prot · GB0997 · 1987-12-31 00:00:00 — Dethar enligt vad jag erfarit inte kunnat konstateras något samband mellan deolika symptom som tandvårdspersonal rapporterat och resultatet av de provtagningarsom gjorts på blod och urin. Biologisk kontroll skulle således inte kunnautnyttjas för att förebygga sjukdom. Med hänsyn till vad jag sade omrestriktivitet när det gäller biologisk provtagning skulle jag föredra attandra åtgärder sattes in för att minska riskerna för exponering av exempelvistandvårdspersonal. Arbetarskyddsstyrelsen kommer att utfärda allmänna råd förtandvårdspersonalens hantering av kvicksilver eller amalgam. Arbetet med dettahar påbörjats och kommer aft avslutas . Med hänsyn till vad jag redovisat har regeringen förnärvarande inte för avsikt att vidta några åtgärder. Prot.1987/88:97' Om föreskrifter för arbete med k vicksilver 9 SIWPERSSON (fp): Jag vill tacka för svaret. Men vad är det jagfår läsa? Det står i svaret: "Arbetarskyddsstyrelsens bedömning - och jag delarden - är att blodprovtagning är ett stort ingrepp i den anställdes liv ochdärför måste användas restriktivt och då i fall där det anses kunna förebyggasjukdom." Vad menar arbetsmarknadsministern med dessa ord? Är det så attministern vet att hantering av ämnen som innehåller kvicksilver inte ger någonsjukdom? Jag skulle gärna vilja ha ett svar på den frågan. Vi vet allesammansatt kvicksilver skall dödskallemärkas. Kemibyån skriver bl. a. om kvicksilver och hälsoeffekter:"Inandning av kvicksilverånga kan ge effekter på centrala nervsystemet.Misstankar om fosterskador finns." Det är faktiskt så att man inom tandvårdssektorn omsätterca kvicksilver . Om föreskrifter för arbete med k vicksilver Det finns utredningar som gjordes , bl.a. av professor , vilka redovisar hur kvicksilvret i amalgam genomhudpenetration går in i huden och kroppen. Men detta, fruarbetsmarknadsminister, har man sorgfälligt undvikit att beröra i utredningaroch skrivelser. Varför har man inte tagit medhudpenetrationsproblematiken? I gränsvärdeslistan från arbetarskyddsstyrelsensägs om riskerna med inandning att sådan kan ge de symptom som de drabbadetandsköterskorna påtalar. Men inte heller där står det ett ord om vilka symptomman får av ständig hudpenetration. När det gäller undersökningar kan jag påminna om den s. k.Norrbottenundersökningen. Där uppmättes värden som var 22 gånger övergränsvärdet. Även påtalar att torrbortborrning av amalgam kange upp till kvicksilver per kubikmeter. Detta, arbetsmarknadsministern,var en mycket vanlig arbetsmetod innan vattenborrningen kom. Den är inte hellerovanlig . Det är inte alls allmänt förekommande att tandhygienister ochprofylaxtandsköterskor har assistens av vattenborrning. "Ett hygieniskt gränsvärde anger den högsta halt aven luftförorening under vilken en för föroreningen exponerad person avses varaskyddad mot ohälsa. Detta gäller även för långvarigt arbete, dvs. ett heltarbetsliv." Så heter det faktiskt i arbetarskyddsstyrelsens kungörelse omhygieniska gränsvärden som omfattar kemiska ämnen. Men vi måste komma ihåg, står det på ett ställe, att denindividuella känsligheten varierar starkt. Man kan inte utesluta att ett antalkänsliga personer, som är utsatta för halter kring eller t.o, m. under detfastställda gränsvärdet, kan få lindriga och övergående besvär. Det kan inte hellerhelt uteslutas att ett ännu mindre antal personer i en större grupp kan fåvissa sjukdomar. Och var har jag då läst detta? Jo, det står i en skriftsom arbetarskyddsfonden har gett ut. Vi vet också att utredningar görs påfriska personer. har man alltså uppmätt värden som ligger skyhögt övergränsvärdena. Det finns ingen varning för konsekvenser på grund avhudpenetration. Detta här man helt negligerat i de utredningar som gjorts. Manhar konstaterat att kvicksilverhantering är farlig, men är bara beredd atthjälpa viss personal genom att gå in med rekommendationer. Är inte alla grupperlika mycket värda? Vad har alla dessatandsköterskor, som inandats kvicksilverångor ochdessutom hudpenetre-rats med kvicksilver, egentligen gjort för att behöva blibehandlade på detta sätt? Vi är faktiskt snart uppe i hundra skadade kvinnor-detärde kända fallen. Jag är övertygad om att det är toppen på ett . Dessabehandlas som parias i samhället. De faller mellan alla dessa stolar som deolika myndigheterna