prot · GB0912 · 1987-12-31 00:00:00 — Vi måste ta vara på den teknik som ärresurseffektiv. Vi måste ge ekonomin sådana spelregler att resurshushållninglönar sig. Genom att omfördela skatten från arbete fill energi gör vi detlönsammare att utveckla resurssnål teknik. Genom att införa miljöavgifter påutsläpp stimuleras företagen att söka miljövänligare teknik. På det sättet kanvi sätta upp sådana spelregler för marknaden att den förbättrar miljön utandetaljstyrning och planekonomi. Målet måste vara att anpassa produktionen fillvad naturen tål. Detmåste finnas ett ansvarstagande för produkter och produkfion. hardärför föreslagit en obligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalier.Försäkringen skulle kunna åstadkomma en minskning av mängden farliga ellerosäkra kemikalier, en bättre kontroll av de produkter som säljs och användssamt bättre möjligheter fill ekonomisk ersättning för dem som drabbas av dekemiska produkternas negativa effekter. Vi anser att varje producent ochimportör skall ta ansvar för sin produkt. Detkemiska klimat som håller på att skapas av freon, metan, dikväveoxid,kolmonoxid och koldioxid kommer också att förändra förutsättningarna förjordbruket inte bara i , som jag nämnde, utan även i vårt land och i andradelar av världen. Industrins miljöproblem drabbar på ett brutalt sättjordbruket. Luftburna kväveoxider och svaveldioxider är avgörande orsaker fillden pågående försurningen av mark och vatten. Tungmetaller lakas ut och hamnari de biologiska processerna. Industrisamhällets tungmetallrika avfall filiförsförrådet, liksom det övriga atmosfäriska nedfallet. Förgiftningen av åkermarkenfår inte fortsätta. I centerrörelsen är ett nyttjordbrukspolifiskt program på remiss. Det är ett offensivt program för ett bådeintensivt och miljövänligt jordbruk. Genom hög produktion kan jordbruket producerafler råvaror än livsmedel. Jordbruket'kan och bör medverka till att lösamiljöproblem på andra hån i samhället. Genom att producera råvaror fördrivmedelsproduk-fion, energigrödor och material till den kemiska industrin kanolja, kol och kärnkraft ersättas. Jordbruket kan göras till en kraft imiljöarbetet. Därför måste ett omställningsstöd införas för odling av energi-och industrigrödor. Jordbruket måste emellertid också ta sig an demiljöproblem som det orsakar. Växtnäringen måste stanna kvar på åkern och i deproducerande växterna. Jordbruket måste sluta läcka. Växtodling ochdjurhållning måste harmoniseras, så att de kan dra nytta av varandra. Då kanockså stallgödseln utnyttjas söm en resurs och inte vara ettkvittbhvningsproblem. Den arbetsgrupp som har tagit fram programmet anser ocksåatt handelsgödseln bör kvoteras utifrån den aktuella odlingens växtnäringsbehovoch tillgänglig naturgödsel. Då kan handelsgödselanvändningen minska. Det görden inte med skyhöga avgifter som mest tjänar till att öka statsinkomsterna. Centerprogrammet har redan rönt en del kritik, bl. a. frånLantbrukarnas riksförbund. Det är inte så konsfigt, men miljöintresset måste gåföre gruppintresset. Det säger jag också till Sfig och . Dessutom är det så att jordbrukets framtid ligger i attnyttja resursen mark effektivt - men så att den långsiktiga produktionsförmåganbevaras, dvs. med miljöhänsyn, och i att producera hälsosammakvalitetslivsmedel och andra miljövänliga råvaror. Detta bör bli en svensk modell.Jag är beredd att kämpa för den, och jag hoppas att fler gör det. kräver att samhället tar sitt ansvar förbönderna och för den nödvändiga omställningen. Men den debatten får jag väl taen annan gång med jordbruksministern. Hoten från de kemiska bekämpningsmedlen måste elimineras.Detta kan ske på två sätt, dels genom skärpta restriktioner för hanteringen,dels genom att användningen minskar. godkända bekämpningsmedel som ärskadliga för ekosystem och människor måste förbjudas. Kemikalieinspektionens chef medgav för sedan att debekämpningsmedel som får användas inte har prövats ufifrån deraslångsikfiga miljöeffekter. De godkända preparaten har