prot · GB0947 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:47 1 § till styrelsen för StiftelsenRiksbankensjubileumsfond Företogs val av två ledamöter istyrelsen för Sfiftelsen . Valet föranleds av att enligt i tisdagsfastställda nya stadgar för jubileumsfonden skall på förslag av fullmäktige iriksbanken utse två ledamöter i styrelsen med särskild sakkunskap iförmögenhetsförvaltriing. Enligt ett till kammaren inkommet protokollsutdrag harvalberedningen enhälligt beslutat att som nya ledamöter i styrelsen från den 1januari 1988 föreslå verkställande direktören , , ochstadskassören , . ledamöter i styrelsen för Stiftelsen för tidentill dess nytt val förrättades , och för tidentill dess nytt val förrättades . 2 § Fyllnadsval till utskott Företogs val av en suppleant i socialförsäkringsutskottet. Enligt ett fill kammaren inkommet protokollsutdrag harvalberedningen enhälligt föreslagit till ny suppleant isocialförsäkrings-utskottet, suppleant i socialförsäkringsutskottet () Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 3 § Justerades protokollet för den 9 innevarande månad. 1987/88:10om vissa ekonomisk-politiska åtgärder m.m. (prop. delvis), 1987/88:9 om sparstimulerande åtgärder (prop.1987/88:60 delvis) samt 1987/88:7 efter förnyad behandlingav ärende om ett nytt plan- och bostadsverk (prop. 1987/88:37). I fråga om bostadsutskottetsbetänkande 7 biföll kammaren utskottets framställning om aft ärendet skulleavgöras efter endast en bordläggning. Först upptogs finansutskottetsbetänkanden 10 om vissa ekonomiskpolitiska åtgärder m. m. och 9 omsparstimulerande åtgärder, vilka betänkanden skulle debatteras gemensamt. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 3 (); I förrgår diskuterade vi här i kammaren den ekonomiskapolitiken på medellång sikt. Från socialdemokratiskt håll talade man om hurförargligt det var att den så lyckosamma tredje vägens polifik nu äventyras avReagan-administrafionen i . På den borgerliga kanten erinrade vi om denbetydelse som den amerikanska tillväxtsafsningen haft som draghjälp bl. a. förvårt land. De grundläggande problemen i den svenska ekonomin har därmedtillfälligt skylts över. Vår kritik gick ut på att regeringen infe utnyttjatdetta gynnsamma tillfälle att angripa våra strukturella obalanser. En bidragande orsak till att problemen kunnat döljas ärden pågående smygdevalveringen, vilken sammanhänger med valufakorgenskonstruktion. Men om man ser till den underliggande kostnadsförsämringen ochdärvid räknar bort valufakursförändringarna, har denna uppgått tilldrygt . Det ligger i närheten av vad som förekom i mitten av1970-talet, då vår konkurrenskraft undergick en mycket snabb försvagning. Svenskt näringsliv skulle emellertid förloramarknadsandelar även vid oförändrat kostnadsläge, vilket beror på attstrukturomvandlingen varit alltför långsam. Med nuvarande produktionsstrukturbehöver vi alltså ha en långsammare kostnadsutveckling än omvärlden bara föratt försvara våra positioner på världsmarknaden. Skall kunna återtamarknadsandelar, måste lönekosfnadsökningen vara ännu mera dämpad. Det uttalade målet för regeringens ekonomiska politik harvarit att hålla tillbaka ökningen av priser och löner. har det ställtsupp optimistiska antaganden om att trendbrott i dessa båda avseenden skullevara nära förestående. Lika regelbundet har dessa förutsägelser kommit på skam. Inflationsprognosenför 1987 överskreds månad. senaste månadssiffra förnovember visar en årstakt på . Låt mig citera några rader ur den moderatapartimofionen från årets början, : "räknar regeringenmed aft priserna stiger under loppet av året, vilket förefaller varaett önsketänkande snarare än en realistisk prognos. Enligt vår mening är enmer sannolik siffra." Jagkan lika gärna fortsätta att läsa högt ur vår ekonomisk-politiska motion frånjanuari: "Även när det gäller lönestegringen är regeringen alltför optimistisk.-- För 1987räknar regeringen nu med en löneökning med .