prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Tvivel har uppstått om den svenska fortfarande stårenig bakom detta förslag. Den frågan är naturligtvis riktad till ett parti här,och jag tycker att det partiet borde klargöra om man fortfarande står bakom vadman sade . Herr talman!,inledde med att säga:"När det råder enighet och samförstånd bakom utrikespolitiken är det tillgång för vårt land." Jag delar den värderingen. Men trots attSten själv framhöll värdet av en fri och öppen debatt omutrikespolitiken - också i frågor där vi har olika uppfattningar - avstod hanfrån att kommentera det faktum att enigheten och samförståndet luckrats upp påolika håll och kanter. Jag har nämnt zonfrågan, och jag skulle kunna fortsättamed att nämna fiskezonsförhandlingarna med , frågan omAngolagisslan och EG-frågan, diskussioner om och med olika UD-tjänstemän, ochjag tänker på agerande i olika utrikespolitiska frågor. agerande i den senaste tidensutrikespolitiska frågor styrker den bild man haft av att de är påglid åt höger även i dessa frågor. ligger allt som oftast närmareUSA:s och utrikespoli- tiska linje och väridsbildoch hamnar därför i konflikt med övriga partier i , som håller fastvid en annan linje, en självständig och oberoende linje. Ioch för sig kan jag förstå att väljer att avstå från en debattom detta i hopp om att skall lugna ner sig. Det kan nog vara braatt vara taktisk, men för min del ser jag hellre en fri och öppenutrikespolitisk debatt än en taktisk tystnad och enhet. Jag tror att Sverigebåde nationellt och internationellt har mer att vinna på debatt än på tystnad. Låtmig få ta upp en annan fråga, som också skallberöra, nämligen krigsmaterielexporten. Enligt svensk lag är allexport av krigsmateriel förbjuden. Varje exportaffär måste prövas, ochtillstånd av regeringen krävs för export. finns också en parlamentarisknämnd som bereder ärendena för regeringen. Trots det har svenska vapenexporterats till länder där de enligt alla bestämmelser inte skall få finnas.Det förekommer svenska vapen i länder till vilka det enligt svensk lag ärförbjudet att exportera vapen. Dettahar inneburit att , som har haft och naturligtvis fortfarande har ettgott internationellt anseende, otvivelaktigt har fått detta anseende fläckat avde många vapenaffärerna. Jag menar att det nu är hög tid för att taitu med den här härvan eller dimbanken, som har kallat den.Landets medborgare har rätt att få klarhet i dessa affärer, och det borde liggai vårt eget intresse, av omsorg av vårt lands internafionella anseende, att gåtill botten med vapenaffärerna. Jagvill därför ge utrikesministern och regeringen ett förslag att fundera över. Ärdet inte rimligt att tillsätta en utredning som får i uppdrag att gå fillbotten med vapenaffärerna och utarbeta en vitbok? Jagvill innan jag lämnar talarstolen fråga utrikesministern: regeringen bereddatt ta ett sådant steg? Prot.1987/88:85 . Trots det som påtalade, att det har förekommit ett visstgnissel i den utrikespolitiska debatten, vill jag ändå säga - inte av taktiskaskäl utan av övertygelse - att det är med både glädje och tillfredsställelsejag kan konstatera den samsyn och det samförstånd som har genomsyrat de anförandensom har hållits under dagens debatt. ansåg att regeringen har förtjänat en fjäder i hatten förÖstersjöavtalet. Jag delar gärna med mig av den fjädern eller delar ut nya omdet så krävs. Visserligen är, som det har sagts, en diplomatiskoch förhandlingstaktisk framgång. Ändå törs jag påstå att vi inte hade lyckatsnå detta avtal om vi inte hade hållit samman som vi gjorde under de olikafaserna. Att jag har rätt visar ju det som skedde i ett tidigare skede då densvenska enigheten brast och förhandlingarna därmed bröt samman. Det berodde dåinte på oss socialdemokrater. Vi slöt upp bakom regeringen . Eftersom motsatsen påståtts i debatten vill jag gärna sägaatt vi i de avslutande förhandlingarna haft nytta av vad regeringen 1982. Dethar också nämnts ett annat exempel på vad enigheten kring