prot · GB0945 · 1987-12-31 00:00:00 — Första gången del skedde var 1984. Det gällde den gångenutvecklingen . liksom då är två reservationer fogade tillutskottets betänkande, en reservation från de tre borgerliga partiernagemensamt och en kommunisterna. Jag tycker att det är av intresse att något gå tillbakatill riksdagsbehandlingen . Två alternativ hade aktualiseratsav långtidsutredning när det gällde inriktningen av satsningarna,nämligen ett alternativ därtonvikten lades på privat konsumtion och på näringsliv och ett där tonviktenlades på offentlig konsumtion och offentlig sektor. En stark remissopinion hadeförordat att statsmakterna skulle välja en politik som prioriterade den privatakonsumtionen och näringslivet. Visserligen var uppfattningarna inte alldelesoch helt kongruenta: LO förordade exempelvis att satsningarna borde ske mot denprivata konsumtionen och näringslivet, under det att TCO valde att betonasatsningar på offentlig konsumtion och offentlig sektor. Regeringen presenterade den gången tvåutvecklingsmöjligheter, nämligen dels det s. k. referensalternativet, där löne-och prisutvecklingen följde det mönster som vi upplevt främst under senaredelen av och där finanspolitiken inte användes som den borde hagjort, dels det s. k. balansalternativet där det förutsattes en väsentligen merdämpad pris- och löneutveckling, och där budgetförstärkningar på i genomsnitt 6miljarder måste till . De mål som angavs för den ekonomiska politiken var dengången desamma som de är i årets proposition: 1. fullsysselsättning, 2. stabiltpenningvärde, 3. balans iutrikesbetalningarna, 4. hög ekononomisktillväxt, 5. jämn fördelningav levnadsstandarden samt 6. regionalbalans. Den gången var arbetslösheten 3,1 %av arbetskraften. Målet var att antalet redovisat öppet arbetslösa skulle nedtill . Det målet kan sägas ha nåtts. Eftersom arbetslöshetsproblemen alltid skall vara ipolitikens centrum kommer det givetvis också allt framgent att krävas en högberedskap för att hålla och helst också förbättra arbetsmarknadsläget. Inteminst frågor som rör ungdomens inträde på arbetsmarknaden nödvändiggör detta. Stabilt penningvärde ansågs föreligga om inflationen ärlägre än . Det målet nalkas vi, även om den närmaste framtiden ger anledningtill extra uppmärksamhet. Jämfört med de borgerliga årens inflation har härskett något av ett under. Balans i de utrikes betalningarna har vi haft underflertalet av de aktuella åren. Under några har dessutom påtagliga överskott ibytesbalansen kunnat uppnås. Inte bara den katastrofala trenden iutrikesbetalningarna från de borgerliga åren har brutits. har dessutomvunnit stort förtroende utomlands för sin förmåga att snabbt komma till rättamed sina svårigheter. Problemen är tyvärr inte lösta en gång för alla.Konjunkturinstitutets decemberrapport spår att bytesbalansen kommeratt visa ett underskott på mer än 15 miljarder. Balans i statsbudgeten ansåg regeringen skulle rådaom man 1990 hade kommit ned på ett underskott som låg mellan 40 och 50miljarder. meddelade att den budget somriksdagen presenteras om en månad är i balans. Det må bli hur det blir med densaken. Att statsbudgetens snabba sanering kunnat ske är ett nog så Den ekonomiska politiken på medellång sikt Prot.1987/88:45 15december.l987 Den ekonomiska politiken på medellång sikt viktigt-och positivt resultat av den tredje vägens ekonomiska politik. Principen attarbeta och spara sig ur krisen måste hållas fast, om finanspolitiken skallspela den roll som krävs under det närmaste decenniet. Årets proposition om den ekonomiska politiken på medellångsikt är mer allmänt hållen än . Det kan hävdas att detta är attföredra. Den precision i målsättningarna som fanns 1984 styr in denekonomisk-politiska debatten alltför mycket i kommentarer till de siffermässigaresultaten. Å andra sidan måste det också framhållas att densiffermässiga precisionen i målangivelserna tvingade den politiska oppositionentill mer konkreta ställningstaganden än som kunnat bli fallet. Det senaretalar