prot · GB0922 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:22 1 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Undertecknad får härmed anhålla om tjänstledighet förenskilda angelägenheter den 25 november-den 24 december 1987.Stockholm Kammaren biföll denna anhållan. Talmannen anmälde att BarbroNilsson i (m) skulle tjänstgöra som ersättare för . 2 § Upplästes följande inkomna skrivelser: Härmed anhåller jag om entledigande från uppdraget somextra suppleant i utrikesutskottet. Härmed anhåller jag om entledigande från uppdraget somsuppleant i kulturutskottet. Dessa framställningar bifölls av kammaren. 3 § Debatt om Europafrågor 1 (vpk); Denna speciella debatt har två ändamål. Detena är att bana väg för en öppen redovisning av vad som egentligen avhandlas iSveriges kontakter med EG. Det andra är att belysa hur en snäv inriktning på EGkan binda oss vid föråldrade strukturer och att vi bör välja att grundaSveriges utrikespolitik på ett bredare perspektiv. Det är en välkänd politisk taktik att framställa en visslösning som ödesbestämd och utan alternativ. ropades från mäkfiga kretsar i påatt landet måste ha atomvapen. har vi lärt oss vilken roll kunnatspela just för att vi inte är en kärnvapenmakt. hette det: Satsa fullt ut på kärnkraften,annars hotas vi av underutveckling. vet vi att ett högt utvecklatindustrisamhälle kan leva utmärkt utan kärnkraft. Svenska folket har tagit ettsjälvständigt beslut: kärnkraften skall avvecklas. ropar mäktiga intressen: måste in så närasom möjligt under EG;s skugga, annars hotar fattigdom och efterblivenhet. Det finns alltid en orsak, ett intresse bakom sådana skrämselkampanjer.Koncentrationen och monopoliseringen av de stora industri- och finanskapitalenhar nått en ny nivå. Det utlöser en omstrukturering, där kapitalen vill lösgörasig från de nationella statssystemen. Men för den skull är inte de stora kapitalens väg den vägsom folket och nationen måste gå. Tvärtom talar alla skäl för att man inteskall binda för hårt vid något statskombinat utan välja väg utifrån enbredare internatio-nalistisk syn. Vi vet att skogarna dör i hela . Ändå satsar EG hårtpå ökad bilism. Då är frågan: Skall vi i anpassaossefterEG:sstruktur-eller skall vi ta vårt ansvar med tanke på naturen? Vi har i en kritisk strömning mot gifter ijordbruk och livsmedel. Det möter ingen eller ringa förståelse i EG med desshögt drivna kemikalise-ring. Då är frågan; Skall vi ge upp vår strävan ochunderkasta oss, öppna oss för mer import av förgiftade produkter? Vi ställer krav på säkerhet för våra bruksvaror. Dettabetraktar EG som handelshinder. Då är frågan: Skall vi ge efter på säkerheten?Är det vad regeringen i tysthet håller på med, när den skall ta bortS-märkningen på elektriska produkter? Vi vet att med de normer som kommer att gälla inom EG,skulle våra möjligheter att bedriva aktiv regionalpolitik klart minska. Detdanska ämbetsverket för regional utveckling har redan nödgats konstatera dettaför sin del. Då är frågan: Hur mycket av norra skall vi offra påEG-filosofins altare? Denna problematik är högst reell. 1 fjol besöktesriksdagens näringsutskott av det danska EG-udvalg. Det kom tilloss för att öppet begära stöd för att hävda en skandinavisk linje påmiljöområdet. Frågan är: Skall vi böja oss för EG-monopolensexploateringsintresse - eller skall vi hålla en självständig linje? Vi har från vpk:s sida tagit initiativ till denna debattbl. a. därför att vi vill ha reda på var landets regering står i dessa frågor.Vi vet att det har tagits omfattande kontakter med EG, vilkas innehåll hittillsaldrig redovisats för eller för svensk allmänhet. Vi har egentligenbara fått höra att det mesta är förhandlingsbart utom neutraliteten. Men vad ärdet som skall förhandlas bort? Vad är det som skall ges upp? Vilka villkorskall EG få diktera för oss? Vi vill ha öppna besked. Vi vill ocksåse ett slut på de dubbla budskap gentemot EG som från tid till annankommer från olika kretsar i . Vi skall ha ett klart och