prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Historien tenderar att upprepa sig. När demokratiskastater försummar sitt stöd till demokratiska motståndsrörelser i länder medkrig eller diktatur lämnas fältet fritt för andra krafter. stöd, vårtekonomiska bistånd, vårt enträgna arbete i internationella fora för respekt förfolkrätt och mänskliga rättigheter är därför av stor betydelse. Dels måste vise till att skapa ett klimat i världen där det inte är tillåtet utan ett myckethögt politiskt pris att kränka andra länders gränser, oberoende ochsuveränitet, dels måste vi i bilaterala möten erbjuda ett fönster till endemokratisk samhällsmodell, erbjuda allt vårt stöd under unga demokratiersuppbyggnadsfaser, skänka moraliskt stöd och därmed en extra gnutta energi tilldem som kämpar och ännu inte uppnått frihet. En alldels särskilt viktig uppgift därvid är att sättavärldens strålkastarljus just på mångfalden, den politiska pluralism som ju ärdet enda naturliga tillståndet. Det finns inte en enda uppfattning hosmotståndet i - det finns många uppfattningar om hur framtiden skallgestalta sig, och märkligt och farligt vore det annars. Det finns inte en endarörelse i som verkar för frihet och demokrati, utan det finns enoerhörd mängd organisationer och grupper, som trots att de står starka ochenade i sin kamp för demokratin inte har identiska uppfattningar om vad desedan vill använda demokratin till. Det finns ett regnbågsspektrum av olikapolitiska uppfattningar i , som sina meningsskiljaktigheter tilltrots står enade om grundläggande krav på nödvändiga politiska förändringar. Det är vår oavvisliga plikt som nation att stå vid demänniskors sida som slåss för för oss självklara mänskliga rättigheter. Men detär en lika stor plikt att stå vid deras sida efter det att befrielsen uppnåtts,att stödja de bräckliga demokratierna på rätt sätt då derasframtid fortfarande ligger i vågskålen. Om vi då förnekar mångfalden ellerunderlåter att stödja den, är vi inte utan skuld om landet cementeras i encentralstyrd och ideologiskt enkelspårig struktur. vill jag kommentera om . Det är mycket glädjande att höra engagemang.Uppenbarligen delar han också åsikt om ett fördjupat samarbete.Men jag skulle vilja fråga , särskilt mot bakgrund av den målandebild som vi fick av problemen i : Är det inte litet magert attstanna vid en inbjudan av den filippinske utrikesministern? Skulle vi intekunna tänka oss litet mera av initiativ? 20STIG ALEMYR (s) replik: Låt mig kortfattat svara på . Jag nämnde möjligheten av en inbjudan av den filippinske utrikesministern,eftersom det är en aktuell fråga, men jag antydde i övrigt att vi bör undersökamöjligheterna att utveckla samarbetsprojekt. Det finns flera möjliga sådana.Jag tror inte att det nu är dags att göra till ett programland-därtill är stabiliteten i landet alldeles för osäker - men det finns enligtmin mening möjligheter att göra en insats på skogsområdet. Vi kan medverka tillatt beskoga landet, som håller på att förlora hela sittskogsbestånd, med alla de följder det kan få för framtiden vad gällerförutsättningarna för jordbruk, vad gäller jorderosion osv. Jag är beredd att medverka i en positiv diskussion avprojekt av den typen, som en inledning till ett samarbete. Jag hoppas också attden politiska utvecklingen skall bli sådan att det längre fram blir möjligt attgå vidare. Vi har redan gått in i med ett antal svenska miljoner.Vi kartlägger hela landet för att undersöka vilka naturresurser som finns. pengar till omvårdnad av barn som har det utomordentligt besvärligt och viär verksamma också på andra sätt. Vi bör enligt min mening undersöka vilkamöjligheter som finns att fördjupa detta samarbete. 21 () replik: Jag noterar med tillfredsställelse den öppningsom här visar sig för ett biståndssamarbete med . Jag hoppas attStig Alemyr och jag får tillfälle att återkomma till det i utrikesutskottet ochatt ta fasta på de Prot.1987/88:85 förslag som här har framförts. Men det är också väsentligt attvi inte glömmer bort att ett stöd till också skall handla omatt särskilt stödja den bräckliga demokratin och inte enbart skall varainriktat på att åtgärda ekonomiska orättvisor och skogsproblem. Jag hoppas, somsagt, att vi får anledriing att återkomma till de här frågorna. 