ansats. De övergripande målen för den ekonomiska politiken iproposition 36 är alltså desamma som 1984. Regeringen anser att den pris- ochkostnadsökning på som långtidsutredningen räknat med bör vara ettriktmärke för det som är önskvärt att uppnå. Regeringen framhåller vidare att skatte- ochavgiftstrycket i ekonomin inte får öka ytterligare. Huvuddelen avkonsumtionsutrymmet bör användas till reallöneökningaroch förkortad arbetsdag. Vidare befarar regeringen att socialförsäkringssystemetkommer att utsättas för påfrestningar. Det blir då nödvändigt att höjainkomsterna till ATP-systemet. Om detta nödvändiggör avgiftshöjningar måste degenomföras utan att skatte- och avgiftstrycket i dess helhet höjs. Huvuddragen för regeringens prioriteringar när det gälleratt nyttja en stark ekonomis resurser är satsningar på enförbättrad vård av gamla och sjuka; en utbyggdbarnomsorg och skola; en utbyggdregionalpolitik; och inte minst insatserför att klara miljöproblemen. Hemställani propositionen biträds av finansutskottet. Jag yrkar bifall till finansutskottets förslag. Till utskottets yttrande har alltså fogats tvåreservationer, en från de tre borgerliga partierna gemensamt och en frånvänsterpartiet kommunisterna. representanter i utskottet har i ettsärskilt yttrande gjort sin tolkning av finansutskottets skrivning som rörmiljöfrågorna. Jag skallförst ta upp en principfråga. När vi diskuterar ekonomisk politik och gör det, som ,på medellång sikt är det nödvändigt att strikt hålla sig till ämnet, nämligenekonomisk politik på medellång sikt. Förutsättningen för att insatser skall kunna göras påolika politikområden är givetvis att det finns ekonomiska resurser förinsatserna. Det är därför inte bra att, som vpk har valt att göra, istället ägna sig åt helt andra frågor. I ett tiopunktsprogram anger vpk det somman vill skall uppfattas som sitt alternativ. Flertalet av punkterna rör mycketcentrala allmänpolitiska frågor, inte minst av ideologisk natur. I den första punkten, för att ta ett exempel, föreslår vpkatt banker och försäkringsbolag skall nationaliseras. O.K. - låt oss göra det!Men tror att det i ett sådant läge skulle saknas problem när detgäller att hålla priserna ischack, att få balans i utlandsbetalningarna eller att få en acceptabel tillväxti ekonomin? Det skulle det självfallet inte göra. De problem som regeringenvill ha en diskussion om här'skulle finnas kvar i princip i samma utsträckningäven i en sådan situation. Min fråga är därför: Varför inte ta tjuren vid hornen ochvara med om att ange lösningar i den värld vi faktiskt lever i? Att baraflunima omkring med socialistiska principer leder till att andra blir ensammamed realiteterna- och det gynnar ytterst bara reaktionen, för att nu tala medJörn på vis. I reservation nr 1 av de tre borgerliga partierna är detspeciellt- tre frågeställningar som jag tänker kommentera, Det gäller delssparandet, dels regeringens ansvar gentemot arbetsmarknadens parter och delseffektiviteten i den offentliga sektorn. När det gäller sparandet noterar jag att de borgerligapartierna indirekt faktiskt ger regeringen en eloge för att den offentligasektorn nu totalt sett bidrar positivt till ett finansiellt sparande i landet.Men de borgerliga partierna har litet svårt att vara generösa och öppet tillståatt den tredje vägens politik har lyckats så bra som den har gjort . Vad är det för fel, , och , med ett ordentligt offentligt sparande? Jag skulle vilja få detklarlagt. Vad är det för fel med ett stort offentligt sparande, som vi nubörjar få i ? Vi socialdemokrater anser att det är önskvärt att ocksådet privata sparandet ökar. Skulle vi inte kunna samsas om åtgärderna i det härsammanhanget? Det som vi socialdemokrater utgår från är att sparstimulerandeåtgärder måste få en fördelningspolitiskt acceptabel profil. Är ni med på det? Det andra som bör kommenteras är era krav på attregeringen skall avstå från kontakter med arbetsmarknadens parter av det slagsom Rosenbadsför-handlingar och utgör. Menar ni