrag, och då måste man se fill att desocialbidragen blir rättvisa. Manhänvisar till ekonomin och säger att man inte har råd att genomföra SOFT, mensett ur hela samhällets synpunkt kostar det ju inte mer, för bidragen måste juändå ut. Tvärtom skulle man förmodligen vinna ekonomiskt. I de försök man hargjort har man också vunnit dels i reda pengar, dels därför att - som det sägs isocialdemokraten motion - man skulle kunna minska socialbidragen, omman genomförde ett SOFT. Motionärerna anser också att vad som sker i självasocialbidragshanteringen innebär ett hinder för att genomföra den nyasocialtjänstlagen med betonande av förebyggande samhällsinriktat arbete och förstörre frihet i vad gäller det sociala vård- och behandlingsarbetet. Betalandetav socialbidragen hindrar alltså socialarbetarna att arbeta med det deverkligen skulle arbeta med och som de hade tänkt att de skulle arbeta med. Dethar sagts att en tredjedel av socialsekreterarnas arbetstid går åt till attadministrera socialbidragen. Då måste det vara något fel, och det måste viändra på. 155 INGEGERDANDERLUND (s): frarnhåller att det inte är rätt med så stora skillnader närdet gäller socialbidrag o.d. i de olika komniunerna. Det är också mycket av denanledningen som utskottet menar att ett socialförsäkringstillägg kunde hastort värde. Det råder alltså full enighet i utskottet om själva värdet av ettsådant. Eftersomflertalet av socialbidragstagarna enligt analysgruppen av olika anledningar harstora svårigheter att få ett jobb, har emellertid de arbets-marknadspolifiskaåtgärderna stor.betydelse. Många åtgärder- det är det jag vill peka på - hargjorts och görs av staten på det här området, och det med gott resultat. Attde fördelningspolitiska åtgärderna och det generella välfärdssystemet har storbetydelse pekar analysgruppen också på. omfattas av ett sådantsystem finns knappast med bland socialbidragstagarna. De arbetslösa somomfattas av arbetslöshetsförsäkringen klarar sig betydligt bättre än de somstår utanför systemet. Detpågår också ett arbete inom de fackliga organisafionerna för att hjälpa dedeltidsarbetande fill heltidstjänst, och det visar sig likaså ge mycket godaresultat. Medde här exemplen vill jag ha sagt att det i avvaktan på ett ställningstagandetill mofionsyrkandet i utskottet redan nu görs insatser för att minskasocialbidragsberoendet. Det måste ju vara det väsentUgaste för den enskildamänniskan att man ständigt arbetar för att ge henne sitt stöd när det gällerolika problem. Anf.156 INGA (vpk): Det säger sig självt att ett genomförande av SOFT inte kan kosta merrent samhällsekonomiskt. Samma pengar måste ju ut. Vi har ju det systemet häratt vi skyddar människor åtminstone i viss mån om de råkar i olika svårigheter. Manhar bedrivit försöksverksamhet på vissa ställen, och har skrivitom det i socialförsäkringstidningens senaste nummer. Han visar att därförsöksverksamheten har skett har man fått ner arbetslösheten. Man har kunnatägna tid åt att få människor i arbete. Det är alltså en mänsklig vinst och enekonomisk vinst. Detta är ett bevis för att får man tid fill att arbeta med detsom man hade tänkt att man skulle arbeta med i , då får manockså bättre valuta för de ansträngningar som man gör. Attett SOFT är positivt och bra har det sagts , och densocialdemokratiska kongressen var också inne på det. Ändå vågar man inte ta dethär steget. Hur många analysgrupper man än tillsätter och hur mångaSCB-utredningar man än får kommer förmodligen den här frågan att vara likaaktuell ända till den dag då man bestämmer sig för att införa ettsocialförsäkringstillägg. Jag tycker att utskottet åtminstone kunde hadiskuterat att starta en rejäl försöksverksamhet någonstans, så att man fickännu flera bevis för det förträffliga med att ha ett SOFT. 157 INGEGERDANDERLUND (s): tar återigen upp värdet av ett socialförsäkringstill-lägg.På den punkten har vi ju inte några delade uppfattningar i utskottet, utan allaär eniga om att det har ett stort värde. Medmina exempel har jag velat peka jpä att staten faktiskt tar ettstort ansvar genom riktade insatser och förbättringar på de områden därundersökningarna har visat att problemen finns. Ävenom socialförsäkringsutskottet inte har tagit ställning fill självamotionsyrkandet har vi vidtagit andra åtgärder. I avvaktan på