22STURE (): Efter mer än fyra timmars debatt, som sveptöver flertalet aktuella internationella frågor, kan vi nu ägna mer tid ochintresse åt enskilda utrikespolitiska problem. Jag tänker försöka ge en internationell bakgrund till dekrav om högre svenska försvarsutgifter som hörs allt oftare. Det bör jurimligen vara utvecklingen runt omkring våra gränser sorn styr inriktningen ochstorleken av det svenska försvaret. De som utan några internationella sidoblickar ständigtkräver högre svenska försvarsutgifter dominerar i alltför hög grad den säkerhetspolitiskaopinionsbildningen i värt land. Dessa upprustningsivrare beskriver de trefemåriga försvarsbesluten , 1977 och 1982 som en period av svensknedrustning. Under dessa hölls de reala lörsvarsutgifterna konstanta,dvs. inflationen kompenserades, men det blev inga faktiska ökningar avanslagen. Två av dessa tre försvarsbeslut, 1977 och 1982, togs då riksdagenhade borgerlig majoritet. skedde vissa reala höjningar avmilitärutgifterna i länder som omger oss. Fjolårets försvarsbeslut här i innebar vad ÖBbetecknat som "ett trendbrott". Försvarskostnaderna tillåts under dennu pågående femårsperioden öka realt med några miljarder. Mätt i pengarupprustar nu av oförändrade försvarsutgifter. Jämfört med förhållandena i länderna i vår omgivning är denärmare av bruttonationalprodukten som vi satsar på totalförsvaret entämligen hög siffra. A"dra neutrala stater som , ochFinland lägger ned betydligt blygsammare belopp på. sitt försvar än vad vi gör.Västtyskland, som ju är ankaret i NATO:s Europaförsvar, anslår nu mindre än 3 %av sin BNP till försvaret, är det faktiskt bara i , och Finlandsom det sker reala ökningar av militäranslagen, medan andra länder minskareller ligger stilla med sina reala militärutgifter. Detta enkla internationellafaktum bör begrundas, när vi nu hör ständiga nödrop om ytterligaremiljardökningar av militära utgifter. som gått sedan fattade sitt femåriga ökningsbeslut har vi översvämmats av krav på nyamiljarder till försvaret. senast har armén redovisat behov av friskamiljarder för flera högkvalitativa brigader, för tung materiel och för attupprätthålla värnpliktssystemet. Men den militära kravmaskinen tycks ha kommitur fas inte bara med den internationella rustningskonjunkturen. Det som nukrävs aret efter försvarsbeslutet skulle naturligtvis ha redovisats året före.Möjligen tror någon att det är politiskt klurigt att kräva anslagshöjningar säatt säga vid sidan om, för att undgå den femåriga totalbedömningen av behoven.Tyvärr slås mandock lätt av misstanken att den egentliga orsaken är inkompetens på hög nivå i planeringen. Det har inte skett någon militär utveckling i det baltiskaområdet och i under senare årtionden som ger anledning till någonökad oro över risker för en kustinvasion. Ubåtskränkningarna är naturligtvis enallvarlig sak, och där behövs det vissa extra kompletteringar av våra militäramotmedel. Men jag tycker att Dagens Nyheters med sinartikelserie på étt utmärkt sätt satte in ubåtsproblemen i derasinternationella sammanhang. De fakta och synpunkter han där redovisade harinför en bred allriiänhet punkterat Svenska Dagbladets och en del andrasubåtsspekulationer. finns det de som eftersträvar ökad turbulens idet baltiska området. En moderat ledamot av utrikesutskott ansåg i en tidningsartikel att bör agera för att bryta lossEstland. Det vore betänkligt om sådanautrikespolitiska stolligheter spreds utanför extremmoderaternas krets. har under de senaste åretiöndena byggt ut sinnordflotta och tillfört stora strategiska atomubåtar, som kanoperera från . NATO-flottornas totala dominans på världshaven ärdock fortfarande överväldigande. har talat för enoffensiv marinstrategi, som i princip syftar till att slå ut nordflottaredan i . anses behöva kontroll över för att kunna skydda sina strategiska baser kring Murmansk.En av de allra besvärligaste vägarna till går genom de nordligastedelarna av vårt land. För att avvärja denna eventualitet har därför vår bästautrustning och starka militära enheter förlagts till . Upprustningen kring och har under80-talet alltmer sysselsatt de nordiska militärstrategerna, och det var lägetpå som vår senaste försvarskommitté utpekade som det största hotetmot oss. Det var därför av intresse att i söndagens läsa ett uttalande avbefälhavaren för , viceamiral , som sade: "Jag villbestämt hävda att vi har låg spänning i norr. Här råder ömsesidig respekt.Norskt flyg övervakar regelmässigt och sovjetiska plan gör delsammai . Vi får genomskinlighet på båda sidor och det bidrar till atthålla spänningen nere." Oron för utvecklingen på nordland, som juspelar en så central roll i den säkerhetspolitiska debatten, kommenterarNordnorges befälhavare på det här sättet: "ochsäkerhetspolitiska forskare måste ju producera för att visa att degör något. Men det har inte mycket att göra med militära realiteter," Det svenska totalförsvarets 30 miljarder skall vinaturligtvis använda så klokt och förnuftigt som möjligt, utgående frän denbedömning vi gör av det totala hotet mot vårt land. Men den avvägningen bör skei ett sammanhang och inte genom att en och annan extra miljard pytsas ut tillvad som för stunden tilldrar sig uppmärksamhet. Efter den alleuropeiska uppgörelsen vidStockholmskonferensen om militära observatörer vid övningar ochefter den mycket ingående inspektionunder framåt, som och ålagt varandra i , harmilitärblocken skaffat sig ytterligare garderingar mot överraskande militäraaktioner utöver den alltmer avancerade satellitspaning som de bedriver motvarandra. Tidig förvarning om militära förändringar är av heltavgörande betydelse för det svenska värnpliktsförsvarets styrka, och i detavseendet finns det för svensk del åtskilligt positivt i den politiska ochmilitärtekniska utvecklingen. Den avspänning mellan supermakterna, som utmärkt Reaganstvå sista år och inledande år, fortsätter i iSchweiz, då försvarsministrarna möts för att diskuteramöjligheterna att gå över till en defensiv uppläggning av supermakternasförsvarsstrategier. Det här initiativet bygger på strategiska resonemang, somunder 80-talet har utvecklats främst i och som Jazov nu säger atthan anslutit sig till. Blir det några konkreta resultat på av dehär samtalen, så kan de få stor betydelse för säkerhet. Vid i räknar man med att kommaöverens om dels fortsatta 35-statsförhandlingar om fler och mer långtgåendeförtroendeskapande åtgärder, dels en förhandling mellan pakterna omkonventionella rustningsbegränsningar i . När och möts i ärde troligen ännu inte klara med ett avtal om nedskärningar i de strategiska,interkontinentala kärnvapensystemen. Men ett sådant avtal kan mycket väl hinnabli färdigt innan lämnar Vita huset . Till det positiva i bilden hör också att man inom NATOdiskuterar alliansens kärnvapenstrategi. Det är främst som vill haen förhandling med om att ta bort kortdistanskärnvapnen från deförberedda slagfälten i . Positivt är också att förhandlingarna i om förbudmot kemiska vapen, där spelar en aktiv roll, har gjort stora framstegunder . Det är nu fullt möjligt att snabbt ta fram ett avtal omoch när den politiska viljan finns. Till detta kan så läggas att den internationella trendennär det gäller anslagen till konventionella rustningar är stagnerande och påsina håll nedåtgående. Man kan summera, att det nu totalt råder en påtagliglågkonjunktur inom rustningsområdet i vår del av världen. De seriösa styrkejämförelser som görs pekar på ettstabilt läge. och hans försvarsminister har sagt sig varavilliga att satsa på ytterligare stabilitet genom att förhandla om minskningari de asymmetrier som råder inom den totala konventionella styrkebalansen. Västeuropeiska Unionen - en västeuropeiskförsvarsorganisation äldre än NATO bestående av , ,, och Beneluxstaterna - lämnade i