med aldrig sinande finess ställer upp. Jag kan bara konstatera att vi har en grupp människor, engrupp kvinnor, en grupp yrkesarbetare, som myndigheterna medarbetsmarknadsministern i spetsen helt enkelt struntar i. Det sista uttalandet tycker jag var djuptorättvist - det är dessutom inte sant! Blodprovtagning ger inte någon garanti för att man skallkunna spåra det som är ute efter. Det är inte personer med symptomsom är utsatta för de högsta gränsvärdena. , Vad vivill göra, i stället för att ha en generell provtagning för att mätakvicksilver i blod och urin, är - som framgår av mitt svar - att vidta,andraåtgärder, dvs. gå in i arbetsmiljön genom att minska riskerna för exponering avt. Det framgår pckså av mitt svar att det härvidlagpågår ett arbete inom arbetarskyddsstyrelsen. borde dra samma slutsats som jag: de personersom berörts i debatten är inte lämnade åt sitt öde och blir inte hellerbehandlade som parias. Det är djupt orättfärdigt att påstå något sådant. Prot.1987/88:97 . Om föreskrifter för arbete med kvicksilver 11 (): Faktum är att vissa yrkesarbetare fårrekommendationer om att prover skall tas. Andra yrkesarbetare bryr man sig inteom att ge några rekommendationer. Man har i alla fall inte gjort det. Varför ärdet denna skillnad? Det är så dags att vidta andra åtgärder! Självklart skallman göra det. Det vore förfärligt om ministern skulle stå här och säga att maninte skulle vidta andra åtgärder. Men det ena utesluter ju inte det andra. Först och främst måste det skapas en arbetsmiljö som äracceptabel. Det har arbetsmiljön inte varit och det är den inte förtandsköterskorna. Vi kan hjälpa dem som kommerattarbeta . Men hur är det med alla dem som arbetat tidigare och redanhar skador? För det första är deras tänder ofta plomberade med amalgam, vilketger gifter i kroppen. För det andra är de utsatta för kemiska luftföroreningaro. För det tredje är de utsatta för kvicksilverångor i arbetsmiljön. Justdessa skall inte kunna få hjälp genom rekommendationer att vissa blodproverskall tas! Jag är väl medveten om att detta är en integritetsfråga. Men varförär det en så besvärlig integritetsfråga för dem som arbetar med kvicksilver,när det inte är det för dem som arbetar med bly och lösningsmedel och annat? När det gäller den sista frågan är sambandenmycket tydligare - och därav dessa rekommendationer. Arbetsmiljölagens krav gäller samtliga anställda. Desärskilda rekommendationerna till klor-alkaliindustrin är direktarekommendationer till dessa få företag, ett tiotal, eftersom personalen där påett helt annat sätt är utsatt för kvicksilverexponering. Men arbetsmiljölagenskrav, övriga krav på gränsvärden osv., gäller alltså all personal. Vad jag nu senast i mitt interpellationssvar talade om varutfärdande av allmänna råd för hantering av kvicksilver eller amalgam. I detsammanhanget kan vi återkomma till en lång rad förslag och insatser när detgäller att förebygga. Men del är någonting helt annat än att gå in medgenerella provtagningar för enskilda individer, när man inte har de direktasambanden. Om föreskrifter för arbete med kvicksilver 13SIW (): Jag är väl medveten om att det finns olikagraderingar på den här skalan. Mendet slår ju faktiskt iolika handlingarattlågexponering kan ge väldiga skador. Att man sedan vet så litetom detta beror ju på att man inte har brytt sig om att plocka fram utredningaroch annat material, att man helt enkelt negligerar dessa tandsköterskor som harutsatts för lågexponering. Det finns utredningar ända där manvarnar för hantering av amalgam. Varför har det inte gjorts någonting?Naturligtvis finns det tusen förklaringar till att man inte gör någonting. Men låt mig fråga arbetsmarknadsministern: det som gör att man inte har kunnat komma fram med frivilligarekommendafioner till tandvårdspersonal, som alltså är dubbelt utsatt? Överläggningen var härmed avslutad. 3 §Föredrogs men bordlades åter betänkande 1987/88:38Finansutskottets betänkanden /88:17 och 18 betänkanden1987/88:23 och 25 betänkanden /88:18, 21, 22 och 29Lagutskottets betänkanden /88:23-25 betänkande1987/88:18 betänkande 1987/88:16 Utbildningsutskottetsbetänkanden /88:12 och 13 betänkanden /88:16 och 18Jordbruksutskottets betänkanden /88:17 och 18 Arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden /88:11, 15 och 16 4 § Kammaren åtskildes .