-- Dessa siffrorbyggerpå förutsättningen att löneglidningen skulle Avsenast tillgänglig statistik framgår att löneglidningen varit likastor som , vilket inger farhågor inför 1987.Regeringens löneprognos förefaller därför vara lika orealistisk somtidigare." Vikan nu konstatera att lönekostnadsutvecklingen klart har överskriditprognosen, främst beroende på en kraftig löneglidning. De löneyrkanden somlöntagarorganisationerna framfört inför nästa års avtalsrörelse tyderinfe heller på att vi skulle stå inför någon nedväxling iarbetskraftskostnadernas ökningstakt. Tvärtom talar både ekonomiska ochinstitutionella faktorer för att det så här i konjunkturuppgångens slutskedekan bh ett nytt löneryck uppåt på ett sätt som påminner om vad som hände vidmitten av . LO:s yrkanden summeras till , transportarbetarnabegär , och den första färdiga uppgörelsen gav bageriarbetarna , ellerHtet mer. Allt detta ligger högt över det tänkta utfallet även i det obalans-och eländesalternativ som regeringen arbetar med. Denborgerliga oppositionen har länge hävdat att regeringen måste skapa gynnsammaförutsättningar för löneförhandlingarna genom att möjliggöra bevarad köpkraft inomramen för måttliga nominella lönehöjningar. Vi motsatte oss förslagetom höjd löneskaft och hävdade att det dessutom behövdes ytterligare sänkningarav marginalskatterna. Regeringen har korrigerat det av oss kritiseradebeslutet att höja löneskatten. Men det räcker inte. hadeLO-tidningen en rubrik på första sidan i vilken det sades: "Ingetreallönelyft utan sänkt skatt!" Och förtydligade på följandesätt: "Sänkt inkomstskatt är ofrånkomligt om alla LO-medlemmar skall fåförbättrade reallöner." Det är samma tankegång som vi moderater länge hargivit uttryck åt. Jagvill understryka att det finns en klar skillnad mellan vår uppläggning och deninkomstpolifiska ansats som finansminister företräder. Enligt honom skallregeringen i princip sitta med vid förhandlingsbordet och där erbjudaskattefavörer i utbyte mot lägre löneökningar. Från borgerligt håll är viangelägna om att avtalsparterna fritt skall kunna utöva sin förhandlingsrättutan statlig inblandning. Den uppgift som faller på oss politiker är att i godtid före förhandlingsstarten lägga.till rätta förutsättningarna på bl. a.skatteområdet, så att parterna kan lösa sin uppgift inom en samhällsekonomisktförsvarbar ram. Jagskall gärna medge, att när nu vi moderater liksom folkparfiet så här i mittenav december för fram förslag om marginalskatfesänkningar , bl. a. isyfte att underlätta avtalsrörelsen, är det alldeles klart i senaste laget.Vårt försvar är naturligtvis att vi lade fram dem , men då Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiskaåtgärder, m. m. röstadesde ned av riksdagsmajoritefen. föreslog vi besparingar påstatsbudgetens utgiftssida som uppvägde skattelättnaderna. Det är infe möjligtför oss att göra det , men vi återkommer om en månad med anledning avregeringens budgetförslag. De utgiftsminskningar vi då föreslår kommervisserligen inte att kunna träda i kraft förrän , men detförefaller som om även avtalen om lönehöjningar kommer att kunna dröja. I vårens kompletteringsproposition förde regeringen framtanken att det i fortsättningen skulle anges ramar för de statligamyndigheternas lönekostnadsökningar. Från borgerligt håll ställde vi oss iprincip posifiva fill denna tanke. Som vi moderater ser det rör det sig härinte om statlig inkomstpolifik, eftersom staten agerar som arbetsgivare och iden egenskapen naturligtvis har rätt att ange vilket utrymme förlönekosfnadshöjningar man räknar med i framfiden. Regeringen har valt att på egen hand formulera ettförhandlingsuppdrag, baserat på en sådan löneram till . Jagbeklagar att man inte först överlade i denna fråga med riksdagensfinansutskott, som ju numera övertagit lönedelegafionens uppgift. Vi måste nuså här i efterhand konstatera att förhandlingsuppdragets utformning inte blivitalltigenom lyckat. Mest iögonfallande är naturligtvis att ramen satts till , trots aff regeringen i den proposition vi diskuterade i tisdagsuttalade att riktpunkten