alltså intetestats på ett sätt som vår nuvarande lagstiftning kräver. Jag frågar mig närregeringen egentligen tänker förse sina myndigheter med sådana resurser att dekan följa svensk lagstiftning. Det är inte alltid som jag kan somna om eftermorgonekots larmrapporter. tänkte jag på att det inte är endasthavsbottnar som dör och skog som dör. Vi hardöda landsbygdsområden. Vi har också döende glesbygdssamhäl- Vi har skapat dödaungdomsmiljöer i våra storstäder och vi har döda åldringsmiljöer. Dettakräver att vi ändrar aftityden till livet och till tingen, där vi värnar ochvårdar livet även på standardens och fingens bekostnad och inte - som vi gör - värnar tingen, materialismen och konsumtionen på livets bekostnad. Anf.4 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får erinra om de debattregler som gäner i deallmänpolitiska debatterna. 5 (vpk): Vi talar ju mycket om produktion, produktionstillväxt och annat sådanti ett samhälle som vårt. Vi har ju alla sett vad det moderna industrisamhälletkan åstadkomma i form av produktion och produkfionstill-växt. Vi har också settvad det har åstadkommit ocH vilken verkan det har fått på vår omgivning, intebara på miljön i stort utan också på arbetsmiljö, hälsotillstånd och annatsådant. Det kanske är dags att vi börjar prata litet mer om konsumtionssidan idessa sammanhang. Det förekommer att vi gör det, men det är då nästan alltidsom en efterföljd av talet om produktionssidan. Man utgår ifrån att vi måsteproducera vissa mängder - produktionen skall helst öka . Sedan talarman inte särskilt mycket om varför man producerar, vad man producerar och förvilka ändamål. Ansvarethärför borde vi naturiigtvis ta allihop som enskilda individer, men i detsamhälle som vi lever i, ett marknadssamhälle, där de storakapitalkoncentrationerna nästan helt och hållet styr våra liv, är det naturligtvishär som det stora ansvaret måste utkrävas. Vimåste tänka om i dessa sammanhang och börja verka i samklang med vår omgivning.Man kan ju använda uttrycket naturen. Det låter litet idealistiskt - man tänkerpå gröna hagar och sådant. Vi måste få ett mer naturinriktat, eller som man iblandsäger - det är ett modeord - ekologiskt tänkande. Det fordrar hushållning ochsparsamhet i stället för slöseri. Omvi inte ändrar oss, kommer vi obönhörligen - det är faktiskt alla överens om,det framgår av inläggen här- att gå mot en katastrof. I debatten ställs oftaintressena mot varandra. Man säger att välfärden hotas, om vi inte får ökaprodukfionen mera. Man säger att det goda samhället hotas. Vi känner igen dettafrån alla energidebatter som vi har haft . Välfärden, i denmeningen att man skall ha ett bra liv, hotas om vi inte kan ha en ständigt ökadförbrukning av energi, av råvaror och naturligtvis också av mänskligarbetskraft, menar man; Dettatänkesätt tycker jag framkom väldigt tydligt i det moderata inlägg som inleddeden här debatten nu . Det är bara fråga om att produktionen helatiden måste öka - annars kommer vi inte att kunna uppnå alla dessa goda ting. Detär rätt länge sedan nationalekonomin övergav begreppet att man kan uppnå ettgott liv, en ökad produktion osv. utan att behöva räkna med att betala förexempelvis frisk luft och rent vatten. I de gamla läroböckerna inafionalekonomi kallades detta för fria nytfigheter, som man inte räknade in 1987/88:1222 oktober 1987 i kostnaderna förproduktionen. Det är märkligt och på något sätt spöklikt att notera hurföreträdare för konservativa partier över hela världen och naturligtvis förmoderaterna här hemma sitter fast i dessa värderingar, som de prisarden tekniska utvecklingen som något oerhört stort och framgångsrikt. Mendet är ju så att den nya tekniken, de nya tekniska möjligheterna, ger oss allatänkbara utvägar att få det goda samhället, att få den här fillväxten. Detbehöver inte alls vara någon nolltillväxt. Ett gott liv och allt det goda mantalar om kan vi få utan att ohämmat slänga in nya resurser i en alltmerslösakfig produktionsprocess. Deförändringar i tänkesättet som