verkligen att enkraftfull finanspolitik skall avhända sig möjligheterna att underlätta förarbetsmarknadens parter att göra upp inom samhällsekonomiskt godtagbaragränser? Det tredje gäller den offentliga sektorns effektivitet. Idebatten om den offentliga sektorn gör man kanske inte alltid klart för sigskillnaden mellan produktivitet och effektivitet. Produktivitet är volym delatmed resursinsatser, och effektivitet är graden av måluppfyllelse vid givnaresurser. Produktiviteten ökar om man för samma resursinsats når enstörre volym. Ökar produktiviteten friläggs alltså resurser som kan användasför att höja personalens löner. Effektiviteten ökar om man för samma resursinsats uppnårett mer önskvärt resultat. 1 effektivitetsbegreppet ingår alltså en bedömning av vadsom är önskvärt i; dessa sammanhang. För den offentliga sektorn äreffektivitetsbegreppet därmed i hög grad politiskt. Det är regeringen ochriksdagen, det är landstingen och det är de kommunala församlingarna som skallbestämma vad som bör uppnås med befintliga resurser. Innebörden är att vi politiker skall sluta att klanka påde offentligt anställda för bristande effektivitet - om vi inte först klart ochtydligt anger vad vi vill ha utfört av dem inom olika myndighetersverksamhetsområden; Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt Jag kan kan ta hälsovården som ett exempel. I den ingår engod friskvård, en god läkemedelsförsörjning och en god sjukvård. Om viintresserar oss enbart för produktivitetsfrågorna är vi snart illa ute. Produktiviteten i apoteksväsendet stiger om antaletutskrivna recept ökar med bibehållen personalstyrka. är det inte allsönskvärt att folk konsumerar för mycket läkemedel - vi vill ju inte droga nerbefolkningen. Det viktiga är alltså inte att apoteksväsendet har högproduktivitet utan att det har hög effektivitet, dvs. har förmåga att försebefolkningen med tillräckligt goda läkemedel till acceptabla priser. Den politiska debatten kring den offentliga sektornseffektivitet måste bli bra mycket mer konkret än . Ytliga studier ochöverförenklade analyser, som har plagierats från varuproduktionen, gagnaringen. Jag kan ta det exempel som valde som illustration. I statskontorets studie av barntillsynskostnaderna iNorden konstateras att de svenska barntillsynskostnaderna har en motsvarighetpå i . Men om ytan för varjebarnstuga och resurserna i övrigt inom varje barnstuga vore desamma i Sverigesom i skulle skillnaden försvinna. Det är i högsta grad fråga om enkvalitetsskillnad i detta sammanhang. Jag betonar än en gång det jag sade:Ytliga studier och överförenklade analyser som plagierar varuproduktionensförhållanden gagnar till intet. Här har finans- och civilministrarna en stor uppgift.Använd de resurser som finns till att bedöma statsförvaltningens effektivitet!Sätt in resurserna i rätt sammanhang, och gör det tillsammans med dem somsvarar för motsvarande verksamheter inom kommuner och landstinglAnvänd ,som har att genomföra effektivitetsgranskningar för den statliga förvaltningen,och använd statskontoret, som har att granska statsförvaltningensproduktivitet. Men använd dem utifrån politiska premisser om vad som ärönskvärt att förvaltningen skall uppnå. Först då kan vi politiker blieffektiva! Detta kanske är något att ta upp i nästa proposition om ekonomin påmedellång sikt. I väntan på den yrkar jag bifall tillfinansutskottets betänkande nr 5 i alla dess delar. Anf.6 () replik: ordförande inledde litethögtidligt med att säga att han skulle tala om finansutskottets betänkande nr6. har det verkat så också. Men det är finansutskottets betänkande nr 5som vi håller på med. Inledningsvis sade att vi nu nalkas 4 %inflation och att det är något av ett under. Den aktuella inflationssiffran ärdrygt , och siffran är på väg uppåt. Att den har varit lägre beror på, somjag sade i mitt anförande, att de internafionella förhållandena har varitgynnsamma och har medverkat fill att dölja att den underliggande inflafionen iSverige har legat på . Här har verkligen