prot · GB09127 · 1987-12-31 00:00:00 — Eftersom det inte har funnits karantänskrav mellan ,och utgick vi ifrån att vi först måste lösa den här frågan i enöverenskommelse med dessa länder för att ett förbud mot svanskupering skullekunna fungera. har beslutat att sätta sitt förbud i kraft iår. I har ju tragiskt nog rabies uppträtt, och därför har vi krav påkarantän gentemot . Detta gör självfallet att det svenska förbudet motsvanskupering träder i kraft när lagen träder i kraft. Utskottethar velat ha vissa övergångsbestämmelser. Det gäUer rent praktiska frågor avtypen att någon kan ha åtagande att leverera några unga hundar som detredan finns avtal om. Man måste då kunna se om sådana övergångsmöjligheterkan.få ta någon tid, men då handlar det ju - som det har sagts här - om månadereller något halvår; det är den storleksordningen. Ett slutligt totalt förbudmot all kupering som inte är veterinärmedicinskt befogad skall vara i kraft iSverige fr. o. m. att själva lagen om förbud mot kupering går i kraft, dvs. Jagvill sluta med att säga att jag tycker att det är mycket bra med den storauppslutningen kring förslagen. I den mån som har förbättrat våraförslag är det också bra. Att uppslutningen kring den här lagen är stor iriksdagen visar den diskussion som vi för. Vi talar om ett antal specialfrågor,men det finns ändå i huvudsak stor överensstämmelse. Den utomordentUgt starkaallmänna opinion som jag vet möter er i och som också möter mig imitt regeringsarbete och dem som arbetar på visar attdet finns ett starkt engagemang hos allt fler människor. Den allmänna opinioneni är väsentiigt mer inställd på att djurens rätt skall skjutas iförgrunden i förhållande till vad som tidigare gällt och att vi skall stifta enlag som skall göra det bra för djuren. 92 () replik: Ja, visst är det så, herr jordbruksminister, att det finns storaöverensstämmelser, och vi är mycket glada för att vi på så många punkter harlyckats bli eniga.och komma fram fiU bra lösningar. Det finns emellerfid, somjordbruksministern påpekade, vissa detaljer där våra uppfattningar skiljer sig.Det är också fråga om allvarliga detaljer. Jordbruksministernsäger att vi moderater "luddar fill" begreppen, när jag apropåtioårsgränsen för burhönssystemet påtalade att det var ett definitivt förbudmot allt vad burar heter, att man inte ens kan tänka sig nya, utvecklade burar.Jag luddar inte till det, herr jordbruksminister, utan jag försöker bara speglaverkligheten så som den uppfattas ute på fältet av dem som är starkt berörda avdetta. Visstkommer näringen att kunna lösa problem, men jag vill gärna ge några exempel påproblem som blir svåra att lösa, om man nu ensidigt väljer ett helt nytt systemför golv. Då kommer vi nämligen att få hälsoproblem. Motbakgrund av att har ett förbud mot antibiotikainblandning ifoder vill jag fråga: Hur kommer jordbruksministern att ställa sig, kommerjordbruksministern att acceptera att man i den svenska produktionen åter görsig beroende av en ökad användning av antibiotika, som blir följden vid endrastisk förändring av produktionsförhållandena? ten från de försök i Schweizsom jordbruksministern talade om är nämligen att man blir beroende avantibiotika i fodret, man får problem med hälsan, och man får väsentligt högrepriser. Därmedär jag.framme vid den andra frågan; Är jordbruksministern beredd att vid enensidig svensk förändring av produktionsförutsättningarna medverka till enhöjning av gränsskyddet för den svenska produktionen, som då kommer att ske iett dyrare system? Djurskyddslag,m. Anf.93 () replik: Jordbruksministern försvarar att det skulle vara en ramlag och sägeratt de konkreta förslagen också finns med i lagen. Det är riktigt att de byggsin i specialmotiveringarna, men de är ju endast till vägledning vidrättstillämpningen. Just det faktum att 17 av 35 paragrafer i lagen är avramlagsnatur gör att det sprids en osäkerhet om vad rättstillämpningen såsmåningom kommer att leda till när fall efter fall prövas. Närdet gäller beredningsfrågan har vi