utrikespolitikenbetyder och det är då det gäller hanteringen av de två gisslandramansom vi upplevt . I sådana lägen är sammanhållningen ochsamspelet särskilt viktiga. Annars kan lätt hamna iutpressningssituationer som i sin tur kan leda till att människoliv går tillspillo. Vi var på väg att hamna i en sådan situtation då Unita i av densvenska debatten drog den felaktiga slutsatsen att skulle överge sinpolitik om man satte press på . deklarationer från samtligapartiers sida befriade oss från den utpressningssituationen. Det har ställts frågor och det har gjortsrandanmärkningar, och jag skall försöka ge svar och förtydliganden så gott jagkan. Både och har tagit upp det här med hegemonin.Kabinettssekreteraren och jag skulle tala med dubbla tungor.Kabinettssekreteraren skulle ha krävt socialdemokratisk hegemoni på detutrikespolitiska området. Det har kabinettssekreteraren icke gjort. Det kan jagförsäkra. Om vi går till texterna, hans tal och hans svar, sä finner vi att hanhar utgått från det långvariga - 50-åriga - socialdemokratiskaregeringsinnehavet som satt sin prägel - det vore konstigt annars - på densvenska utrikespolitiken och därmed, betonade han, har följt en förpliktelseatt i kontinuitetens tecken fortsätta den politiken i så stort samförstånd sommöjligt med de andra partierna. Jag kan försäkra er att vi talar med en tunga.Vi är lika angelägna att åstadkomma samförstånd om samförstånd går attåstadkomma. Vi har full respekt för de andra partierna, betraktar oss inte påförhand som överlägsna i en debatt utan som jämställda partners. Häng inte upper på ord. Så trodde att förståelsen för den svenskaneutralitetspolitiken och EG-politiken som vi möter ute i kan bero på diplomatisk vänlighet. Ja, det kan man nog ibland inte utesluta att man utsätts för. Men jag tänker särskilt på den västtyske utrikesministern väldigt klara deklaration då jag nämner det här. Opåkallat tog han upp frågan om den svenska neutralitetspolitiken och sade att den har haft en betydelse och kommer att ha en betydelse inte bara för lugn och stabilitet i den norra delen av utan också för resten av . På samma sätt som den forna arvfiendskapen mellan och har förbytts i vänskap, och nära samarbete genom EG-samarbetet, så har det betydelse för de länderna, och deras säkerhet men också för vår säkerhet i norra . Med det ökade strategiska intresset för vår del av världen följer atf också stormakts blocken har ett intresse av ett neutralt, väl försvarat område mellan stormaktsblocken. Det var säkert inte bara diplomatisk vänlighet som ledde till det uttalandet. Så frågade om det var ett förbiseende "dåvi inte hade nämnt principen om havens frihet. Nej, den principen betraktar visom så fullständigt självklar. Vi kommer att hävda den med stor bestämdhet ochavvisa alla försök att sätta den ur spel. tyckte att vi från regeringens sidaskulle ta ett större ansvar dä det gäller att stärka FN, Ja, vi är beredda attta allt ansvar vi kan. Vi arbetar medstor energi inom departementet, i FN och i diskussioner med företrädare förandra regeringar. Vi har gott hopp om att det skall komma något positivt uralla dessa resonemang. Vi är beredda att ta värt ansvar. frågade: Har regeringen förlorat all energi rörande Nej, verkligen inte. 'Jag var nere tillsammans med de övriganordiska utrikesministrarna i Arusha för att diskutera medfrontstaternas utrikesministrar hur vi skall agera i FN för att åstadkommabindande sanktioner, hur vi skall påverka andra, hur vi skall sätta kraft bakomde beslut sorii FN har tagit då det gäller oljeembargo, vapenembargooch mycket annat. Så vi har icke tappat energin eller strävan att åstadkommanågot mera verksamt på detta område. Beträffande frågade : Ärregeringen beredd att öka det humanitära stödet till flyktingar. Svaret är ja. Det har utgått sammanlagt 175 milj. kr. Hälften går till folk inne i landetvia enskilda organisationer. kommer ett nytt regeringsbeslut om ytterligare bistånd med 4 milj. kr. Så svaret är ett konkret ja. " Beträffande