inte inträffat någotunder. Att kostnadsutvecklingen är snabbare i än i omvärlden är ettgrundläggande problem för oss. Dessutom sades det att vi vad beträffar bytesbalansen harbrutit en katastrofal utveckling från de borgerliga åren. Men här gårförsämringen mycket snabbt. Av den senaste uppgiften framgår det att vi nästaår kommer att ha ett underskott ibytesbalansen på över 15 miljarder. Den högsta summan vill jag minnas var drygt 20 miljarder. Såsom perspektiven ser ut i dagär den summan ingalunda ouppnåelig, utan det är i den riktningen somutvecklingen pekar. ArneGadd sade alldeles riktigt, och det åren krifik från borgerligt håll, att åretsproposifion om ekonomin på medellång sikt är mera allmänt hållen. Riktlinjernaär mera vaga. Man har sagt i propositionen - det är nästan det enda konkretaman kan utvinna ur den - att löneutvecklingen skall stanna vid3 % . Hur skall det gå till med hänsyn till den aktuella situationen?Jag medger att vi antagligen kommer att diskutera dessa frågor mera ,men tog upp dessa frågor här och tyckte att det som är på väg att händaär något fantastiskt. Ja, det kan sägas vara fantastiskt, om man har ironi irösten. Finansutskottetsordförande uppehöll sig också vid sparandets utveckling. Han tyckte att vi påden borgerliga sidan skulle hålla med om att det är bra med offentligtsparande. Javisst, vi har arbetat och t. o. m. drivit på för att undanröjaunderskottet i det offentliga sparandet. Från moderat håll har vi ständigt lagtfram budgetalternativ, som har inneburit mindre underskott än regeringensalternativ. Men när vi nu har nått ett läge där vi har ett överskott inom denoffentliga sektorn, anser vi fortfarande att sparandet behöver stärkas - detkräver den dåliga utvecklingen av bytesbalansen - men då framför allt inom denenskilda sektorn. Vad vill finansutskottets ordförande göra för att förbättra denrekordusla nivån på hushållssparandet i landet? Denekonomiska politiken på medellång sikt 7 ()replik: talade vältaligt om allt gott som hade hänt sedan den senastelångtidsutredningen lades fram. Precis som gjorde alldeles nyssfäste jag mig särskilt vid vad han sade om den sänkta inflationen. Sänkningenliknades vid ett under, och i och för sig är det väl en alldeles riktigbenämning. Ett under är ju en skänk från ovan. I varje fall är det knappast densvenska regeringens förtjänst att oljepriset halverats och att dollarkursen harsjunkit. Att tillmäta den svenska ekonomiska politiken någon större betydelse idetta sammanhang tycker jag är att handskas litet vårdslöst med verkligheten. ArneGadd pratade om den offentliga sektorn och dess effektivitet. Hanförklarade att effektivitet är när man gör rätt saker - det stämmer bra. MenArne Gadd fortsatte med att säga att det är politikerna som skall bestämma vadsom är rätt saker. Detta anser jag vara en grundläggande skillnad mellansocialdemokratisk ideologi och den ideologi som vi i står för.Självfallet är det inte politikerna som skall bestämma vad som är rätt saker,utan det är konsumenterna som skall bestämma det. Det är därför vi har enmarknadsekonomi. Vii anser att det är konsumenternas valfrihet och rätt att bestämmasjälva som skall gälla, även när det gäller sådana viktiga saker som förnärvarande produceras inom den offentliga verksamheten. Jag förstår att ArneGadd aldrig kommer att tycka något annat än att de offentliga monopolen skallbevaras. Men det måste väl ändå finnas något skäl till detta? Den ekonomiska politiken på medellång sikt Tycker hanrent allmänt att han själv skall bestämma vilken typ av service andra människorskall få? Jag önskar att han vill utveckla den tanken något. Som exempel kanjag säga att talade ganska föraktfullt om deproduktivitetsberäkningar och kostnadsberäkningar som gjorts inom ramen förlångtidsutredningen. Ett exempel på felaktigt beteende och felaktiga politiskasignaler, vilka inte har ett smack att göra med de anställdas förmåga attutföra sina arbetsuppgifter, som jag har uttalat mig positivt om, är de beslutsom förmodligen skall fatta , nämligen sammanslagningen avplanverket och och utlokaliseringen av densamma fillKarlskrona - och detta utan någon som helst saklig kunskap om konsekvensernaför individer eller verksamhet. Jag är alldeles övertygad om, , attnär enskilda människor som jobbar inom den offentliga verksamheten och viktigaoffentliga uppgifter hanteras på detta sätt, är det inte så konstigt attproduktiviteten blir lidande och att kostnaderna stiger i höjden. Om manverkligen månarom produktiviteten inom den offentliga verksamheten, borde dettavara ett utmärkt tillfälle att ta fillbaka förslaget. 