för arbetsmarknaden i stort skall vara . Av alltaff döma tänker man sig också ett eventuellt utfall på den klausul som gerstatstjänstemannen rätt att förhandla om kompensation för andra grupperslöneglidning skall läggas utanför ramen. Man kommer därmed en bit ovanför 4 %.Denna uppläggning kan inte gärna underlätta för andra arbetsgivare, som strävarefter att uppfylla 3-procentskravef, någonfing som faktiskt beslutadei förrgår. Det förefaller dessutom oklart hur man rentanslagstekniskt skall hantera en situafion, där ett avfalsresultaf förstatstjänstemannen pä exempelvis skall översättas fill löneramar förmyndigheterna på . Allt detta gör att det finns skäl att betrakta4-procentsramen mera som ett golv för de statliga löneförhandlingarna än ettfak. Konsekvenserna för övriga avtalsområden är lika uppenbara som oroande.Jag vill gärna fråga finansministern -han har visst inte hunnit hit, men kanskenågon kan vidarebefordra frågan -om han tänker löpa linan ut och läggaeländesalfernativet fill grund för budgetförslaget . Den proposition vi nu behandlar fanns inteanmäld på propositionsförteckningen vid början . När denbörjade förberedas, talades det om ett åfsframningspaket mot deöverhettningsfen-denser som kunde avläsas på den inhemska marknaden. Sedan komnedgången på världens aktiebörser, och regeringen övergick tillbenämningen åtgärdspaket. Som sådant är det inte särskilt kraftfullt ochvittnar mest om regeringens villrådighet. Som vi moderater har förutsagt håller dentredje vägens polifik nu på att fullborda sin cirkelrörelse. Den storadevalveringen sattes in i en situafion när underskottet i bytesbalansen vardrygt 20 miljarder. förutspårkonjunkturinstitutet ett underskott på litet mer än 15 miljarder.Och håller man sig efter vanligheten med ett orealistiskt lågt löneantagande- om man korrigerar för detta, växer bytesbalansbristen ytterligare. Underskotteti bytesbalansen är ett mått på bristen på sparande i . Skillnaden mot 1982 är att det då rådde ett stort sparandeunderskott i den offentliga sektorn, medan vi nu har ett överskott, I gengäld är det privata sparandet desto sämre. Hushållens sparkvot är t.o.m. negativ. Det låga hushållssparandet är ett inslag i ekonomin som vi har gemensamt med . Det finns länder som har haft mycket större budgetunderskott än det amerikanska men ändå har klarat sin bytesbalans tack vare ett högt privat sparande, t. ex. och t. o. m. . Att det inte räcker med budget överskott för att klara den yttre balansen är utöver dagens ett bra exempel på. Detär således viktigt att kraftigt öka det privata sparandet i Sverige.Regeringens förslag fill ändringar i regelsystemet för allemanssparandet äralldeles otillräckliga. Det krävs mer generella grepp, framför allt påskattesidan. En bra grundplåt vore att avveckla löntagarfonderna på ett sådantsätt att de fillgångar som där finns utnyttjas som en sparpremie för ett kraffigtutvidgat aktiesparande bland medborgarna. Vi moderater kommer att återkommaunder vårriksdagen med ytterligare förslag fill sparstirnu-lanser. Utmärkande för de övriga förslagen i regeringens åtgärdspaket ärregleringsiver och klåfingrighet. Vad beträffar förlängningen av byggstoppet istorstadsområdena räcker det nästan att hänvisa fill motionen av densocialdemokratiske riksdagsledamoten . Han redovisar där hursnett begränsningarna har slagit och ger följande slutomdöme: "Sammantagetär byggstoppet i hittillsvarande form en mycket ineffektiv åtgärd mot denexpansion man vill begränsa medan den allvarligt saboterar utvecklingmot mål man vill uppnå." Men eftersom ärsocialdemokrat, blir hans slutsats att regleringen skall ändras i stället förvad som från marknadsliberal synpunkt är det naturliga, nämligen att den skallavskaffas. Sedanfiera år tillbaka hävdar vi moderater att investeringsfonderna förlorat sinverkan som konjunkturpolifiskt instrument. Regeringen ger nu denna ståndpunktett slags indirekt erkännande, eftersom den inför en helt ny grund förfrisläpp, nämligen miljöpolitiska aspekter. Vi upprepar reservationsvis vårståndpunkt att investeringsfonderna generellt bör frisläppas i avvaktan på attden pågående översynen av företagsbeskattningen har slutförts. Iproposifionen återkommer fill tanken att vidga omsättningsskattenpå aktier till att omfatta även andra värdepapper. Detta är den s. k. valpskattsom föddes vid den socialdemokratiska partikongressen. LO-chefen hadedessförinnan ondgjort sig över ynglingar i blanka kostymer och , somägnar sig åt improduktivt spel med miljarder. Vi vet numera att hade högstpersonliga motiv för sitt missnöje med de nya finansiella instrumenten. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. har vi, jämfört med tiden under partikongressen, enny situation med stor oro inom den finansiella sektorn. Börskraschen harförvandlat många finansvalpar till rashundar. Att i detta läge införa en nyskatt kan bara göra ont värre. Syftet har sagts vara att minska omsättningen och dämpasvängningarna på finansmarknaderna. Men här föreligger en påtaglig motsägelse.Ju högre likviditeten är på en marknad, desto mindre blir det av tillfälligaojämnheter. Till detta kommer aft den planerade skaften inte drabbar dem somhandlar med de nya låneinstrumenfen; annat än möjligen indirekt genom attomsättningen sjunker. De som får stå för de höjda kostnaderna är i huvudsaklåntagarna. På den svenska penning- och obligationsmarknaden är som bekantdessa i stor utsträckning staten själv och av staten omhuldade organ, t. ex.mellanhandsinstituten. Vi moderater avstyrker således införandet av en valpskatt.I detta sammanhang finns det anledning aft även uppmärksamma den redanexisterande skatten på aktiehandel. Så länge kurserna steg med snabba ryck,tyckte sig många börsaktörer kunna bortse från avbränningen för köpare ochsäljare på vardera . I ett mera stabilt kursläge får man emellertid räknamed att omsättningsskatten på ett helt annat sätt verkar avhållande påaktieaffärer, vilket medför att även fondbörsen bUr mindre likvid och därmedfungerar sämre. Alldeles uppenbart är att handeln med våra internationelltgängbara aktier håller på aft flytta utomlands till marknader däromsättningskostnaderna är mindre än i . En enig styrelseför har föreslagit att omsättningsskatten på aktierskall slopas för utländska placerare, och finansministern gör klokt i attefterkomma denna begäran redan i budgetförslaget . Med detta avslutar jag mitt anförande på samma tema som itisdags. I av snabb internationalisering kan inte vi i särskiltmycket avvika från förhållandena och utvecklingen i jämförbara länder. Vi kaninte införa skatter som andra länder håller på att ta bort. Det är genom attslå in på vägen mot sänkta offentliga utgifter, lägre skatter samt avregleringoch privatisering som kan hävda sig i den internationella konkurrensenoch förbättra sina medborgares välfärd. Med det anförda yrkar jag, herr talmän, bifall till dereservafioner i finansutskottets betänkanden nr 9 och 10 som vi moderataledamöter har varit med om aft avge. 4 (): När vi debatterade den ekonomiska politiken påmedellång sikt slutade finansministern med att fråga oppositionen hur manskulle kunna minska inflafionen i till den nivå som råder i omvärldeneller helst litet lägre, när vi vill ha en mycket lägre arbetslöshetän omvärlden. Det är också enligt folkparfiets parfimofion den helt avgörandefrågan. Utgångsläget är, som också beskrev det,utomordentligt bekymmersamt. Inflafionen är hög och stigande, bytesbalansenvisar ett underskott, också det i stigande. kom det nya siffrorsom Det avtal som har slutits för bagarna ger en avtalsenliglöneökning på , vilket är högre än , trots att detborde vara betydligt lägre. Finansministern sade att svensk ekonomi står ochbalanserar på kanten av en avgrund. Jag delar den uppfattningen och vill läggafill aff vi håller pä aft tippa över igen. Världskonjunkturen är knappast afträkna med som draghjälp, och då blir kraven på en intern svensk anpassning ännustörre. Om vi infe lyckas med den anpassningen kommer vi att tvingas väljamellan det