hederligtförhållande till EG. Då kan vi inte ha en buskpropaganda i vissa borgerligakretsar som påstår att vi kan bli medlemmar och förbli neutrala. Vi kan inteheller låta en ledamot i utrikesutskottet säga till besökandeEG-parlamenta-riker att - for the time being, som frasen löt. -kan vi inte förena neutraliteten med medlemskap. Så kan man rimligen inte sittaoch ställa i utsikt, att neutralitetens innehåll i sinom tid kommer attförändras. Vi får ju inte heller hysa den illusionen om oss självaatt landet kan sammansmälta ekonomiskt med en allianspolitiskt bundenländergrupp och bevara grunden för sin egen alliansfrihet. Kärnan i hela frågan är nationellasjälvständighet. Vill vi föra en självständig ekonomisk politik, eller vill vilämna över delar av den suveräniteten till ett utländskt maktcentrum? Detinstitutionella redskap vi har för en självständig regionalpolitik ocharbetsmarknadspolitik - en egen valutapolitik, en egen trafikpolitik, osv. - ärvår egen nationella statsmakt, i vilken det medborgerliga fri- och rättighetssystemetger en demokratisk insyn. Skall vi överföra dessa demokratiska befogenhetertill någon annan -till en byråkratisk kommission, till andra statsmakter, tillmultinationella privatmonopols inflytelsesfär? Det är frågan. Vad allmänhetenväntar på är ett besked från regeringen om vad vi eventuellt skall lämna över.Och vi måste naturligtvis definiera för oss själva var gränserna därvid skallgå, och bakom den definitionen måste vi stå eniga, så att EG får samma budskapfrån alla håll. Vi skall naturligtvis i det här landet ha en förnuftighållning till . Det skulle vara bra torftigt i det här landet om detinte kunde befruktas av t. ex. den italienska och den franska kulturen. Och detskulle också se illa ut om vi inte hade en stark och välutvecklad handel medEG-länderna. Men vi måste bort från illusioner om vad vi verkligen kan uppnåmed en nära anknytning dit. EG har oerhörda problem. Man har 17 miljonerarbetslösa och en förödande ungdomsarbetslöshet och bostadsbrist. Man harbetydande strukturproblem på en rad viktiga områden - bl. a. påjordbruksområdet. Man för en konservativ finanspolitik som håller igenefterfrågan. Detta kan visa sig desto allvarligare som vi kan stå inför enallmän recession i västvärldens ekonomi. Det framhålls ofta hur stor del av handel somsker med EG, och med all rätt. Men det är knappast något argument för att göraandelen och beroendet större - tvärtom. Det talar för, åtminstone pålängre sikt, större allsidighet. , och de stora länderna i Asienär egentligen viktigare framtidsobjekt. Här finns en avgörande punkt i vår framtidsanalys. Mankommer knappast ifrån att EG som konstruktion så att säga är en idé ur detförflutna, den representerar ett gradvis föråldrat tänkande. Dess idé är regionalisering.Och en sådan regionalisering'av världsekonomin står i motsättning till denstörre internationalisering som bryter fram i världen. Regionalismen blirett hinder och får en protektionisfisk verkan. Därfill kommer att EGkonserverar det utsugningssystem och de maktrelationer som världen ärvt fråndet förflutna. Att bevara denna gamla ojämlikhet är desto farligare just iljuset av en eventuell recession i världsekonomin. skall inte göra sig till en underordnad lydstat iett ekonomiskt och maktpolitiskt konservativt intressesystem. Vi måste i ställethaen internatio-nalistisk ansats. Detta har två aspekter; dels rör detEuropatanken och säkerhet, dels rör det den samlade världens framtid. Den klassiska Europatanken delade inte upp iregioner. Den såg världsdelen som en helhet. , i kärnvapenkrigets skugga,är det viktigare än någonsin att inte fastnar i en regionalisering.Sverige och EFTA kan här ha en skapande och förmedlande roll. Ett befästande avEG;s struktur, av dess regionalism, kan däremot skada säkerhetspolitiken ochavspänningen. Det är ingen tillfällighet att starka intressen inom EG-ländernamotsätter sig det avspänningsarbete mellan de ledande stormakterna som pågårpå kärnvapenområdet. Däremot