slutet av förra åretifrån sig en analys av den konventionella styrkebalansen, som var mycketlugnande ur västlig synpunkt. Dess slutsats var helt enkelt att det är envillfarelse att tala om västlig underlägsenhet. Det är i de här sammanhangenlätt att glömma NATO:s mycket större befolkning och att västs samlade BNP ärungefär fyra gånger större än östs. Jag fick en färsk rapport, som skrivits av USA-senatens underutskott för konventionella styrkor och NATO-försvaret under ordförandeskapav senator med rubriken the Bean . RealisticallyAssessingtheConventional Military Balancein Europé. Den bekräftar än en gångintrycket av en betryggande stabilitet utan övertag för någon sida och bordeläsas av alla dem som känner sig hotade av östlig överlägsenhet. Min slutsats blir att 30 miljarder varje årtill vårt totalförsvar ger oss mycket goda möjligheter att bidra tillstabilitet och lugn i vår del av världen, och de utgör inför 1990-talet ett brastöd för vår så framgångsrika neutralitetspolitik. i ett internationellt perspektiv behövs inte flermiljarder till det svenska försvaret. Moderniseringar och organisatoriskaförändringar får lov att rymmas inom de ekonomiska ramar för mindreän drog'tipp i det nu gällande försvarsbeslutet. 23P.ÄR (): Freden är den viktigaste framtidsfrågan. Om viinte kan bevara freden i världen blir i stort sett allt annat som vi gör föratt skapa en dräglig tillvaro för oss själva och andra meningslöst. Vi vetockså att den militärtekniska utvecklingen har fört oss därhän att ettomfattande krig, ett världskrig, skulle bli slutet på den mänskligacivilisationen på jorden. möjligheter att bidra till att bevaravärldsfreden är naturligtvis begränsade. Destora avgörandena träffas pä heltandra ställen än i vårt land. Men icke desto mindre är det naturligtvis viktigtatt vi gör vad vi kan, att vi lämnar de bidrag som vi förmår prestera i arbetetför freden. har också en tradition av en mycket aktiv fredspolitik. Viupprätthåller den traditionen genom att arbeta i globala sammanhang. Viförsöker främja avspänning och nedrustning och vi försöker påverka situationeni värt närområde samt var egen situation genom framför allt en konsekventalliansfri politik. Det kan inie förnekas att roll som vapenexportöraren belastning för dessa uppgifter och politiska strävanden. Det uppstår lättskeva situationer där man kan hävda att säger en sak och gör en annan. Lösningen på detta problem är förmodligen inte att heltstoppa all svensk vapenexport. Det framstår inte som realistiskt. Frågan är omdet inte rent av skulle vara ett uttryck för ett slags dubbelmoral. Vi begärsjälva att få ha ett militärt försvar för att kunna försvara våra gränser medvapen. Vi begär själva att få köpa militär utrustning på världsmarknaden. .\xtuppträda som köpare och av moraliska skäl anse sig förhindrad attvara säljare är naturligtvis dubbelmoral. Om vi nu skall ha en vapenexport, är det oundgängligennödvändigt att se till att dem vi säljer vapen till är länder som har sittmilitära försvar pä samma premisser som vi själva, dvs. djupt fredsälskandeländer som enbart har ett försvar för att skydda sig mot yttre aggression,länder som inte är involverade i några konflikter eller som kan tänka sig attblanda sig i några sådana. Det skall också vara länder som inte använder vapenför inre förtryck. Om vi ser på den svenska vapenexportpolitiken i teorin,kan det sägas att den har ungefär den inriktningen. På pappret ser allt mycketbra ut, men verkligheten är som vi vet mycket annorlunda. Det har snart sagtinte funnits ,T proinkoU 1987/88:85 någonkonflikt runt om i världen utan att svenska vapen harvarit inblandade. Det finns i stort sett inget land med så mycket förtryckeller så aggressiv politik att man inte har kunnat komma åt svenska vapen försin hantering. Verkligheten i svensk vapenexport är således långt ifrån devackra deklarationerna. Det är i stället smuggel, mutor och lögner. Utrikesministern har sagt att det här är en byk som måstetvättas offentligt, och det är viktigt. 