kommit fill uttryck har faktiskt mest berott påatt man nu börjar se att det inte är lönsamt, att det helt enkelt äroekonomiskt, ett slöseri av stora mått för alla, att tänka på det sätt som mangjort tidigare. Där någonstans måste vi lägga huvudvikten i resonemanget ochinte bara tala om att producera, producera osv. utan också titta på vad ochtill vnket ändamål vi producerar och vad vi behöver konsumera och om vi kanminska konsumtionen. Närvi talar om det globala perspektivet och om tredje världen vet vi ju alla attvi inte kan lyfta upp jordens befolknings s. k. standard, om man nu skallanvända det begreppet, till samma nivå som vi har i den rika västvärlden. Detfinns inga möjligheter till det. Det är omöjligt, om man inte nedbringarförbrukningen och slöseriet med energi, råvaror och människor och får en nyproduktionsprocess. I annat fall kommer man aldrig att kunna få en ökadstandard på det globala planet. Jagskall inte föredra några långa miljökataloger; det finns inte tid för det i ensådan här kort debatt. Jag skall inte heller försöka gå in på alla delområdenutan bara ta upp ett par saker på miljöområdet. Framförallt skogsdöden är aktuell och ett bra exempel på det som jag litetöversiktligt försökt redogöra för. Där har vi då bilismens roll, som allakänner till. De stora föroreningarna härrör just från bilismen, vägtrafiken ivid mening - både last- och persontrafiken. Vi kan fortfarande - fast manegentligen inte borde göra det - förvånas över sådana herostratiska uttalandensom fälldes av en Volvo-direktör för , att några träd här ochdär utefter vägarna får vi väl vara beredda att offra. Vivet ju att ingen som är seriös och talar om detta på allvar säger sådana sakereller över huvud taget uttrycker sig så, men det visar vad en del chefer förvissa delar av den svenska industrin tänker och funderar över i sådana härsammanhang. Dethjälper inte att tala om katalyfisk avgasrening - vi måste få andra åtgärder.Jag vill i detta sammanhang ställa ett par frågor till regeringen och tillenergi- och miljöministern om de alternativa drivmedlen, som ju som så mycketannat har utretts i alla möjliga sammanhang utan att särskilt mycket har hänt. Hurgår det med introdukfionen av exempelvis motoralkohol? Hur går det medmotorgasen? Kommer den att försvinna från den svenska trafikapparaten? Hur gårdet med nya tekniker, t. ex. vätgasintroduktionen, som är ett mycket intressantprojekt i detta sammanhang? Är regeringen beredd attvidta snabba åtgärder? kommerändå föroreningarna från bilismen att öka ; det är heltklart. Jagskulle också vilja komma in något på avfallsförbränningen, sopförbränningen.Det är väl känt att vi från vår sida har sagt att vi inte vill ha några nyaanläggningar. Vi vill inte att några nya anläggningar skall tas i bruk förränproblemen är lösta. Är det också energi- och miljöministerns uppfattning? Vihar återigen fått alarm om dioxinutsläpp. Kommer det att ges tillståndatt starta nya avfallsförbränningsanläggningar? Ocksådär har vi tekniken med oss. I radioprogrammet i går hörde vi chefenför Studsviks förbränningsanläggning tala om att all teknik som behövs för attersätta kärnkraften inkl. förgasning av avfall finns. Det är bara en fråga ompohtisk vilja att sätta i gång det hela, att överföra resurser för att på detsättet få i gång den här utvecklingen. Detär alltså ett par frågor på miljöområdet som jag gärna skulle vilja få belystai den här debatten. Sedangår jag över till att tala om energisidan. Kärnkraften är en katastrof. Julängre fiden går, desto mer visar det sig att den på ett katastrofalt sättbromsar utvecklingen mot en bra, ekonomisk och nafionellt självständigenergipolifik i det här landet. Kärnkraften låser fast en mängd saker i ettstafiskt läge, vilket gör att nya alternativa former av energi inte har enchans att utvecklas. Det räcker inte med vad som har hänt vid uppvaknandet isamband med och allt som har diskuterats och på nytt utrettsefter den händelsen. Det räcker inte att säga att man skall ta två reaktorer