frågade : Var detönsketänkande från min sida när jag sade efter min Mellanösternresa att jaghade spårat'en kompromissvilja hos parterna: Nej, jag hade många samtal. Jag korn inte dit för attstryka medhårs. Jag var där för att försvara och hävda den svenska linjen ochsynen, och det gjorde jag. Det betydde att de samtal jag hade med alla partervar både uppriktiga och väldigt förtroliga. Det är ju den fördelen vi har iSverige att vi kan tala förtroligt med alla parter. Det finns en genuinfredsvilja hos parterna, men en djup misstro och den skaparblockeringar och låsningar. Men jag är övertygad om att dét hos starka ochväxande grupper i - jag tänker på Fred Nu-rörelsen pch -finns en beredskap att ge land för fred. Alla mina samtal med PLO visar att därfinns" en vilja och en övertygelse om att man måste erkänna - vilket vialltid har krävt - rätt till existens genom säkra och erkända gränser. Man har sagt i pressen att jag skulle vara propalestinsk.Ja, jag är propalestinsk. Har man sett ögonen på pojkarna som ligger isjukhusbäddarna sönderslagna, genomborrade av höghastighetskulor som sprängtsönder deras ben och muskler, läst i deras ögon förtvivlan över sin situation,men också en kampvilja och ett hat, då förstår man att kan aldrigöverleva om man inte fnedverkar till att lösa det palestinska problemet. Jag är också proisraelisk, och det kan man bara vara genomatt hävda också palestiniernas rätt. Det var det gjorde efter sexdagarskriget , då han sade att vi för överlevnad och vår egen värdighets skull måste lämna de ockuperade områdena och också ge palestinierna en möjlighet. . , 7CARL BILDT (m) replik; Som företrädare för oppositionspartier har visjälvfallet i uppgift ätt, som vi söker samförstånd, kritiskt granskaregeringens handläggning också av olika utrikespolitiska ärenden. Då stöts viav uttalanden som demsom kabinettssekreteraren kom med. Det är inte fråga omtolkningar eller anrtat, utan det går bra att läsa innantill ur det manus somdistribuerades av vid det aktuella tillfället. Där sadekabinettssekreteraren följande om sverisk utrikespolitik: Defta är en politik som socialdemokratin lagtgrunden till i vårt land. Man kan om man vill tala om en socialdemokratisksäkerhetspolitisk hegemoni. Dettaär utrikesledningens budskap på interna partisammankomster, men i riksdagentalas det om det nationella samförståndet, enigheten mellan partierna och delikaberättigade samtalen. Det är, , att tala med dubbel tunga.Man kommer inte från det så enkelt som utrikesministern försökte göra, genomatt anföra att vi skall glömma vad kabinettssekreteraren säger. Det kan varafrestande att ofta lyda det rådet, men det leder inte till en alltför seriöshantering av utrikespolitiska problem. Vadgäller den fråga som kanske är den allvarligaste som vi står inför i svenskutrikes- och säkerhetspolitik, nämligen ubåtskränkningarna, kan noteras att detunder har skett en verbal upptrappning från regeringenssida. Utrikesministern framträdde själv och. åberopade lägre stående makter,och statsministern framträdde och talade i mycket sinistra termer om vad somkunde bli konsekvenserna av fortsatta kränkningar. Låtmig mot den bakgrunden säga att det var med en viss förvåning jag i går fannatt intet av dessa uttalanden anses av tillhöra kategorin"viktigare" i officella sammanställning avviktigare svenska uttalanden . Det är lite anmärkningsvärt attdessa, med alla rimliga mått mätt, viktiga uttalanden inte betraktas somsådana. Såvill jag beröra ett antal sakfrågor som är av stor betydelse. Vad gällerförståelsen för svensk politik utanför gränser tror jag. i likhet,medutrikesministern, att det finns en mycket bred förståelse för svensk neutralitetspolitikoch för svensk säkerhetspolitik, när vi tar oss tiden att förklara deni.realistiska termer. Vad jag uttalade mig om var svensk EG-politik, där detfrån svensk sida finns en tendens att i allmänna vänligheter läsa in ett längretillmötesgående av svenska krav än det som svenska förhandlare faktiskt möter.Vi