skulle avspänningen och säkerheten främjas av stegvis utvecklade förbindelserna mellan och länder ochminskade de regionala barriärerna. All handel i världen är ju til syvende ogsidst mer eller mindre reglerad. Det faktum att man i olika delar av harskilda ekonomiska system är därför inte avgörande. Det mest centrala är intefrihandel i och för sig utan det faktum att förbindelserna kan få ett sådantomfång och ett sådant innehåll att de främjar avspänning och fredligarelationer. Den andra aspekten är denna: en bestående världsfred förutsätteren lösning av nord-syd-problemet, ett brytande av koloniala.beroendesystemmellan fattiga och rika i världen. Det förutsätter också att kontroll etablerasöver de stora multinationella koncernerna och finansimperierna. 1 ljuset häravär de ledande EG-staterna knappast några progressiva element. Derasstatsledningar kollaborerar öppet med . Deras säkerhetstjänsterorganiserar attentat, mord och destabiliseringsaktioner världen över. Derasutrikespolitik är baserad på gamla internationella maktrelationer, vilka ifredens och jämlikhetens intresse måste upplösas. har inga skäl attkoppla sig till dessa maktsystem. Jag vill därmed inte ha sagt att det inte också iEG-länderna finns många demokratiska och humanitära ljuspunkter. En som man kanpeka på är nästan enhälliga ställningstaganden undantagandesextremhögerpartierna till förmån för asylrätten och mot den restriktivaflyktingpraxis och invandrarpolitik som många enskilda statsmakter inom EG har.EG är och förblir en företrädare för denna konservativa privilegierade gruppav gamla industrinationer. Till ett sådant system har ingen anledningatt koppla sig. Låt mig så ta upp en speciell fråga om den nationellasjälvständigheten. Vi i vpk möts ofta av påpekandet att kommunister,, är varma anhängare av EG. Vi beundrar och respekterar PCI i långa stycken.Vi tvivlar inte på deras ärliga motiv när de säger sig vilja sträva efter enmera progressiv och demokratisk struktur inom EG. Men här fruktar vi att de igrundläggande avseenden är offer för en felsyn. De tror nämligen, och baserarsitt handlande på, att nationalstatens tid är förbi. Men så är det inte. Enaktiv nationell statlig infrastruktur har avgörande betydelse för ett landsutveckling, och vi har inte på långt när uttömt denna nationalstatensoffensiva, progressiva möjlighet. Vi här iSverige skall vara rädda om och försöka utveckla våra offentliga struktureroch värt medborgerliga fri- och rättigshetssystem, som just verkar inom dennastruktur. Det är demokratins grund och redskap. Slår man sönder det, slår mansönder demokratin. Skall man överlämna delar av sin nationella suveränitet,skall det inte ske till truster och maktpolitiker utan till överstatliga organsom arbetar för rättvisa och social frigörelse för folken i världen. Europadebatten handlar ofta alltför mycket om pengar ochkommersiella bedömningar. Det är det borgerliga sättet att tänka. Men välståndär också -det tror jag vi skall komma ihåg - ett folks förmåga att behärska sinegen framtid öch välja sin egen väg. Vi har skäl nog att erinraoss inskriften i det gamla i : Frihet är förmer än silver ochguld -"Freiheit ist iiber undGold". 1987/88:2212 november 1987 2CARL BILDT (m); Att säkra plats i det framväxandeeuropeiska samarbetet aren av de allra viktigaste uppgifterna försvensk politikunder de närmaste mandatperioderna. Jag tror att vi alla känner till bakgrundentill den debatt vi nu för. splittrades handelspolitiskti dåvarande EEC och EFTA. Icke minst genom sina traditionella band medStorbritannien kom de nordiska länderna att hamna i EFTA-kretsen. Under hela1960-talet sökte emellertid komma med i det nuvarande EG, ochSverige traskade patrullo med olika typer av ansökningar: i början av1960-talet en ansökan om associering, en öppen ansökansom inte heller uteslöt medlemskap. Först ,kom det till en uppgörelse omen utvidgning av EG-samarbetet med främst , men även med Danmarkoch . Den gamla sexnationskretsen blev