urbruk , som ju uppenbarHgen är regeringens linje. Detfinns så oerhört många starka krafter som motarbetar detta, även inomregeringspartiet. Inom det socialdemokratiska partiet finns det en stark falangsom inte vill avveckla kärnkraften och naturligtvis även bland intressenter iövrigt. Jag tycker det är ganska beklämmande att vi -efter allt som har häntunder - inte har kunnat få ett mera rakt och bestämt beskedfrån regeringen om hur den tänker sig den fortsatta utvecklingen avenergifrågan och avvecklingen av kärnkraften i vårt land. Detstår still när det gäller introduceringen av vindkraften. Det står sfill närdet gäller en så viktig alternafiv energikälla som naturgas. är detenda industrilandet i som halkar efter när alla andra länder satsarpå rätt energikälla. Jag menar inte att naturgasen helt och hållet kan lösavåra energiproblem, men den är ett komplement som vi alltför litet harintresserat oss för. Intresset är fortfarande inte särskilt stort. Jag skullegärna vilja höra htet grand om hur energiministern ser på detta mednaturgasens introdukfion i . Det talas om känslighet i förhandlingarosv. Man kan inte gå ut och säga något eftersom det finns marknadskrafter somman måste ta hänsyn till. Man måste tänka på kontrakt och liknande. Men man kanju ha en allmän inriktning, t. ex. om man anser att naturgasen skall främjas idet fortsatta energisystemet eller om den endast skall vara en obetydlig bit idet svenska energisystemet. Det är en fråga som verkligen är intressant när manjämför med vår omvärld, fittar på vad som händer i och i världen iövrigt. Vi vet dessutom att det finns mycket stora ännu inte exploateraderesurser och fyndigheter, och nya upptäcks hela fiden. Slutligen något omkärnkraftens avfallsfråga. Det är också ett mörkt 2Riksdagens protokoll 1987/88:12 kapitel i dessasammanhang. Vi får säkert återkomma till denna fråga. Vi vet att harbörjat försöka byta bort åtagandena nere i , dvs. Cogéma-kontraktet.Vi vet att regeringen med energiministern och industriministern i spetsen harbrutit mot gamla löften om att vi i inte skall ta emot kärnkraftsavfallsom kommer ufifrån. kom ju MOX-bränsle till . Detskulle inte ske, hade det sagts. Hurblir det i fortsättningen med Cogéma-kontraktet och det som återstår av våraåtaganden i nu när japanerna övertagit en del? Hur blir det medövriga avfallsproblem som är aktuella i Studsvik, hos Asea-Atom i Västeråsosv.? Hur blir det med importen av låg- och medelaktivt avfall från t. ex.Västtyskland? Hur blir det med upparbetningsprocesserna av ohka slag iStudsvik, och även i ? Skall vi fortsätta med denna hanteringefter att den svenska kärnkraften har avvecklats? Skall vi fortsätta att varaen sopstation för atomsopor från övriga ? Har regeringen och detsocialdemokratiska partiet någon bestämd uppfattning om när den här hanteringenskan upphöra? Blir det en ny engångsföreteelse, liksom det har varit med dessa24 ton MOX-bränsle, när vi skall försöka lösa ut resten av kontraktet frånCogéma? Dettaär viktiga frågor, vilka inte endast är energifrågor utan i högsta grad ocksåär miljöfrågor. Vi vet ännu inte, och kommer kanske inom överskådlig tid inteatt veta, hur vi skall hantera dessa problem. Det finns ingen lösning påförvaringen av åtminstone det högakfiva avfallet. Man vet att det finns vissametoder man tror kan användas, men ingen kan påstå att problemet är löst.Därför har tystnaden i dessa frågor varit mycketbeklämmande. Jag tror inte tystnaden kan vara så länge fill, utan man måste fåklara besked från regeringen och dess företrädare i dessa frågor. 