naturligtvis inte sagt att ingen har fåttframföra sin uppfattning, men när nu jordbruksministern säger att fleraorganisationer också skriftligen har fått lägga fram sina synpunkter, frågarman sig ju varför det inte har varit ett remissförfarande, som brukligt är. Detär naturligtvis inte lyckligt att det skulle vara en vanlig lunk, som jordbruksministernuttrycker det - och det har vi aldrig påstått. Ett allsidigt beredningsarbetebehöver inte läggas i de. långbänkar som många andra av regeringens frågorhamnar i - det är faktiskt inte nödvändigt. När jordbruksministern verkar känna sig fram idiskussionen om huruvida det är en bra metod att avskriva vissa delar avberedningsarbetet och kanske remissförfarandet, frågar man sig: Är detta en nymetod, som skall införas mera regelmässigt? Vi skall inte glömma det faktum attdet finns risker med att det på det sätt som här verkar ha skett överibland och att vissa parter kanske inte kommer fill orda på sedvanUgt sätt. 94 () replik: Jordbruksministern är mycket nöjd över att def är relativt sett storenighet bakom lagen. Jag tror också att det är bra att det är så. Mensedan gäller det naturligtvis också att vi gemensamt ser till att både djurenoch de människor som skall sköta dem kan må bra . Det är ju alldelesklart atf de ökade krav som ställs på djurproduktionen får konsekvenser för demänniskor som skall handha detta. Jag utgår från att jordbruksministern kommeratt medverka till att också de kommer att må bra, och då blir nog alltsammansväldigt bra. Jordbruksministernförde ett resonemang om remissförfarandet. Det är mycket möjligt att det systemmed hearings som har använts är ett bra system. Det har dock en uppenbarbrist, och det är att de synpunkter och det kunnande som kommer fram vid dessahearings stannar hos regeringen. Vid ett remissförfarande följer däremotremissvaren och synpunkterna, eller i varje fall en sammanfattning av dem, medså att man har möjUghet att den vägen skaffa sig kunskap. Jag tror att det ärbra att den möjligheten finns och att det är en brist att den saknas i det härsammanhanget. Sedan använderjordbruksministern ett uttryck som jag hängde upp mig Djurskyddslag,m. När det gällerburhönssystemet sade jordbruksministern att "större industrieUa problemhar lösts". Det här är inget industriellt problem utan någonting heltannat - här handlar det om levande varelser. Och det som kritiken mot dettasystem går ut på är just att det är ett industrieUt system, som vi skall kommabort ifrån. Här får med säkerhet helt andra hänsyn tas än vid industriellaförändringar. Dels vill jag säga till att det självfallet inte ärfråga om någon ökad användning av antibiotika, dels vill jag i anslutning tillvad just sade säga att det naturligtvis inte är fråga om attinföra ett industrisystem. Vad jag har sagt är att större problem har löstsinom industrin. Underkanske framför allt 70-talet men också 80-talet har den svenska industrinpålagts mycket hårda miljökrav, som har inneburit att man väsentligen har måstförändra produktionsprocesserna och därvid också på ett helt annat sätt tahänsyn till de människor som arbetat i industrin. På det sättet kan det finnasen koppling här, i det att det i båda fallen så att säga gäller ett biologiskthänsynstagande, i industrin till arbetsmiljö och arbetarskydd och i detta falltill djuren. Det gäller inte att bygga upp ett mer industriellt system förproduktion av djur - på den punkten är jag helt överens med jag menade var att större problem har lösts. Från början gjorde t. ex. densvenska industrin motstånd mot att få på sig hårda miljökrav och tvingas ändrasina produktionsprocesser. Man sade att det skulle bli dyrare, att man skullekonkurreras ut av omvärlden osv. Det visade sig senare tvärtom att de nyaprocesserna var bättre och någonting som andra länder har kunnat ta till sig. Jagär övertygad om att med den kreativitet som finns i näringen kommer det att gåatt med uppsatta mål - varav ett är just det som var inne på,nämligen icke generell antibiotikaförskrivning - lösa problemen. Det finns somsagt framstående svenska forskare som menar att det på sina håll iSchweiz har gått att lösa problemen. tog nu upp frågan om kostnaderna, Uksom gjorde i etttidigare inlägg. Jag har redan delvis varit inne på detta. Det är inte allssäkert att miljöförbättringar betyder ökade kostnader på lång sikt. Tvärtom kande innebära att det blir bilUgare. Djuren blir friskare, vi får djur med bättrehälsa, och det bör rimligen inte innebära ökade kostnader. På kort sikt kan detdäremot bli ökade kostnader. I sitt huvudanförande var innepå frågan om prisförhandlingarna. I propositionen - och även i andrasammanhang - är det sagt att i den mån det blir ökade kostnader får detta tasupp till diskussion i prisförhandlingarna. Detta gäller som sagt i det kortareperspektivet. Jag är övertygad om att lika väl som när det gäller industrinsmiljökrav, som har lett till en mera konkurrenskraftig svensk industri, kommervi också att kunna få produktionsmetoder, produktionssystem och livsbetingelserför djuren som kommer att göra att djuren på lång sikt mår bättre och blirfriskare, och därmed inte kommer att dra de ökade kostnader som några av erbefarat. Slutligen: Jag är heltöverens med om att en mycket viktig del av det vi talarom nu är de människor som skall arbeta med djuren. Jag är säker på att de allraflesta bönder alltid har varit måna om sina djur. Det är så att säga inteböndemas fel att det i många fall har blivit sämre för djuren med destorskaliga uppfödningsformerna. Det är den teknik som har varit tillgängligoch som bonden har fått ta till sig som har lett till problem för den bonde sommärkt att hans djur inte mått bra. Där får ansvaret delas mellan de storaindustrierna i kooperationen och dem som deltagit i politiska beslut somfattades i stor enighet mellan de olika partierna under tidigare decennier. Detär denna utveckling som vi är överens om i att vi inte önskar,och det är bra att vi här kan vara i samklang och ganska stor överensstämmelsemed den allmänna opinionen. Djurskyddslag,m. Anf.96 () replik: Jag konstaterar att man från socialdemokraternas och regeringens sidainte vill medverka till nya och bättre bursystem. Men det är ju faktiskt i detavseendet som forskarna har arbetat som intensivast. Jordbruksministernsäger att man inte kan tänka sig att använda mer antibiotika. Men jag är litetorolig för utvecklingen. vunna erfarenheter visar ju atthälsoproblemen ökar, om man helt går över till ett golvsystem. Då finnsnämligen risken att man blir beroende av mer antibiotika. Jag hoppas, som sagt,att vi sUpper en sådan utveckling. vill jag framhålla att det är vårambition att förändringar i detta sammanhang - oavsett om dessa är nödvändigaeller önskvärda - måste leda till förbättringar för djuren, hälsan ocharbetsmiljön. Vi menar därför att kommande förändringar inte får äventyra densvenska produktionen. Jag hoppas verkligen att vi får ha kvar en svenskproduktion, alltså att konsumenten i även har tillgång tillsvenska ägg. Men jag är alltså faktiskt litet oroad. 97 MARGARETAFOGELBERG (fp): Det är inte ofta som tillkomsten av en ny lag följs med så stortintresse och engagemang från en bredare allmänhet som just förslaget till nydjurskyddslag. Det kanske populäraste förslaget är kravet på att djur skall hamöjlighet att bete sig naturligt. Här skiljer sig lagförslaget frånlantbruksstyrelsens ursprungliga förslag. Det förslaget lades fram , ochnu skriver vi 1988. Jag är därför rädd att jag måste upprepa min kritik delsnär det gäller remissförfarandet, dels när det gäller ramlagskaraktären. Ifråga om remissförfarandet vill jag bara peka på en väldigt stor grupp som ickehar fått komma till tals - nämligen våra miljö- och hälsoskyddsinspektörer,som skall stå för tillsynen. Justdärför att djurens väl och ve ligger väldigt många människor så varmt omhjärtat hade det varit värdefullt om lagen mera konkret hade lagt fast vad som ärtillåtet och vad som faktiskt är förbjudet att företa sig med djur. Först skallman gå igenom