den nya nionationskretsen. I mars1971 ändrade den sin s. k. öppna ansökan och uteslötmedlemskapet som möjlighet mot bakgrund främst av de mycket vittsyftandepolitiska dokument som hade publicerats av EG. Därefter begärde vi och hoppadespå någon form av förmånlig särlösning, men av det blev som bekant intet. Detfrihandelsavtal som vi fick 1972 var identiskt med det som andra kvarvarandeEFTA-länder fick, och betydligt under vad vi faktiskt hade begärt. och större delen av komemellertid EG-samarbetet att utvecklas delvis annorlunda än vad många trodde ibörjan av . Av de vittsyftande planerna på en fördjupning avsamarbetet inom EG blev faktiskt föga. I stället kom EG;s energi att användastill att fullborda de olika utvidgningar som har gjort EG till engemenskap av tolv nationer och 320 miljoner européer. Detta gjorde också attdet frihandelsavtal vi ingick med EG 1972 kom att bli en mindreotillfredsställande, t. o. rh. ram för våra relationer och bättreän vad det kanske hade funnits anledning att anta . står vi emellertid inför en förändrad situation.Efter de stora utvidgningarna har EG fattat beslut om attfram fördjupa samarbetet på en rad områden av mycketstor betydelse för europeisk välfärdsutveckling och inte minst för Sverige.Främst blanddessa nämns oftast arbetet med den s. k. inre marknaden. Det handlar om attrasera återstående hinder för den fria rörligheten för varor, tjänster, kapitaloch individer över gränser. Men också planerna på andra områden är av mycket storbetydelse för . Det gäller t. ex. de storateknologiutvecklingsprogrammen på informationsteknologi- ochmikroelektronikområdena, liksom arbetet med att bygga ett vad man kallar"medborgarnas " genom t. ex. ökat studentutbyte samt inte minstEG:s arbete med att forma en effektiv och sammanhängande europeiskmiljöpolitik. Fördjupningen av EG-samarbetet ställer krav på enfördjupning av samarbetet också mellan och EG, om vi inte skall ställasutanför. När EG nu river barriärer, riskerar vi att hamna utanför de nyabarriärer mellan EG och omvärlden som därmed automatiskt reses. Det är mot denna bakgrund som en ny och aktivare svenskEG-politik är så ' nödvändig. räcker det inte längre med att bara administrera detgamla frihandelsavtalet. handlar det om att skapa förutsättningarna för attSverige kommer med i så stora delar av det framväxande nya EG-samarbetet somdet över huvud taget är möjligt. Regeringen har i allmänna ordalag - det gäller både utrikeshandelsministerAnita och utrikesminister - uttalat sig positivt, och detär bra och välkommet. Men på viktiga områden saknas det tyvärr fortfarandetecken på att regeringen verkligen är beredd att vidta de olika åtgärder somkommer att krävas. Ett deltagande i den inre marknaden kräver t. ex. ettfullständigt avskaffande av valuta- och kapitalregleringen. Även om det finnsanledning att välkomna vissa av de steg som har utannonserat iden här riktningen, kan vi konstatera att utvecklingen fortfarande bromsas avregeringen. Ett deltagande i den inre marknaden förutsätter också enöppenhet när det gäller offentlig upphandling och konkurrens på serviceområdetsom det inte heller förefaller att finnas någon beredskap till från regeringenssida. Ett deltagande i den inre marknaden kräver att vi ärberedda att acceptera att den fria nordiska arbetsmarknad som vi har uppfattatsom självklar kan vidgas till en fri västeuropeisk arbetsmarknad. Ävenpå detta område ser vi skepsis. På åtskilliga viktiga områden kan det finnas skäl attutnyttja vad som återstår av den gamla som bas för samtaloch förhandlingar med EG. Jag tänker då främst på de områden som har att göramed utvecklingen av frihandelsavtalet i dess olika delar. Men vill jag passa på tillfället att varna förtron att Europapolitik kan reduceras till den minsta gemensammanämnaren av vad EFTA-länderna kan komma fram till. Då riskerar vi nämligen atthamna utanför områden av central betydelse för framtida välfärd. Det krävs nu en aktiv svensk Europapolitik på alla nivåer.Inte