skall nog vara medvetna om att det finns en skeptisk attityd ute i Europagentemot - landet som plockar russinen ur kakan, som ägnar sig åt andradelar av världen mer än åt de gemensamma europeiska angelägenheterna. Justdärför är det så vikfigt att vi markerar den europeiska identiteten i vårpolitik kraftigare än vad som hitintills har varit fallet. Jagvill också, herr talman, nämna . Jag tror att vi är överens omgrunddragen, som jag sade, i den svenska Mellersta Östernpolitiken, men det ärmycket viktigt att betona att vi känner en solidaritet med det palestinskafolket som vi känner en solidaritet med det israeliska och detjudiska folket. Jag uppfattar att i utrikesdeklarationensformuleringar svänger över litet väl mycket åt det ena hållet, när han talar omsolidariteten med den ena sidan men inte med den andra. Det hade varit passandeom han också i utrikesdeklarationen tydligt hade sagt att PLO måste erkännastaten rätt att existera inom säkra och erkända gränser; Sedanär vi helt överens om - det har vi varit överens om - att Israelmåste dra sig tillbaka från ockuperade områden. En demokrati kan aldrig vara enockupationsmakt utan att förlora sin själ. Jag tror att det finnsanledning att ha en viss öppenhet inför hur de gränser som är de riktigaskall se ut och hur de statsbildningar som skall säkra nationelltsjälvbestämmande för alla folk, frihet, medborgeriiga, rättigheter ochstabilitet i egentligen skall se ut. Vi kan inte sitta häruppe i höga och i detaljer diktera hur konflikter som går tillbaka ickebara generationer utan sekler i ett av världens mest problemfyllda områdenegentligen skall lösas. 8INGEMAR () replik: Låt mig börja med att trots allt kommenteravad hade att säga om konflikten i . menaratt vi skall tillgripa samma sanktioner mot som mot . Det är énabsurd tanke. Det är nästan litet genant att behöva säga det, men tydligennödvändigt. Mot förordar vi isolering och totalt handelskrigdärför att vi vill hjälpa folket i att göra sig kvitt apartheid. MedIsrael vill vi utveckla dialogen för att hjälpa till att rädda demokrati,humanism och rättfärdighet. Apartheid i bör förintas, och demokratini bör bevaras. Det är sorgligt att en ledamot av riksdag inteinser denna fundamentala skillnad. Därför måste absurda propå omisolering av avvisas med all kraft. Jag är glad över att utrikesministern och regeringen harvalt att i stället utveckla en livligare dialog med . Det är bra att StenAndersson valde att resa till och på ort och ställe få till stånden dialog. Jag delar meningen att krav måste ställas i båda riktningarna påförsoning och eftergifter, om det skall vara möjligt att någonsin åstadkomma enlösning av den konflikten. Det är också välgörande att släpper framden känslornas indignation som vi alla känner vid betraktandet av utvecklingeni . De intryck som har mött i ärändå fortfarande litet motsägelsefulla. Jag vill ställa frågan på sin spets: Ärdet så, , att den bedömning som utrikesministern gör är att PLOhar valt vägen mot försoning, att erkänna existens, att upphöra medterroraktioner? Är det utrikesministerns bedömning att de krafter i somvill ha en fredsprocess, en internationell konferens, håller på att växa istyrka? Är de försonande krafterna på båda sidor i tilltagande? Om det är en riktig beskrivning av läget kan man hysa denoptimism som har gett uttryck för. Jag fruktar bara att detkanske är något mer önsketänkande än en realistisk beskrivning av läget. Jag vill också ta upp detta med hegemonin. Som sagt är det inte bara fråga om ett olyckligt referat av ett uttalande, utandet är styrkt att kabinettssekreteraren har uttalat sig på detta sätt. Detframgår också av en intervju i , där kabinettssekreteraren fårfrågan: Står och faller den traditionella utrikespolitiken medsocialdemokraterna? Svaret lyder: Den faller utan socialdemokraterna. Det som väcker min reaktion är att en ledandesocialdemokratisk utrikespolitiker vägleds av en sådan föreställning, som ledertill att samförståndet måste bygga på att