6 Miljö- ochenergiminister : Den debatt som har förts här har till största delenpräglats av det ansvar och allvar som vi alla känner inför miljöfrågorna. Detgäller i synnerhet inlägg. Det finns några undantag medåterfall i den trista grälsjuka som ibland bryter ut här. Jagkommer att inrikta mig på att dels presentera var vi socialdemokrater står,dels i största möjliga utsträckning svara på de frågor sorn har riktats tillmig. Jag kommer att prioritera de frågor som har varit konstruktiva, och jagkommer att undvika att delta i det grälsjuka tjatet. Vimöter miljöhoten på många sätt i vår vardag. Jag gjorde det i förra veckannär jag deltog i en internationell konferens om kris i därmiljöfrågorna stod i centrum. Att flyga från till är att ikoncentrat möta de miljöhot som vår generafion lever i. Man flyger över ettEuropa som är täckt av det giftiga dis som hotar människors liv och hälsa,hotar möjligheten att över huvud taget producera mat som kan accepteras urhälsosynpunkt, hotar vatten och skogar, växter och djur och mångtusenårigakulturskatter. ,som är vaggan till och kultur och som en gång var blomstrandejordbruksbygd med grönskande skogar, är sterilt och förgiftat. Deförtorkade områdena, öknen, sträcker sig allt längre ner i . Den del avAfrika som är grön terroriseras till stor del avapartheid, som också förhindrar jordbruksproduktion och överlevnad. flög vi från till det inre av motgränsen av för att besöka ett trädplanteringsprojekt som Sverigestöder. När vi flög över såg vi att marken var täckt av något som vidförsta åsynen såg ut precis som bombhålen i under kriget. Jag frågadeganska chockerad min senegalesiska kollega vad det var. Jo, sade min kollega,så ser det ut runt varje by därför att marken är totalt förstörd och uttorkadav uttag för bränsle till hushållen och avbetning från kreaturen. Det var ettotäckt exempel på hur man precis i det här området just nu för en kamp ommöjligheterna till överlevnad. Samfidigt kom de nya resultaten om hur ozonskiktet hotasända till 60:e breddgraden. Om situationen är densamma här som på södrahalvklotet motsvarar det ända hit ner till . Jag slogs av tanken attdetta är en oerhört tydlig illustration; att den tunna hinna som täcker jordenoch himlen och är en förutsättning för mänskligt och biologiskt liv är mycketbräcklig och hotas mycket allvarligt. Naturligtvis är det den här insiktensom gör att vi nu förstår att vi på allvar måste vända utvecklingen. Men denparas med en annan insikt som är hoppingivande i grunden: Det finns ingenmotsättning mellan ekonomisk och social utveckling och miljökraven. Det ärtvärtom så, att utan resurshushållning och omsorg om miljön finns det intelängre förutsättningar för ekonomisk, social och industriell utveckling påjorden. Det är från den utgångspunkten som ärså utomordentligt viktig. Det är också den grundsynen som präglar detmiljöpolitiska program som den socialdemokratiska partikongressen antog.Vi tänker redovisa hur vi skall förverkliga det programmet i den samlademiljöpolitiska proposifion som skall lämnas till i vår. Då kommer viför första gången att få en sådan samlad redovisning till . Det sägs ofta att vi bara utreder och utreder och inte görnågonfing. Det är en djupt orättvis kritik i många avseenden, även om vi -liksom alla andra -har anledning fill stor ödmjukhet och självkritik i de härfrågorna. För det första var det ju nödvändigt att skaffa sig ett heltäckandeprogram, väl förankrat i fakta och i opinionen. Jag konstaterar attcenterpartiet , efter det att vi har gjort detta, håller på att göra sammasak när det gäller jordbrukspolitiken. Jag tänker inte kritisera er för det.Tvärtom tycker jag att det är mycket glädjande att konstatera hur nära varandravi står i den här frågan. Det ger en god förutsättning för att vi tillsammansskall kunna fatta bra beslut i i dessa frågor . För det andra är kritiken orättvis, eftersom vi på en radområden fakfiskt redan har gjort eller håller på att göra saker och faktiskthar uppnått resultat. Jag tycker att vi som politiker har ett ansvar när detgäller att tala allvar om hoten för att mobilisera människor för det sombehöver göras, även när det är besvärligt. Men vi har också ett ansvar när detgäller att tala om vad som faktiskt händer och som kan ge litet ljus i mörkretoch litet mod i kampen för en bättre miljö. Annars är det risk att människorbara ger upp, och det är vi inte betjänta av. Jag tänker således punkt efter punkt gå igenom vad det