minst viktigt är att här i sprida information om EG-samarbetet,liksom att i huvudstäder skapa förståelse för speciellasituation och mycket starka behov. Vi måsteutvidga samarbetet på alla områden. Jag har själv föreslagit att denna riksdag skall låtapartigrupperna sända representanter till det Europaparlament i somt.o.m. såg som en ljuspunkt i den annars så mörka europeiskautvecklingen. Det skulle ge oss insyn i debatterna inom EG, och det skulle geoss en möjlighet att informellt, över partigränserna, föra fram svenska ståndpunkteroch synpunkter. Att detta förslag hitintills bara grävts ner vittnartyvärr om politisk kortsynthet. Jag har också föreslagit att man inom regeringskanslietskall tillsätta en speciell statssekreterare för Europafrågor. Sedan lång tidhar det funnits en statssekreterare för det nordiska samarbetet - det har variten tradition. tror jag att det är dags att skapa en möjlighet för enkontinuerlig dialog på högsta tjänstemannanivå eller på denna politiska nivå,vilket man vill, mellan och de olika EG-huvudstäderna i alla de olikafrågor som den europeiska integrationsprocessen kommer att aktualisera underkommande år. Det är hög tid att vi begär att det också i Stockholmöppnas en EG-delegation. En sådan har öppnats i , och en sådan kommernästa år att öppnas i . Tyvärr är det nog så att skälet till att vi intehar en i är att den inställning varit aningen försnäv i de kontakter som varit. Åtgärder som dessa är viktiga för att bygga ut kontakternamellan och EG. Det ger oss större kuriskap om vad som händer inom EG,och det ger EG större förståelse för behov och önskemål. Målen för vår EG-polifik måste varaatt komma med i så mycket av det nya EG-samarbetet som möjligt. Vi måste med iden inre marknaden. Vi måste med i forskningsprogrammen. Vi måste med imiljösamarbetet. Exemplenkan göras många. Jag skall bara speciellt nämna två. Det första är cancerforskningen. EG har beslutat sigför att göra en europeisk storsatsning för att bekämpa den cancer som i dagdrabbar var tredje europé men som med dagens utvecklingstrender kommer attdrabba allt fler . har hitintills på observatörsbasis kunnat följaförberedelsearbetet, men när besluten om hur arbetet konkret kommer att läggasupp nu närmar sig, finns det en risk för att hamnarutanför. Det får inte ske. Med vårt stora medicinska kunnande börSverige ha en självklar plats i ett europeiskt samarbete mot cancer. Det andra exemplet gäller student- ochuniversitetssamarbetet. Här har EG med det s. k. ERASMUS-programmet satt uppsom mål att var tionde student inom EG-området skallstudera på ett universitet eller en högskola i ett annat . Betydelsen av detta är helt uppenbar. Det handlar om attge morgondagens uppväxande europeiska generation de kunskaper och erfarenhetersom behövs om hur andra delar av deras gemensamma fungerar. Skulle stängas ute från detta, skulle det drabbadagens studenter och morgondagens . Det skulle bli svårare för svenskaungdomar att studera idet övriga , och vi skulle få svårare att hävda oss i morgondagensalltmer Europaorienterade samarbete på samhällslivets alla områden. Även idetta samarbete måste vara med. På område efter område är bilden densamma. Problem somtidigare kunde lösas nationellt kräver nu också europeiska lösningar. Och dettakommer att bli allt tydligare, i takt med att vårt internationella beroendeökar. EG är den mest betydelsefulla . Men den är inte den enda. Det finns andra, och detär viktigt att vi inte glömmer dem heller. i samlades t.ex. Västeuropasindustriministrar -med undantag för , som var i - iHaag i för att inom ramen för den europeiska rymdorganisationen fast riktlinjerna för resten av detta sekels europeiska rymdsatsningar. Att den i detta sammanhang visat sig såinskränkt när det gäller viljan att vara med på ett viktigt framtidsområde trorjag tyvärr kommer att påverka trovärdigheten för vår Europapolitik i desshelhet. Dagens debatt handlar om det som måste göras under denärmaste åren för att fördjupa