att stafisfiskacentralbyrån skall bli klar med sitt arbete görs det alltså ständigt aktivainsatser för att inte fler skall behöva bli beroende av kontantstödet. Ettsocialförsäkringstillägg kan ju liksom ett socialbidrag aldrig bli något annatän en sista utväg, när inga andra åtgärder är lämpliga eller tillgängliga. Prot.1987/88:31 Anf. 158 INGA (vpk): Om viinte har några delade uppfattningar i den här frågan, om alla tycker att SOFTär utmärkt bra - varför vågar då inte utskottet säga ja fill ett införande avSOFT? Det är den fråga som automafiskt inställer sig. 159 (): Jag tycker att det framgår klart avutskottets betänkande varför vi inte har svarat på motionsyrkandet. Vi avvaktarde rapporter som skall komma och . 160 INGA (vpk): Jag vill fråga en sak fill: är det alltsåinte ekonomin det hänger på, vilket har varit fallet ? 161 (): Det framgår klart av utskottets betänkandeatt ett beslut om ett socialförsäkringstillägg också har stor ekonomiskbetydelse, eftersom det kostar ganska mycket att införa det. Det går bra attläsa det i utskottsbetänkandet, . 162 INGA (vpk): Jag är ledsen om jag frestar kammarenstålamod, men jag måste fråga om det inte är så, att de härpengarna ändå betalas ut i samhället. Det görs över olika konton, men det är jusamma pengar. Egentligen kostar det alltså inte mer, det bara tas över ettannat konto. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) socialförsäkringsutskottetsbetänkande /88:5 om tandvårdsförsäkringen. 163NILS CARLSHAMRE (m): Den handfull ledamöter som just nu ärtillstädes består fill överväldigande del av eminenta experter påtandvårdsförsäkringen. Alla är också väl förtrogna med de polifiskamotsättningar som under har vädrats i kammardebatterna minst engång i frågor kring tandvårdsförsäkringen. Jag tänker därför intespilla många ord på de delar av socialförsäkringsutskottets betänkande 5 somhar varit våra ständiga följeslagare . Det är ingen hemlighet för någon att vi moderater tyckerilla om etableringsbegränsningen för privattandläkare och tycker att detta intebara meningslösa utan direkt skadliga system snabbast möjhgt bör avvecklas. ärinte heller någon som förvånas över att vi tycker att barn och ungdomar under20 år bör kunna få del av tandvårdsförsäkringens välsignelser även om de väljeratt gå fill en privat tandläkare och inte fill folktandvården. Att det kan fåfinnas valmöjligheter och konkurrens även i specialisttandvården är för osslikaså en självklarhet, och därför tycker vi inte att speciaUsttandvård skallvara ett monopol för folktandvården. På dessa punkter, herr talman, nöjer jagmig med att yrka bifall till reservationerna 1, 2 och 4. Däremotvill jag gärna ägna åt reservation 5, i vilken utskottetsmoderater tillsammans med företrädare för och folkparfiet har enats omett förslag i en moderat mofion som innebär att man åtminstone skall undersökamöjligheterna att i grunden göra om hela tandvårdsförsäkringen och försöka fåden bättre och mer tidsenlig. Det förslaget från moderat håll kan ses som endel i en kritik som vi måste rikta mot socialförsäkringssystemetpå allt fler punkter. Det är inte en kritik som syftar fill att försämraförmånerna eller än mindre att bryta ned trygghetssystemet. Det syftar till attförbättra och göra försäkringarna tidsenliga där fiden har löpt förbi dem. Idet arbetet stöter vi ständigt på en benhård socialdemokratisk konservatism,som tycks sätta troheten mot själva systemen, mot de tekniska lösningarna, föresjälva viljan att hjälpa dem som skulle få hjälp av våra trygghetsförsäkringar. Tandvårdsförsäkringenfungerar inte , i varje fall inte som den var tänkt. Det finns enintressant liten upplysning i Margö reservation, nr 3.1 dennareservation påpekar hon att en hel avtagbar protes, på vanlig svenska en omgånglöständer, kostar patienten . 