en mängd följdförfattningar. I likhet med lagrådet har inteheller någon som helst möjlighet att förutse konsekvenserna av lagen. Målsättningaroch gränsdragningar är försedda med så många förbehåll att de lätt kanåsidosättas genom undantagsföreskrifterna. Jag skall bara nämna några få saker. Djurskyddslag,m. Jagär själv mycket orolig för vad som kommer att hända och för vad som kommer attåterfinnas i den lucka som finns i och med undantagsmöjligheten i 10 §. I denparagrafen talas det nämligen om operativa ingrepp på djur. Jag avser dånärmast den primitiva traditionen att klippa av svanseri på hundvalpar.Visserligen säger sig utskottet ha kommit fram till slutsatsen attsvanskupering inte bör tillåtas annat än när strikt veterinärmedicinska skälföreligger. Det låter ju väldigt bra. Men när man läser vidare vad utskottetskriver, finner man att det nog finns osäkerheter i alla faU. År1947 var det första landet som i lag förbjöd kupering av hundars öron.Varför i all världen kan man då inte göra detsamma när def gäller svansarna, omman nu verkligen vill det? JagviU således fråga jordbruksministern: svårigheter åsamkas hunduppfödare ioch med införandet av ett kuperingsförbud som skulle motivera en övergångstid?Jäg menar då sådant som är svårare än just hundarnas förlust av svansen. Sedan en mycket konkretfråga: Hur lång blir en sådan övergångstid? Norgehar äntligen ett förbud mot svanskupering, men där har man också beslutat sigför att skriva under den Europakonvention till skydd för sällskapsdjur som nuär klar för undertecknande. annan har sagt till mig att mina farhågor när det gäller hundsvansarna äröverdrivna. Men kanske är det så, att 2 §, som säger att djur skall behandlasväl och skyddas mot onödigt lidande, väl för att ingen längre får plågahundvalpar. Beträffande 2 § finns det ju ingen brasklapp om undantag. Ellerär det rent av så, att 4 §, som enligt specialmotiveringen till lagförslagetsägs omfatta alla djur som berörs av lagen och som säger att djur skall gesmöjlighet att bete sig naturligt, är en garanti.mot svanskupering? Det naturligaste sättet för en hund att göra sig förstådd bland sinaartfränder och även bland människor är nämligen att använda just svansen på enmängd intelligenta sätt. Att kupera hundar är således detsamma som att ta ifråndem deras bästa språk, och det är faktiskt värre för hundarna än den rentfysiska smärtan. Jag hoppas atf nu har kurage att sätta stopp fördenna verksamhet. Tillsist hade jag velat ställa en fråga endera till utskottefs ordförande ellerockså till dess vice ordförande. Men båda har tydligen prioriterat andraverksamheter. Jag riktar därför i stället min fråga till utskottets ledamöter.Frågan föranleds av en motion om pälsdjursuppfödning. Argumenten för näringensvärde för sysselsättningen i glesbygd delas av jordbruksutskottet. I denaktuella motionen sägs bl. a. att "är en braavfallsförädlare". Som väl är hör man sällan talas om en så cyniskinställning till djur som människor tagit i sin tjänst. Min fråga är alltså:Delar utskottet också denna uppfattning? Jag yrkar bifall fill motionerna Jo506, Jo509, Jo510, Jo42, yrkande 6,och Jo534. 98 JordbruksministerMATS : Herr falman! En direkt fråga ställdes till mig. Jag villemellertid infe förlänga debatten särskilt mycket mera. Därför vill jag tillMargareta bara säga attfrågan om en övergångstid inte finns med i Prot. 1987/88:127 regeringens förslag. Men eftersom utskottet har föreslagit en övergångstid, har vi studerat den frågan. Lantbruksstyrelsenkommer att få fastställa en övergångstid. Jag har redan j '' " S> sagt att det inte kan handla om någonting annat änmånader, kanske om . behöver således inte varaorolig. Om fattar beslut i enlighet med regeringens och utskottetsförslag, innebär det att svanskuperingen på hundar kommer att försvinna. Dethandlar alltså om månader, inte om år, efter det att beslut har fattats - lagenträder i kraft den 1 juU. Anf.99 () replik: Herr talman! Jag skall försöka svara på fråga om som avfallsförädlare. Jag