1 denha byk är även staten djuptinvolverad. Det är inte bara enskilda företag som kringgår den svenskalagstiftningen för att gynna de egna profitintressena; också statliga företagoch verk är involverade i hanteringen. Ja, det har t.o.m. framförts anklagelserom att ett svenskt statsråd skulle ha medverkat och tagit initiativ till attkringgå politiskt fattade beslut om vapenembargo. har även framförts misstankar om att åtminstonesvenska tillsynsmyndigheter medvetet skulle ha sett genom fingrarna med attreglerna på vapenexportom.rådet kringgicks'. Det står helt klart att allt det vi har fått se spelas uppframför oss, alla avslöjanden som har konnnit om den svenska vapenexportenskaraktär och irrgångar, har skapat en djup förtroendekris för den svenskavapenexportpolitiken. Det allvarligaste är att en förtroendekris för densvenska vapenexportpolitiken lätt blir en förtroendekris också för den svenskafredspolitiken och neutralitetspolitiken. Därför är det absolut nödvändigt attfå fullständig klarhet om vad som har skett och vilken roll som tillsynsorganoch politiskt ansvariga kan ha spelat i olika vapentransaktioner. Det är ocksåabsolut nödvändigt att vi får garantier för att svensk vapenexport i framtidenhåller sig inom de mycket snäva ramar som vi drar upp, bl. a. i denna kammare. Vi väntar nu på en proposition på dettaområde. Låt oss hoppas att den skall innebära viktiga steg i rätt riktning. Vimåste få till stånd en skärpt kontroll och en bättre insyn i vapenaffärerna. Vimåste få klarare definitioner av vilken typ av stater som är tänkbara somköpare av svenska vapen. Vi måste också få vidare definitioner av vad svenskavapen och svensk krigsmateriel är, så att vi inte råkar ut för att svensk s. k.civil materiel spelar en stor roll i krigshandlingar i andra delar av världen. Vi får se hur långt propositionen för oss. Jag utesluterinte, fru talman, att det sedan vi har fått ta del av den ändå finns behov aven parlamentariskt sammansatt utredning, som gör en grundlig genomlysning avden svenska vapenexportpolitiken och av vilka regler som skall gälla för att viverkligen skall fä garantier för att säljer vapen enbart fill ländervilkas försvar är grundat på samma principer som vårt. Det som har hänt på vapenexportens område enligt deavslöjanden som har gjorts är som sagt allvarligt för våra möjligheter attagera aktivt för fred och avspänning. Det innebär naturligtvis inte att viskall upphöra med vapenexporten. Det är viktigt att vi fortsätter att ha en högprofil, att vi fortsätter arbetet i nedrustningssammanhang och att vi ocksåarbetar aktivt för avspänning och sänkt rustningsnivå i vårt närområde. Det mest konkreta förslag som finns när det gäller vårteget närområde är förslaget om en kärnvapenfri zon i . Här pågår en heldel diskussioner. Det finns en parlamentarisk arbetsgrupp som sysslar med denhär frågan. Det finns en ämbetsmannagrupp, och nordiska ministermötet tar Jag tror att det är viktigt att det utredningsarbete som här pågårbedrivs med skyndsamhet och att utrikesministrarna visar öppenhet, så att vifår delrapporter, som tillställs parlamenten och allmänheten, om hurutredningsarbetet fortskrider. Det får inte bli utrymme för någon misstanke omatt man försöker sopa den här frågan under mattan, att man försöker begrava deni ett förlängt utredningsarbete. Det som händer i vårt närområde är viktigt för freden, menallt som händer runt vår jord är viktigt för freden - jorden är sä liten attkrigshoten på andra sidan jordklotet kan vara lika allvarliga för oss som detsom händer i vårt närområde. Det går inte att skapa en fredlig värld, som inte också ären någorlunda rättvis värld. De orättvisor och det förtryck som finns runt om ivärlden är på sätt och vis det största hotet mot freden pä litet sikt.Krishärdarna är många. Förtryckarregimerna är många och orättvisorna är många.Under den debatt vi har haft här har exemplen också varit många. Jagskall nämna ett av dem, nämligen . är trots allt unikt i det sorgliga sällskapet avförtryckarregimer. Det