1973, året innantandvårdsförsäkringen trädde i kraft, kostade en sådan protes 400 ä . Dåfick pafienten betala hela summan. Jag har inte några exakta uppgifter ihuvudet om penningvärdets förändringar . Men jag är nästansäker på att . är lika mycket pengar för en pensionär som 400 ä500 kr. Det är med andra ord lika dyrt att få en tandprotes somdet var innan vi fick tandvårdsförsäkringen. Dessvärre gäller detta också många andra behandlingar inom tandvården. Det harblivit lika dyrt att betala egenavgiften som det var att betala helakostnaden före tandvårdsförsäkringens införande. Det beror bl. a. på attförsäkringen har försvagats. Vi har kompensafion i stället för somdet var från början. Denna lägre kompensafion infördes av den borgerligaregeringen av statsfinansiella skäl för . Den socialdemokratiskaregeringen, som vi hör predika att ekonomi nu är på rätt vägoch t.o.m. rikfigt stark, har i varje fall ännu inte funnit anledning attföreslå att denna kompensationsnivå skall höjas igen. Det är ett skäl. Ettannat skäl är en faktisk fördyring av tandvården. Den beror bl. a. på atttandvårdsförsäkringen i och för sig är kostnadsstyrande. Den driver genom sinkonstruktion upp kostnaderna. Men den beror också på att vi i många stycken harfått en bättre tandvård, en tandvård på högre nivå, om man så vill. Dendär avtagbara protesen - löständerna - är inte så vanlig som den var före1974 och ännu mer längre fillbaka. Det är fler människor som får fastaproteser. Jag är mycket glad för att denna möjlighet finns. Jag har själv haft glädjenatt kunna utnyttja den förmånen. Och visst har det på det sättet blivit bättre. Menett faktum är att god tandvård kostar pafienten ungefär lika mycket,eller nästan lika mycket, som den kostade innan vi hade någontandvårdsförsäkring. Målsättningenatt göra god tandvård tillgänglig för alla är alltså inte längre uppfylld. Kanman då göra något åt det? Att göra något åt det enbart genom att höjakompensationsnivåerna tror vi inte på. Det skulle kosta väldigt mycket pengar,inte minst därför att de faktiska kostnaderna också har stigit. Jag vet intehur mycket det skulle kosta, men att det handlar om miljardbelopp vet jag. Jagtror inte att dessa pengar finns . Dåhar vi aktualiserat tanken på att man kanske skulle kunna göra som i mångaandra länder, eller i varje fall i en del andra länder, nämligen att inordnatandvårdsförsäkringen i sjukförsäkringen och ge tandvård på samma villkor somvi ger sjukvård. Man skulle betala en enhetsavgift vid entrén tilltandläkarmottagningen på samma sätt som vi gör när vi kommer in på enläkarmottagning eller på en vårdcentral, dvs. en enhetsavgift vid varje besök. Omman leker med tanken att ha samma avgift som vi har inom läkarvården ärdet uppenbart för de flesta att det skulle bli väldigt mycket billigare . En vanlig årlig översyn med ett par hål att laga skulle kanske kosta100-150 eller kanske noga räknat . för tre besök. Ett stort arbete, som kan kosta 2 000,3 000 eller , skulle om det går att klara på tiogånger kanske komma att kosta , dvs. en helt annan kostnadsnivå förpafienten. Men kostar inte detta lika mycket pengar som en höjning avkompensationsnivåerna? Jo naturligtvis, om det skall ge lika mycket. Om viinordnar tandvårdsförsäkringen i sjukförsäkringen och låter samma regler gällaöver hela fältet får vi naturligtvis jämna ut kostnaderna, i den mån vi intekan filiföra några friska pengar, och det vet ingen om vi kan förrän den dagenär inne då vi kan fatta beslut. Vi kanske kan lägga dit något, men om vi intekan det får vi utjämna över hela fältet. Det betyder helt enkelt attläkarbesöket, besöket hos sjukgymnasten och inköpet på måste bh någratior dyrare än de är . Men besöket hos tandläkaren kan bli hundralapparbilligare. Detär ju fakfiskt samma människor, dvs. vi alla, som går till doktorn, fillsjukgymnasten, till och till tandläkaren. I sämsta fall bör det förden enskilde gå jämnt ut. För den som har det särskilt illa ställt med sinatänder bör det bli en mycket god affär. Ingenkan säga om detta är den alldeles rätta vägen, ännu mindre om det är den endavägen, att förbättra tandvårdsförsäkringen. Men jag är övertygad om attförsöket vore värt att göra. Förslaget vore värt att utreda, och det är det somvi föreslår. Något bör i varje fall göras om vi i fortsättningen skallkunna hävda att vi har en tandvårdsförsäkring som skall leva upp till målet attgöra god tandvård tillgänglig för alla oavsett ekonomisk ställning. Jag yrkarbifall också till reservation 5. 