vill då framhålla att vi inte ställer ossbakom allt som står i den aktuella motionen. I och för sig är detta med inte särskilt märkligt. Hushållsgrisen har ju varit enavfallsförädlare. försöker man på alla sätt att försköna detta med att ha en hushållsgris. Men även äter ju avfallsprodukter. Således ligger det inte någonting negativt i detta. Anf.100 () replik; Jag ville, bara peka på det här uttrycket. Eftersom jag ärriksdagsledamot och alltså har att trycka på voteringsknappen för att visa omjag röstar för bifall eller avslag, ville jag alltså markera att jag inteaccepterar att man kallar djur - i det här fallet - föravfallsförädlare. Anf.101 (vpk): Jag har i en motion tagit upp frågan om metoderna för bekämpning avepizooti, mul- och klövsjuka. Det är kanske något märkligt att denna fråga inteeljest har aktualiserats i sambandmed djurskyddsdiskussionen. Om mul- ochklövsjuka konstateras i en kreatursbesättning, är huvudregeln att besättningenslaktas. Det finns flera invändningar mot en sådan gammal och primitiv metod.Först och främst finns det etiska invändningar: Förutomvid slakt, där djuren tjänar människorna fill föda, avlivar vi våra husdjurbara i sådana fall där det gäller att bespara dem ett meningslöst lidande -dvs. vid ålderdom, i händelse av obotliga sjukdomar o. d. Mul-och klövsjuka är emellertid inte någon dödlig sjukdom. Ett angripet djurfillfrisknar och återvinner sin hälsa och produktionsförmåga.Det är ytterligt prirriitivt att avliva ett djur som man vet blir friskt eftergenomgånget sjukdomsförlopp. Särskilt stötande ter sig detta mot bakgrund avdet faktum att det finns metoder att förebygga och att skydda mot sjukdomen. Tillde efiska invändningarna sällar sig naturligtvis också ekonomiska. Det tar långfid att bygga upp en bra kreatursbesättning. Det är slöseri att isjukdoiTisfallet helt sonika radera ut den. Dessutomär avlivningen i längden en ohållbar metod i sjukdomsbekämp ningen, därest mul- och klövsjuka nu skulle konima in i landet och få 155 Djurskyddslag,m. Skulle enomfattande epidemi uppstå kan metoden inte längre upprätthållas. Man kan juinte på grund av en icke dödlig sjukdom slakta ner stora delar av landetskreatursbestånd. I ett sådant fall av större spridning måste man hur som helstförlita sig på andra metoder, som vaccination, karantäner och andraskyddsbestämmelser, för att "vänta ut" sjukdomen. Viskall inte heller glömma att nedslaktningen av en sjuk eller misstänkt smittadbesättning alls inte är så oproblematisk organisatoriskt sett. a. med epizootins utomordentligt höga smittsamhet. Och visstskulle bekämpning med andra metoder ställa betydande organisatoriska krav - detskall inte förnekas. Sådana erfarenheter har gjorts i andra länder. Menockså vid nedslaktning uppstår liknande problem. Man blir ju inte kvitt smittaoch smittofara bara därför att djuren avlivas - det är inte avlivningen som ärpoängen. Stränga regler måste följas vid transport och destruktion avdjurkropparna. I väntan på att smittofrihet kan konstateras måsterestriktioner, desinfektioner, särskilda iakttagelser beträffande klädsel,skodon och klädbyten tillämpas, fordon som rör sig till och från ettsmittområde måste bli föremål för särskilda åtgärder, osv.Nedslaktningsme-toden befriar oss alltså ingalunda från problem, och den är,som nämnts, också ohållbar i längden vid en stor spridning av sjukdomen. Jaghar därför tyckt att det kan vara dags att börja tänka i nya, modernare banorockså i detta land. I Tyska Demokratiska repubUken har man sedan snart 40 årövergivit nedslaktningsmetoden, detta med uttryckliga både efiska ochekonomiska motiveringar. Detfinns vaccin som skyddar mot tre olika former av epizooti . Det ärpraktiskt och organisatoriskt möjligt att vänta ut sjukdomen, om den trots alltskulle utbryta och få fäste i landet. Forskningen har också långt ifrån sagtsitt sista ord vad gäller typer av vaccin för massbruk. Vadjag har begärt i motionen är egentligen ganska anspråkslöst, nämligen attmetoderna för bekämpning av