8 () replik: Utskottets ordförande inledde med en exposéöver uppnådda mål och gjorde jämförelse med tidigare regeringar i mitten av70-talet och . Med förlov sagt tycker jag dennadebatteknik, som även finansministern brukar ansluta sig till, har betydandeinslag av intellektuell utarmning. Man kan inte jämföra dessa två perioder rätt upp och nerutan att ta hänsyn till det internationella beroendet,som vi nu på nytt harfått starkt belägg för. När det gäller dessa jämförelser sett internationelltöver vill jag framhålla att man under den tidigare av dessa tvåperioder klarade att hålla arbetslösheten i paritet med och under omvärldensarbetslöshetsnivå. Likadant var det med inflationen. När vi haderegeringsansvaret var inflationen i paritet med omvärldens inflation,medan den har varit högre än omvärldens. undvek dessutom i sin exposé att säga någontingom målen regional balans och jämn fördelning. Han nämnde dem som mål, men hanvalde att inte exemplifiera hur man hade uppnått dessa mål. Eftersom ett antal repliker kvar, emotser jag att han också redovisar sin syn på hurman har uppnått dessa mål. Är, , ni inomsocialdemokratin tillfredsställda med era resultat när det gäller båda dessamål? Vill herr utskottets ordförande dessutom ge några synpunkter på miljöfrågornasbetydelse när det gäller att klara den ekonomiska politiken framöver? 9JÖRN (vpk) replik: kommenterade vpk:s reservation. Jagundrar om han egentligen var medveten om den verkliga innebörden i det hansade. Han sade nämligen att den ekonomiska politiken är någonting som vi skallskilja från hela det övriga samhället. Det är en teknisk fråga, ungefär påsamma sätt som frågan huruvida bänkar skall klädas med tyg i grå ellerblå färg. Dessutom hävdade indirekt att ekonomi är en värderingsfri vetenskap,som vi inte skall lägga några sociala värderingar på. Den skall vi diskuterautifrån rent teknokratiska ståndpunkter. Gör vi inte det, då är vi flummare omvi sätter den i samband med samhällsutvecklingen och sociala värderingar. Vi från vpk tror naturligtvis inte att man löser deekonomiska problemen i sig genom att t. ex. öka det samhälleliga inflytandetöver vissa sektioner av ekonomin. Men vi tror däremot att man får andra ochbättre redskap för att lösa dem, eftersom den ekonomiska politiken alltid ochoupplösligen är en maktfråga. Jag kan ta bara ett exempel pä ett väldigt viktigt ochekonomiskt avgörande avsnitt, nämligen den teknologiska utvecklingen. Tror ArneGadd som socialdemokrat att teknologin är någonting neutralt? Det berornaturligtvis alldeles på vilken inriktning man har i den teknologiskautvecklingen, och beroende på det kan arbetarnas maktlöshet och utslagningtillta. Så blir det ifall de stora internationella koncernerna får styrautveckhngen i . Det kan också vara så att samhället på annat sätt tarhand om den och tillsammans med fackföreningsrörelsen riktar in denteknologiska utvecklingen. Då får vi ändra resultat både i produktivitetshänseendeoch när det gäller arbetarklassens sociala och politiska ställning i samhället.Det är helt avgörande för samhällsutvecklingen. Beroende på vilken människosynoch ideologi vi har har vi att välja mellan vägarna. Det här är inget teknisktproblem, där det inte spelar någon roll vilken väg vi väljer. Jag måste sägaatt det är förvånansvärt att vi har kommit så långt att vi, när vi diskuterarekonomiska problem, från en ledande socialdemokratisk talare får höra att detinte har någonting att göra med makten i samhället. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Anf.10 () replik: Självfallet har frågan om makten i samhälletbetydelse för den ekonomiska politiken. Jag har inte på något sätt velat skiljadessa saker åt. Vad det gäller är om vi bör diskutera allt i samband medfinansutskottets betänkande. Vi kommer att få diskutera EG-frågor och styrmedel övernäringslivet i andra sammanhang, men vi bör ändå alltid hålla oss till ämnet.Det kan inte vara fel för en socialist att tycka det. Jag skall ge rätt när det gäller numreringenav utskottets betänkande - jag sade felakfigt att vi diskuterade betänkande 6även om det skall vara betänkande 5. tog upp bytesbalansfrågan. Jag nämndefaktiskt, , att decemberundersökningen, som konjunkturinstitutethelt har publicerat, tyder på att vi kommer att få ettbytesbalansunderskott på 15,4 miljarder . bör man vara medveten om tvåsaker. Det ena är att analysen är gjord med antagandet om oförändrad ekonomiskpolitik. Skulle vi gå mot en bytesbalansutveckling som Kl förutspår, är jagalldeles övertygadom, med den erfarenhet jag har av vår regering ,att den ekonomiska politiken kommer att ändras för att rätta till sådant. Detandra är att när man granskar undersökning litet närmareoch ser på delposterna - och det har vi inte haft särskilt mycket tid till attgöra än -finner man beträffande delposterna intressanta siffror:bruttoinvesteringar- 1987/88:45 nasökningstakt skulle sjunka från till och industriproduktionens ökningstakt från fill . Detta tyder närmast på att trycket på utlandsbetalningarnaskulle minska samfidigt som det sammantagna trycket , påutlandsbetalningarna skulle öka våldsamt. Något är fel i KI:s analys, ° tycker jag. Detta nämner jag för att försökamoderera moderaten Jag.hinneri denna replik bara göra en kommentar till. tog upp frågan omeffektivitet och politiker. De problem jag belyste gällde sådant där politiskavärderingar måste bestämma. Det kan inte vara plånboken som avgör vem som skallfå den nödvändiga sjukvården. Men det fill trots måste vi ifrågasätta om vialltid bedriver en sjukvård som är till gagn för de många människorna. Detkommer vi inte att lösa pä det sätt som tydligen vill. Visocialdemokrater kommer aldrig att acceptera den typen av lösningar som AnneWibble förde fram, där ytterst individens ekonomiska resurser avgör omvård ges och vilken vård som ges. 11 () replik: Låt mig först konstatera att inte hade något svar på minfråga om vad han tänker göra för att förbättra hushållssparandet. Jag fårdärför gå tillbaka till hans anförande. Där vände sig mot kritikenmot den offentliga sektorn för dålig produktivitet. Som bevis tog han detförhållandet att kostnaderna i norska barnstugor bara är av kostnaderna ide svenska. Han förklarade detta med skillnader i bl. a. golvytor. Sedanvarnade han för ytliga jämförelser. Vimoderater tycker att man skall avreglera den offentliga sektorn. När det gällert. ex. vård och omsorg vill vi bryta det offentliga tjänstemonopolet och öppnamöjligheter för privata alternativ. Med andra ord vill vi övergå från enrenodlad producentstyrning, ytterst av politiker men även av byråkrater, konsumentstyrning, där de enskilda medborgarna med sitt val avgör vilkenutformning t. ex. barnomsorgen skall ha. Där har för någon vecka sedan deborgerliga partierna presenterat ett gemensamt förslag, som just åskådliggörvårt sätt att resonera. Om det förslaget realiseras, och det kommer att ske omdet blir borgerlig majoritet i valet , kommer det att skapas ökadvalfrihet för barnfamiljerna. Det innebär att medborgaren, familjen med barn,fritt skall kunna välja mellan olika alternativ utan inblandning frånpolitiker. I stället för att pengar anslås till viss verksamhet får denenskilda människan ökad köpkraft och kan avgöra om barnen skall vara på daghem,om barnomsorgen skall ordnas på något annat sätt med t. ex. dagbarnvårdareeller om man själv skall stanna hemma och ta hand om barnen medande är små.