ärsom skall vara byggstenarna i de förslag som vi skall lämna till ochange konkreta exempel på sådant som har gjorts och på resultat som haruppnåtts. Idet program som partikongressen antog och som alltså utgör utgångspunkten förvårt arbete nu finns det fyra aktionsprogram och fem omställningsplaner, plusen rad andra förslag. Aktionsprogrammen gällerluft, vatten och hav, giftlager och ozonskikt. Låtmig när det gäller luftföroreningar och försurningar konstatera attutgångspunkten för vårt arbete självfallet är att vi skall få ned utsläppentill en nivå som naturen tål. Kongressen beslutade också att ett sådant programskall utarbetas. Deförsta två etappmålen som lades fast gällde en 30-procentig minskning till 1995och en 50-procentig minskning fram när det gäller kväveutsläppen,och det är en väldigt ambifiös målsättning. Närdet gäller svavelutsläppen har vi nått resultat som inte minst i ettinternationent perspektiv är utomordentligt bra. Men att utsläppen i Sverigetotalt sett ändå inte minskar med beror på att så mycket kommer inutifrån. Vikommer i den nya propositionen att lägga fram det tredje programmet motluftföroreningar. Närdet gäller utsläppen i vatten och hav kommer vi också att i propositionenredovisa ett samlat aktionsprogram mot havsföroreningar. Menvi har redan gjort en rad insatser, t. ex. i . Jag vill säga tillIvar Virgin att jag redan på den presskonferens där vi redovisade våra förslaggjorde fullständigt klart - ändå missförstod och jordbrukarnamig - hur man skulle bära sig åt för att klara det här, för att hittaförståndiga och praktiska lösningar i samförstånd. Nuhar jag haft överläggningar med länsstyrelserna och försäkrat mig om att mankommer att följa regeringens intentioner. Det har ju rått missförstånd, mendet beror inte på att jag inte gjorde klart vad som skulle gälla. har regeringen fattat de två första besluten om de regler somskall gälla för massaindustrins utsläpp. Det avser bruks sulfatfabrikoch Aspa sulfatfabrik. I de besluten slår vi fast att vi, som ett första steg iarbetet för att totalt få bort utsläppen av klorerade organiska substanser,skall komma ned fill per ton massa, och detöverensstämmer med det förslag som har lagt fram. Det måletskall bruk ha nått . Aspa bruk får klara detta i tvåsteg, och man måste vara klar i och med utgången av . Vihar dessutom skärpt kraven vad gäller svavelutsläppen. Därmed har vi skickat utde signaler som behövs. Vi har velat samla de besluten för att de skulle kunnafattas mot bakgrund av våra bedömningar av vad som behövs för att rädda vårahav. Närdet gäller giftlagren tog vi initiativ till en omfattande inventering,vilken nu har genomförts, när det gäller impregneringsmedel. Naturvårdsverketgår vidare i nästa steg med andra typer av gamla giftlager. Vi kommer ipropositionen, på basis av bl. a. ochmiljöskadefondsutredningens förslag, att redovisa hur vi skall gå vidare. Dalälvsprojektetkommer i stor utsträckning att handla just om att städa i sådant här. När det slutligen gällerfreoner vill jag med mycket stort allvar säga att det viktiga, övergripande målsom vi har lagt fast och som jag gång på gång har haftanledning att peka på för myndigheter och industrin är att all användning avämnen som hotar ozonskiktet så fort som möjligt skall bort helt och hållet.Detta ingår i det internationella avtal som för sedan slöts i ,till vilket tog inifiafiv. har också drivit ett oerhört hårtförhandlingsarbete för att få till stånd detta avtal. Alla beslut och alltutvecklingsarbete skall alltså grundas på det faktum att de produkter som viskall ha i framfiden skall vara freonfria, och det skall de vara så fort sommöjligt. Vi har också på partikongressen fattat beslut om att de farligastefreonerna skall förbjudas. Självfallet skall det omsättas i beslut somriksdagen fattar. Vihar , när vi avgjorde ärendet om i , upphävtlänsstyrelsens beslut att tillåta större utsläpp. Där gällde det väldigtmycket, och det gällde också en produktion som vid full kapacitet använder sigav freon .