är det enda land i världen där rasismen är inskriven ikonstitutionen. Det är det enda land i världen där det är direktgrundlagsstridigt att behandla en människa med annan hudfärg som sin jämlike.Det är det som gör att intar en sådan särställning bland världens förtryckarregimer.Det är det som gör att vi har ett sådant ansvar att medverka till en förändringav det systemet. Det är klart att ett system som det sydafrikanska inte gåratt upprätthålla utan mycket omfattande terror och våld från regimens sida motbefolkningen. Vi ser också hur detta våld bara växer och växer, hur det blirblodigare och blodigare. Det är också helt klart att ju längrefrigörelseprocessen i drar ut , desto mer blod kommer attflyta, desto mer kommer det politiska och ekonomiska systemet att raseras ochdesto mer ödelagt kommer landet att vara den dag apartheidsystemets sagaäntligen är all. Också från den synpunkten är det viktigt att omvärlden genomkraftfulla påtryckningar mot apartheidregimen påskyndar utvecklingen så att vifår ett så snabbt slut som möjligt, innan alltför mycket elände har hunnitskapas. Också här är av tradition föregångare. Vi går förenär det gäller stöd till frontstaterna och stöd till befrielserörelserna inne iSydafrika och . Vi går - tillsammans med några andra länder - före ocksånär det gäller sanktioner. Det sägs ibland att de svenska sanktionerna harvisat sig fruktlösa, eftersom apartheidsystemet i är oförändrat. Detär naturligtvis en absurd argumentation. Det är detsamma som att säga att detär meningslöst att bedriva bistånd - fattigdomen är ju ändå kvar. Eller att detär meningslöst att bedriva miljöpolitik - miljöförstöringen fortgår ju ändå.Det viktiga är naturligtvis att efter förmåga bidrar fill depåtryckningar mot den sydafrikanska regimen som är nödvändiga och att vi sedanarbetar aktivt för att få andra att följa efter. På två områden måste vi vidta ytterligare åtgärder: Vimåste för det första se till att våra sanktioner blir effektivare. Den rapportsom publicerades om hur företagen kringgår våra sanktioner visarbehovet av def. har föreslagit att den utredning som finns skallpåskynda sitt arbete. Prot; 1987/88:85 så att visnabbare kan få till stånd ytterligare åtgärder. Vi måste för det andra från sida göra enkraftfull diplomatisk offensiv för att få andra länder att följa värt exempel.Just , efter de åtgärder som vidtagits i , finns detanledning att verkligen öva ytteriigare påtryckningar och försöka påverka andraländer. Vi vet att det nu finns bättre politiska förutsättningar för att få medockså motståndarna till sanktioner. Låt oss utnyttja detta! 24OSWALD (vpk); Jag skall ägna de här minuterna åt att tala omden svenska krigsmaterielexporten. Den får sin relief mot andra anföranden häri dag. Det är en mycket viktig försvarspolitisk, och därmed säkerhetspolitisk,fråga. Därmed är det också i allra högsta grad en viktig utrikespolitisk fråga. Men den är utrikespolitiskt viktig också i andra sammanhang.Det gäller vår handelspolitik, det gäller våra relationer till en mängd andrastater i världen, det gäller våra förbindelser med dem på en mängd olikaområden där just krigsmaterielexporten kommer in och spelar en mycket stor ochviktig roll. 1 stort sett alla, utom möjligtvis radikalpacifister, äröverens om att skall ha ett nationellt försvar, ett militärt försvarsom är välutrustat, välutbildat och anpassat till våra förhållanden. Det skallha vapen som vi i så stor omfattning som möjligt själva kan tillverka. - Sålångt är det inte några större besynnerligheter. Men det har visat sig gång pågång och det har accentuerats , att detta problemkomplex inte är sä enkelt. Jag har tidigare här i talat omhistoriken över den svenska vapenexporten. Det är viktigt att ha bakgrundenklar för sig för att förstå dagens situation. Som det har konstaterats mångagånger, är det egentligen inte någon skillnad mellan privat och statligkrigsmaterielproduk-tion eller mellan borgerliga och socialdemokratiskaregeringar då det gällt detta specifika område.