epizooti förutsättningslöst skall ses över medutgångspunkt i ett modernare synsätt. Detvill nu utskottet inte höra talas om. Utskottet har i detta speciella fall -omockså infe annars - drabbats av en tyvärr alltmer spridd åkomma i ,nämUgen att avfärda motioner utan egentUg sakbehandling, att bara hänvisa tillvad som är. Utskottet påpekar att det är möjligt att spara t. ex. värdefullaavelsbesättningar som har smittats. Här talar egentligen utskottet mot sigsjälvt. Nedslaktningen har ju brukat mofiveras med att smittan då snabbt skuUeisoleras - en i och för sig något diskutabel tes. Men om vissa besättningarsparas vid en epidemi, får man ändå ta på sig den organisatoriska uppgiften mednödvändiga skyddsåtgärder så länge smittorisken varar, eftersom man då måstevänta ut den, när man har vissa besättningar som man vill spara och de skallöverleva. Djurskyddspropositionen och dagens debatt är ett tecken på ettbetydelsefullt nytänkande när det gäller djurens hälsa och levnadsförhållanden.Det är därför en oundviklig konsekvens att de gamla, primitiva metodernagentemot djur som drabbas av mul- och klövsjuka förr eller senare också kommeratt överges. Det hade varit bra om vi hade kommit ihåg också dem i beslutet . Med detta vill jag yrkabifall till motionen Jo532. 102 (): Detta betänkande från jordbruksutskottet handlar om djurensrättigheter, men på en viktig punkt behandlas också en fundamental mänskligrättighet, nämligen religionsfriheten. På den punkten föreslår utskottet enfortsatt sanktionering av kränkning av två minoriteters religionsfrihet. Jagsyftar på förbudet i för judiska och muslimska trosbekän-nare att fåäta i , enligt deras traditioner slaktat kött. Rättenatt följa sitt samvetes bud i religiösa frågor tillhör de mest fundamentalainslagen i en demokrati. Det är ovärdigt en demokrati att hindra människor frånatt leva efter de religiösa bud som de vill leva efter. Det är vad den svenskaslakflagstiftningen gör. Till skillnad från vad som gäller i nästan alla andraländer är det i förbjudet att slakta djur enligt de metoder som ijudisk tradition kallas koscher och som också finns i muslimsk tradition. Koscherslaktenhar sin utgångspunkt i och i den muntliga tradition som ijudendomen kallas Talmud. Utgångspunkten är ett medi-cinskt-hygieniskt motiv.Man lägger framför allt två aspekter på slakten, för det första endjurskyddssynpunkt. Djuret skall åsamkas minsta möjliga lidande vid slakten.För det andra skall människor som äter av köttet inte riskera att bli sjuka avdet. Därför får endast ett fullständigt friskt och oskadat djur slaktas. Omminsta fel upptäcks på djuret eller på själva slaktmetoden förklaras köttet somotjänUg föda. Judarna menar att bedövningen kan skada djuret, så att det intekan anses helt friskt. Jagtycker att denna grundsyn står i kontrast till många rapporter om svenskaslaktmetoder. Det talas i massmedia om kadaver i djurfoder, om att skott intehar tagit i samband med slakten och att djuren har blivit paralyserade, om attgrisar kastas i skållhett vatten, trots att döden inte har inträtt, osv. Detfinns också skäl att erinra om att vi som bekant tillåter jakt i . Enicke obetydlig del av det kött som äts i kommer från jakt. Det handlarsjälvfallet om oändligt mycket större kvantiteter än dem som skulle varaaktuella för s. k. ritualslakt i . Vid jakt förekommer ofta att skottmissar, och skadeskjutna djur får ett långt och utdraget lidande. Ritualslaktutförs genom att halspulsådern skärs av med en mycket vass kniv, och dödeninträder . Ingenskulle komma på tanken att förbjuda jakt i , men en liten eller två småreligiösa minoriteter skall förvägras rätten att leva efter sitt samvetes bud. Förragången vi hade behandlat denna fråga i , , fick vi ett brevfrån Islamiska konfederationen i , som skrev: "Vi kan icke uppfattaErt beslut på annat vis än att det måste strida mot regeringsreformensparagraf om religionsfrihet. Vivill med detta brev protestera mot detta FÖRTRYCKARBESLUT som är ett stegtillbaka i den s. k. demokratin ."