164 (): Det är som dessa frågor vi nu skall ta upp till debatt hardiskuterats i utskottets arbete, i kammarens plena, i debatter ute på olikaplatser i landet. Frågorna har också förts fram från Tandläkarförbundetoch från tandläkare inom den privata sektorn. Tyvärr har inte majoriteten, bestående av socialdemokrateroch vpk, inom utskottet och velat lyssna till hur en stor grupp yrkesmänniskoranser att tandläkarnas verksamhet borde utformas. Allt beror på en rädsla inomdet socialistiska blocket för människors frihet att tänka själv och önskan attfå välja själv hur man vill fungera som tandläkare eller tandsköterska, menockså på en tro att bara staten och landstingen kan sköta tandläkarens roll. anser att det är väsentligt attden enskilda medborgaren själv kan välja vilken tandläkare han eller hon villgå till. Det måste finnas ett fritt val mellan privatpraktiserande tandläkareoch folktandvården. Om det råder konkurrens mellan olika tandläkare och mellantandvård som bedrivs av olika huvudmän, säkerställs att verksamheten bedrivs såeffektivt som möjligt. anser därför att det skall finnas en frietableringsrätt för tandläkare. Det skall vara möjligt för varje tandläkare attansluta sig fill tandvårdsförsäkringen oavsett var han eller hon bor. Efterfrågan på tandläkare kan fillgodoses i storadelar av landet. I stället för brist på tandläkare har vi etttandläkaröverskott där tandläkarna har svårt att få arbete. Landstingen kaninte anställa alla nyutexaminerade tandläkare, och etableringskontrollenförsvårar för nya tandläkare att öppna egen prakfik. När etableringskontrollen infördes sedanvar situationen helt annorlunda. Det rådde en stor brist på tandläkare. Regeringens argumentation för att behållaetableringskontrollen har också förändrats i takt med att tandläkarbristen harminskat. Det ter sig knappast särskilt trovärdigt att vara företableringskontroll av tandläkare när det finns ett tandläkaröverskott, omsyftet med etableringskontrollen är att erbjuda människor en så bra tandvårdsom möjligt. Det är uppfattning att det är bättre att låtamänniskors efterfrågan på tandvård styra etableringen än att etablering avgörsi administrafiv ordning. Regeringen hävdar att syftet med etableringskontrollenär att säkerställa att alla människor ges tillgång till en god tandvård. Vitror att det syftet bättre tillgodoses om etableringskontrollen avskaffas. Menvi är överens om målet om en god tandvård till alla. Vi vill också framhållaatt det i sig inte är något fel på det kvalitativa arbete som utförs avfolktandvården. Men den totala valfriheten saknas. Det finns knappast några samhällsekonomiska skäl för attbegränsa-anslutningen till tandvårdsförsäkringen. Det är knappast troligt atttandläkare i stora skaror skulle etablera sig på orter där behovet redan ärtillgodosett. Det krävs stora investeringar för att starta en tandläkarprakfik,och en tandläkarprakfik måste givetvis ha en fillräcklig beläggning för att gåihop. Allt talar snarare för att en fri etableringsrätt skulle leda till attutbudet av tandvård bättre skulle motsvara efterfrågan på tandvård än vad som är fallet. Regeringen tycks tro att en fri etableringsrätt skullemedföra att en mängd onödig tandvård skulle utföras av tandläkarna, som i bristpå patienter skulle börja göra onödiga tandvårdsinsatser. Det tror inte vi. Enfri etableringsrätt skulle medföra en hälsosam konkurrens mellan folktandvårdenoch privata tandläkare och också givetvis mellan olika privata tandläkare. Detfinns all anledning att anta att detta också leder fram till att densamhällsekonomiska kostnaden minimeras. Ettannat ämne som också är av mycket stort värde att diskutera är om den nuvarandetandvårdsförsäkringen i sin nuvarande utformning motsvarar de syften som avsågsdå den infördes . Avsikten var att göra god tandvård ekonomiskt överkomligför alla. Tyvärr har det ekonomiska läget förändrats betydligt under denna tid.På det hela taget kan konstateras att tandvårdsförsäkringen nu knappast täckerstörre del av patientens vårdkostnad än som motsvarar den reella fördyringenunder de år tandvårdsförsäkringen existerat. I den mån god tandvård låg utomekonomiskt räckhåll för många gäller detsamma i Ukastor utsträckning , detta även med hänsyn tagen till penningvärdetsförändring. Dennaför patienterna negativa utveckling beror dels på att tandvårdens reellakostnader stigit snabbare än den allmänna pris- och lönenivån, dels på attkompensafionsnivån inom tandvårdsförsäkringen särikts i flera etapper, såvälgenerellt som punktvis. Fördyringen för både patienter och försäkring skulle havarit värre, om inte