socialdemokrater talar och vi andranickar instämmande.Det är inte möjligt att i längden vidmakthålla ett samförstånd, som bygger påden typen av herremansfasoner. Jag är därför glad över att beross bortse från dessa uttalanden. Jag uppfattar det som så nära en dementi mankan komma. Det hör inte till min natur att skapa strid om futtigheter eller attanmärka på étt olyckligt ordval, men jag tycker att det är viktigt att göraklart att svenskt utrikespolitiskt samförstånd måste bygga på ömsesidig respektmellan partierna i riksdag. Utrikesministern försäkrar mig och andra om att Sverigegör vad som går att göra för att stärka'FN:s ställning. Jag hoppas och tror att det är så. Vadjag efterlyser är en samlad strategi inkluderande, om man så vill, också en katastrofplan för den händelse att FN måste koncentrera sig kringdet som är viktigare än det viktiga. Kan man då med gott samvete säga att vi har gjort alldeles klart vad vi vill åstadkomma i FN-arbetet, för den händelse den ekonomiska krisen blir bestående? Till slut, herr talman, vill jag med glädje konstatera attriksdagen först har fått besked om de utvidgade humanitära insatser iAfghanistan som regeringen är beredd att besluta om . 9GUNNEL JONÄNG (c) repHk: ,:;, Det känns positivt att det också ett valårkan råda ett samförstånd i utrikespolitiska frågor på det sätt som harredovisats här . Jag noterar också med glädje det positiva uttalande somutrikesministern gjorde om regeringen agerande 1982. Det som utrikesministern i sitt anförande sade omsamförstånd har jag redan instämt i - jag tycker att det är viktigt. Men jag skulle vilja knyta an till hegemonidebatten ochsäga att samförståndet inte får ske på socialdemokraternas villkor. Vi inomcenterpartiet tycker att det är fel att socialdemokraterna själva utreder allade frågor som de vill att vi skall vara eniga om. På t. ex. biståndsområdetgörs det och hargjorts ett stort antal utredningar - jag kan inte räkna demalla - och det är departementsutredningar. Det finns också enämbetsmannakommitté när det gäller den kärnvapenfria zonen i,. Vi harfrån krävt, parlamentariska utredningar i olika politiska frågor.Jag menar att samförstånd också förutsätter ett parlamentariskt utredande. Omman diskuterar tillsammans är det lättare att nå ett samförstånd. Vi har enkontinuitet i vår utrikespolitik som är ay .värde, och den kontinuitetenhar vihaft oavsett vilka som har varit i regeringsställning. Jag ställde några frågor till utrikesministern, men jaghar inte fått något svar. Jag vill därför upprepa frågorna. Har regeringen agerat när det gäller de franskakärnvapenproven? De stater som jag har tagit upp i mitt anförande är mycketsmå -, , osv. kräver att supermakterna skallrespektera de små länderna. På samma sätt måste vi respektera de mycket småländernas problem och stödja dem. Jag är faktiskt oroad över att regeringeninte inser dessa sammanhang och ser vad vår utrikespolitik kräver av oss. Vimåste själva uppfylla de krav som vi ställer på andra. Jag hade förväntat mig någon tanke om eller synpunkt påvad eller skulle kunna medverka till när det gäller en lösningav situationen i Viär överens om att vi skall stödja alla progressiva krafter. Jag deltog , i samband med , i en solidaritetsma-, nifestation i för palestinska kvinnor och barn. Då diskuterades mycket kvinnorna emellan. Det var europeiska parlamentariker men även en från . Det intryck jag fick var att de progressiva krafter som 'vill åstadkomma fred i och, som vill värna både om och om palestinierna växer. ' I debatten talade jag om den dröm som jagfortfarande har, men som jag tyvärr inte har kunnat förverkliga , nämligenatt judar och palestinier tillsammans skulle göra en fredsmarsch. Uppmaningarnapå plakaten skulle vara: Fred för . Ett ömsesidigterkännande av och PLO. När man talarom erkännande tror jag att man måste krävaatt båda måste erkänna varandra. Jag tror inte att någondera part kommer attgöra det ensidigt, utan det måste vara ömsesidigt och . I utrikesutskottet arbetar vi nu med frågor om biståndtill de palestinska , områdena och till UNRWA, Jag undrar om man frånsocialdemokratiskt håll är beredd att ställa upp på detta. 