externa målet fast växelkurs och det interna målet full sysselsättning.Detta poängterades i flera av remissvaren pålångfidsut-redningen, och det har om möjligt blivit ännu mera sant genomhöstens finansiella turbulens. I viss mån har regeringen sig själv att skylla för dettabekymmersamma läge. Ni borde givetvis ha agerat för att skapabättre förutsättningar för avtalsrörelsen. Men den bild av ekonomin som niville ge -och gav - t. ex. på den socialdemokratiska partikongressen varalldeles för ljus och optimistisk. Det allmänna intryck som gavs av bådefinansministerns och statsministerns anföranden var aft problemen var lösta ochatt krisen var över. Men det var och är fel. Jag tror att finansministern ångrar sig . Vi ifolkpartiet varnade tidigt, , för denna utveckling. Det är infemed någon glädje jag säger "vad var det vi sade", men det måstesägas. Det är, herr falman, infe rimligt att regeringen - efter att ha ställttill det för sig - begär att oppositionen skall kratsa kastanjerna ur elden. Stabila spelregler - eller snarare bristen påstabila spelregler - har vi haft anledning att debattera fiera gånger tidigare.Inom få områden är stabila spelregler så vikfiga som i relafionen medarbetsmarknadens parter. Parterna kan gilla eller ogilla de regler som läggsfast, men de måste veta att de är fasta och att det är de reglerna som gäller.På denna punkt har regeringen syndat ordentligt. Först och främst gäller det skattetrycket: Regeringen harunder sagt att det skall vara i stort sett oförändrat. Som allavet har det i stället stigit ordentligt - från till och enligt . Hur man än räknar ochförsöker förklara innebär det en mycket kraftig ökning av de totala skatternaför hushåll och företag. Bristen på stabilitet förvärras av att förslag omfortsatta skattehöjningar kommer titt och tätt. går det mellan finansministerns försäkran att fler skattehöjningar infeplaneras och förslag om just sådana skattehöjningar. Det senaste exemplet pådetta är den s. k. valpskatten. före den socialdemokratiska kongressenförklarade att fler skatter på penningmarknaden infe varaktuella - men på kongressen kom förslaget om valpskatfen. Ett sådant beteendeskapar inte den stabilitet i den ekonomiska politiken som parterna påarbetsmarknaden har rätt att kräva. Därefter har regeringen visserligen infe förnekat aft detskulle komma fler skattehöjningar, men statsministern sade här i kammaren ioktober att skattetrycket "" helst skulle sänkas: Deförsta förslagen från regeringen efter detta påstående är en skattehöjning på25 öre på bensinen. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m.- Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. skatt påanställdas motionskuponger och kaffekuponger och litet till. Några förslag somskulle kunna motverka dessa höjningar har infe synts till -tvärtom kommer säkertriksdagens socialdemokrater strax att avslå folkparfiets förslag på lägremarginalskatter. Finansministern gäller visserligen för att vara en skickligpedagog, men att göra svart till vitt tror jag inte han klarar. Skattehöjningarär och förblir skattehöjningar! Bristen på stabilitet är än mer uppenbar i hanteringen avarbetsgivaravgifterna. Det som har bedrivits på detta område är renkvartalspolitik. föreslog regeringen en kraftig höjning avarbetsgivaravgifterna. Samfidigt sade man aft det skulle försvåraavtalsrörelsen. Nej, de får inte höjas, sade vi i . saderegeringen i kompletferingsproposi-tionen att avgiftshöjningen kanske kundeåterfås om parterna sluter avtal på s. k. rimlig nivå. Vänta infe utan återtahöjningen genast, sade vi i folkparfiet. ville vi från folkparfietssida ge ännu en chans att återta avgiftshöjningen. Nej, det behövsinte, sade regeringen och de andra parfierna. föreslår sedanregeringen själv att avgiftshöjningen skall återfås. Vad är detta om intekvarfalspolifik? Vi i folkparfiet har konsekvent motsatt oss höjningen avarbetsgivaravgifterna. Det är i och för sig bra att regeringen nu har gett ossrätt, men det intryck som allmänheten och parterna