privattandläkarna genom ständigt eftersläpande taxortvingats subventionera vuxentandvården med en år för år krympande ersättningför sitt arbete. Folktandvårdens vuxentandvård subventioneras i än högre gradmed ständigt större fillskott av skattemedel. Att återställatandvårdsförsäkringen till ungefär ursprunglig kompensationsnivå och samtidigtgenomföra en nödvändig kraftig höjning av tandvårdstaxan skulle innebära enmycket betydande utgiftsökning för försäkringen. En sådan utgiftsökning är förnärvarande inte möjlig. Å andra sidan kan utvecklingen inte få fortsätta somhittills. Attinordna tandvårdsförsäkringen i sjukvårdsförsäkringen är en idé som har mångaförespråkare, inte minst inom tandläkarkåren. Patienten skulle då betala sammaenhetsavgift vid varje tandläkarbesök som gäller inom sjukvården. Någotmåste göras åt denna situation som vi hamnat i vad det gäller kostnaderna isamband med tandvårdsförsäkringen. Därför begär vi i vår gemensamma reservationfrån , och att regeringen tar initiativtill en utredning om reformering av tandvårdsförsäkringen och därvid prövarolika förslag, som har framförts i motioner av dessa olika parfier. Det ärockså vikfigt att det finns valmöjligheter och konkurrens även inomspecialisttandvården. De begränsningar som gäller för specialisttandläkaresmöjUgheter att ansluta sig till tandvårdsförsäkringen bör därför avskaffas.Det sägs i tandvårdslagen att folktandvården skall svara för tandvården förbarn och ungdomar. Detta innebär att pafienter under själva får betalahela behandlingskostnaden om de väljer tandläkare utanför folktandvården.Valfriheten för denna grupp patienter är således starkt beskuren. Med nuvaranderegler saknas dessutom möjligheter för privattandläkare att erbjudafamiljetandvård, vilket är beklagligt ur många synpunkter. Mot bakgrund härav måsteen förändring av nuvarande regler för barn- och ungdomstandvård kommatill stånd. Detta bör göras genom att utvidga den allmänna tandvårdsförsäkringentill att omfatta även barn och ungdomar. Ävennär det gäller tandvård vid sjukhus och andra institutioner bör samverkan kunnaske med privatpraktiserande tandläkare. Det finns således inte någon anledningatt förorda att vården skall ges av folktandvårdens personal. Med hänvisning till vad jag i mitt anförande sagt vill jag yrka bifallfill reservafionerna nr 1, 2, 4 och 5. Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 165 (): De motiv som anges för en fortsatt etableringskontroll för tandläkareär att anpassa tandvårdsresurserna till behov och samhällsekonomiskt utrymmesamt att uppnå en utjämning av tillgången fill tandläkare mellan olika områden.Detta var högst aktuellt 1973, då den tandvårdsreform som genomfördes innebaratt antalet tandläkare inte skulle tillgodose behovet av tandvård över helalandet. Meningen var att dessa begränsningar skulle gälla fram till utgången avår 1975, men giltighetstiden för reglerna har förlängts år , och dekommer tydligen fortfarande att finnas kvar. Närdessa regler kom till rådde en verklig brist på tandläkare, främst i glesbygdoch utanför storstadsområdena. Det var då högst befogat att genom dessa reglerstyra tandläkare till dessa orter. Delvis lyckades detta. Den situation som råder när det gäller tillgång på tandläkare kan på intet sätt liknas vidden som rådde 1973. finns det många sökande till vakanta tjänster, var helsti landet vakanser uppstår. Det har även medfört att behovet avetableringskontroll nu inte är speciellt påtagligt. I verkligheten saknas detöver huvud taget godtagbara skäl för att återigen förlänga avtalet. Detöverskott av tandläkare som funnits har medfört att tillgångennu täcker efterfrågan. Detta är det starka skälet för att vi från oppositionenssida kräver att etableringsbegränsningen skall upphävas. Tandhälsanhos det svenska folket har verkligen också förbättrats under dessa år, och detmedför att tandvården numera inriktar sig på annat arbete än storaarbetsinsatser för att laga kariesangrepp. Genom förebyggande insatser och enkostnadsfri barn- och ungdomstandvård har vi lyckats ge alla som har behov engod tandvård. finns det dock många medelålders och äldre som harstora behov av omfattande tandvårdsarbeten. Detsom förhindrar att dessa arbeten utförs är ofta den stora kostnad detandvårdsarbetena åsamkar den enskilde.