10 (vpk) replik: Jag förstår att utrikesministern får mångafrågor en sådan här dag. Och jag förmodar att han glömde att svara på en del avdem. Jag tror inte attdet är av illvilja som han avstår. Jag ställde en del frågor till regeringen och deborgerliga partierna om kryphålen i Sydafrikalagen och om viljan att försökatäta dem. Jag ställde en konkret fråga till utrikesministern om om skärpta Sydafrikasanktioner. De borgerliga partierna kariockså svara på fråga om huruvida de anser att den nuvarande lagen ärtillräcklig eller om den behöver skärpas. Jag sade att jag tror att vapenaffärerna har skadat vårtlands iriternationel-la anseende. Vårt parti vill helst se ett förbud försvenskvapenexport. Men vi inser att det inte låter sig göras från en däg till enannan. Men det kunde möjligen vara en god början att se till att den nugällande lagen faktiskt tillämpas - att svenska vapen inte exporteras tillförbjudna länder och att det inte blir flera Indienaffärer. Jag tycker ocksåatt man skall börja göra upp med myten om den svenska vapenexportensnödvändighet för att vi skall kunna upprätthålla ett eget försvar. Jag frågadeSten om det inte var möjligt att tänka sig en vitbok när det gällerdessa vapenaffärer. Återigen tillfrågan om . Alla här säger att dekänner oro och att de tycker att situationen är spänd. vet vi attväldigt litet pekar i en annan riktning: försök att fåIsrael till förhandlingsbordet har inte varit några stora framgångar. Jag trorinte att våldet kommer att minska i eller på . rapporteras nya dödsoffer. Jag vet att det finnsmånga Israelvänner i och i . Jag vet att många mår dåligt avrapporterna om hur de israeliska soldaterna går på palestinierna. Men jagförvånas litet över att så få inser hur allvarligt staten skadas av detsom händer i och på . Det finns bara en lösning: Staten kan bara få fredoch säkra gränser genom att erkänna PLO och medverka till tillkomsten av enpalestinsk stat. Ni som avfärdar detta resonemang, vad har ni egentligen förlösning på problemet? Den judiska befolkningen i kommer aldrig attfå uppleva fred och säkerhet så länge den förtrycker palestinierna ochförvägrar dem den fred och säkerhet judarna själva längtar efter. I detta sammanhang sade jag att det var nödvändigt att ökapressen på , landets politiker och regering, att ge upp sin oresonligaoch förödande inställning och inta en mera sansad och för staten merafruktbar linje. Jag nämnde tanken på ekonomiska sanktioner. Det föranledde mingode vän att säga att detta var en fullständigt absurd tanke.Men jag talade om någon form av sanktioner, jag talade inte om total bojkott,. Jag sade det mot bakgrund av att ingenting harhjälpt. Det handlar om att fä till förhandlingsbordet tillsammans medPLO. Det absurda är att vägrar detta. Min tanke är rimligen inte meraabsurd än att kan vidta ekonomiska sanktioner. Är det ocksåabsurt, ? Om ni är emot ekonomiska sanktioner, vad har ni själva förförslag för att lösa konflikten? Ingen får någonsin glömma vad det judiskafolket fick genomlida under . Men när skall det palestinskafolkets lidanden bli uppmärksammade? När skall detta pinade och plågade folk fårättvisa, och när skall det få mänskliga och demokratiska rättigheter? Hurlänge skall man ursäkta övergrepp mot palestinierna med nazisternasförbrytelser mot judarna under ? Hur länge skall palestiniernabehöva vänta,på att världens samvete skall öppnas för dem? Det är ju detta dethandlar om. I det sammanhanget ställde jag en tredje fråga till StenAndersson om hur han ser på tanke om ett gemensamt nordisktinitiativ i något avseende. För artighetens skull skall jag börja med defrågor som ställts av dem som inte fick svar i mitt förra inlägg. Att LarsWerner inte fick svar på frågan om ett nordiskt initiativ, beror på att han badom ett svar från statsministern. Då tyckte jag inte att jag borde gå in ifrågan.