vårt samarbete med EG i takt med attEG-samarbetet självt fördjupas. Den uppgiften är stor. Den är vikfig. Och den kräver enväsentligt aktivare Europadebatt. I det längre perspektivet kan det inte uteslutas att denvästeuropeiska samarbetsgeometrin kommer att förändras på nytt och att vikommer att ställas inför nya och svåra avgöranden. Debatten i en rad olikaEFTA-länder tyder på att en sådan situation kan komma att inträffa en bit in på1990-talet. Att i detalj veta hur den situationen kommer att seut och vilka konkreta beslut den kommer att göra nödvändiga i , ärsjälvfallet inte möjligt. Därmed är det inte heller möjligt att i detalj avgörahur då bör och kan agera för att säkra sina långsiktiga nationellaintressen. Jag ser ingen anledning att inför de avgöranden vi då kankomma att ställas inför utesluta någon av de möjligheter som kan finnas. Europasamarbetet är en av de stora framtidsutmaningarna.Jag tror att den utmaningen kommer att spela en stor roll i det kommandedecenniets svenska politik och samhällsdebatt. Och den ärviktig. Vi har att välja mellan att i en eller annan form vara endel av ett allt djupare och allt intimare västeurpeiskt samarbete påsamhällslivets alla områden eller att riskera att bli ett stagneranderandområde i ett tilltagande halvkolonialt förhållande till det expanderandecentralområdet. För mig ärdet valet en självklarhet. 3 (): har snart upplevt den längsta perioden av fred påhundratals år. Detta är den viktigaste effekten av den europeiskaintegrationen. Tillkomsten av EEC innebar ett definitivtslut på de ständiga motsättningarna mellan de gamla ärkefienderna och På några årtionden har dessa förflyktigats ochersatts av vänskap. Med detta har det kanske viktigaste målet nåtts för demsom en gång drev fram den gemensamma marknaden. Även om det instrument somanvänts för integrationen har varit en ökande frihet i handeln, så var detprimära motivet för samarbetet inte ekonomiskt utan politiskt; en önskan att engång för alla sätta stopp för krigen i . Men självfallet har den ökade ekonomiska integrationen ochfrihandeln spelat en viktig roll också, för välståndsutvecklingen i Europaunder efterkrigstiden. Ruinerna och nöden i efterkrigstidens har ersattsav ett välstånd som få ens vågade drömma om . EG, som vi numerasäger, har varit en viktig motor i den processen. Frihandeln och den därav följande ekonomiska integrationenär alltså av största vikt både för den ekonomiska utvecklingen och för freden.När personliga och ekonomiska relationer byggs upp, när beroende och samarbeteökar över vida fält, ökar också medvetenheten om de gemensamma värden som stårpå spel och som skulle förödas av ett krig. Den europeiska lärdomen borde vara viktig också för andrakontinenter och ländergrupper. Också där kan en friare handel leda till bådeökat välstånd och minskad krigsrisk. Det nya steg som EG nu är inställt på att ta genombildandet av en inre marknad, ett gränslöst , omfattande 320 miljonermänniskor, fler än i både och , kommer - om planerna förverkligas,och vi har inte anledning att tro någonting annat - att innebära ett nyttsprång i de europeiska integrationssträvandena. När de uppsatta målen har nåtts, skall EG-medborgaren harätt att utan särskilda tillstånd flytta till och bo, studera, praktisera,arbeta, starta företag, köpa hus och värdepapper och placera sina pengarvarhelst hon eller han önskar inom Gemenskapen. Rättigheter och skyldigheterblir desamma som för medborgarna i det land där de väljer att bo i. För att underlätta möjligheterna till yrkesverksamhet iannat skall jämförbara utbildningar och examina ge samma behörighet ialla delar av Gemenskapen. Det vi nu ser ta form är, som nämnde, ettmedborgarnas . Det här berör i högsta grad också oss i , även omvi valt att stå utanför EG. Vi är en delav . En mycket stor andel av vårthandelsutbyte sker med länderna inom Europeiska gemenskapen. Om det skulle växa upp barriärer mellan och EGkommer det att leda till svårigheter för svenskt näringsliv.