har fått av regeringenspolitik är inte stabilitet utan osäkerhet och nyckfullhet. Ombytlighefen är stor också när det gäller s. k. cashlimits. Förslaget kom i kompletteringsproposifionen . Inga siffrornämndes, men den allmänna tolkningen var aft det var långtidsutredningens 3 %som skulle gälla. I regeringens konjunkturprognos beskrevs tvåalternativ, löneökning i det bästa. I proposifionen om den meddellångasikten litet senare sades aft skulle vara ett riktmärke förlöneökningarna. I den nu aktuella propositionen, nr 60, finns inte heller någonsiffra, men vid presskonferensen taladefinansministern om plus 1 ä för den eftersläpning som skett.Långfidsutredningens har hastigt och lustigt blivit . Och ärden nivå som resulterar i långtidsutredningens sämre alternativ, med sjunkandefillväxt och stigande arbetslöshet. Vem kan bli klokare av en sådan sifferlek? Om man nu ändå skulle lägga fast cash limits - ett lovvärtförsök som vi i stödde - borde man ha hållit fast vid de somantyddes när förslaget presenterades. Jag menar att regeringen genom dennakvartalspolitik och ombytlighef har agerat utomordentligt oskickligt ochdärigenom förvärrat läget. Jag förmodar att finansministern kan hållamed om att löntagarna är intresserade av löneökningar efter skatt. Om det skallkunna bli några sådana med de skatteskalor som har beslutat , krävs det stora nominella löneökningar, alltför stora för bevaradkonkurrenskraft. Lägre marginalskatter , i enlighet medfolkpartiets förslag, skulle däremot göra det möjligt med höjda reallöner utanförsämrad konkurrenskraft. Lägre marginalskatter har dessutom den fördelen attdet blir ett första steg på den väg som är alldeles nödvändig i fortsättningen.Vad som är rätt kan aldrig vara fel i det korta perspektivet. Finansministern har ju i direktiven fillinkomstskaffekommiffén mycket klarsynt argumenterat för att lägremarginalskatter leder fill lägre lönekosf-nadsökningar och lägre inflation.Varför har han nu övergivit denna insiktsfulla ståndpunkt? Eller var den infeallvarligt menad? Tillsattes utredningen bara som ett försök aft föra undanskattefrågan från nästa års valrörelse? Det är i så fall dömt att misslyckas. Om skulle acceptera folkparfiets förslagaff sänka marginalskatterna för alla heltidsarbetande, ärjag övertygad om aff löntagarna skulle räkna ner sina lönekrav. Detär sent, men ännu inte . Vi i har också föreslagit att man skall skapastörre inbyggda incitament för parterna på arbetsmarknaden att sluta avtal pålåg nivå. Det kan ske genom att reformera arbetslöshetsförsäkringen, så att deni större utsträckning än finansieras direkt av parterna och dessutomfinansierar en större del av de arbetsmarknadspolifiska insatser som kan blinödvändiga för t. ex. arbetslös ungdom. Här finns nu en departementspromemoriafrån som tyvärr går i helt motsatt riktning. Löneökningarna bestäms förvisso inte bara av avtalen. Ävenlöneglidning-' en är en bidragande faktor. Inte under något av har löneglidningen i själva verket varit . Det har i debatten föreslagits skaft på löneglidning föratt därigenom dämpa den. Det har finansministern avvisat, vilket jag tycker ärklokt. Men det finns andra metoder, som finansministern också har avvisat,vilket jag tycker är mycket oklokt. Jag tänker på olika typer av bonuslöner ochandel-i-vinst för de anställda. Jag skall infe upprepa alla de fördelar vi i folkparfietser med bonuslöner och andel-i-vinst, de är förhoppningsvis väl kända.Långfidsufredningen t. ex. har låtit sig övertygas. Den skriver:"Personalen bör bli delaktig i det resultat som den varit med om attskapa." Det gäller visserligen de offentligansfällda, men jag har svårtaff tro aft inte långtidsutredningen menar aff detta är precis lika giltigt förprivatanställda. Det tycker i alla händelser vi i . Men socialdemokraterna misstror och ogillar andel-i-vinst,som sägs hota den solidariska lönepolitiken. Men om nu ett blint fasthållandevid den solidariska lönepolitiken innebär att det blir för stor löneglidning,måste regeringen välja.