prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är enligt vår uppfattning nödvändigt för de boendesskull och för de tiotusentals ungdomar som ännu inte har någon bostad att desvåra miljö- och bostadsproblemen som koncentrationen leder till tas på allvar. Från sida prioriterar vi nu de bostadslösa genomökat bostadsbyggande. Vi sätter stockholmarnas miljö framför nyproduktion avkontor och industrier. Vi föreslår därför en investeringsavgift på pånyproduktion av kontor och industrilokaler i överhettade delar av Stockholmslän. föreslår samfidigt att företagen i dessa överhettade områden skallerbjudas ett särskilt stöd under förutsättning att lokaler, industrier ochverksamhet förläggs till regionalpolitiskt prioriterade områden. Vi ser gärnaatt nya former av offertstöd prövas, t. ex. skattelättnader. För det femte är vår vattenkraft en enorm resurs - enrikedom för vårt land. Flertalet av de kommuner som.har satt till storanaturvärden för rikets , bästa kallas för stödområden. Det är hemskt attkommuner som kanske mest av alla bidrar till vårt gemensamrna välstånd pekas utsom de "mesta stödkommunerna". Hade de fått behållavattenkraftsvinsterna skulle de ha varit oerhört rika. Centerparfiet föreslår därför att redan från den 1 juli19881 öre per kWh av vinstmedlen skall gå tillbaka till de kommuner somupplåtit fallhöjder, vattenmagasin och kraftverkslägen. Det ger en återbäringpå 630 milj. kr. under ett normalår. Det, , är; en ringaväntjänst till de kommuner som skickar mångmiljardbelopp i vinster tillområden som ej kallas stödområden. Äterbäringspengarna skall användas till bl.a. näringslivsutveckling och vikfiga struktursatsningar. För det sjätte är ett bra och fungerande vägnät engrundläggande förutsättning för en positiv utveckling. harlänsvägnätet fått klart minskade anslag. Grusvägnätet är i långa stycken i ettrent ut sagt dåligt skick under stora delar av året. Skogsnäringen och andra näringarklagar högljutt över den förda politiken. Vi föreslår att grusvägnätet förstärks och beläggs. Vibegär en tioårig åtgärdsplan. Ett bra vägnät har stor betydelse förnäringslivsutvecklingen och för den regionala utvecklingen och balansen överhuvud taget. föreslår för det sjunde att länsanslagen utökasfrån 688 milj. kr. till 800 milj. kr. En del av det ökade utrymmet bör gå tillprivata och kommunala industrihus. Vi föreslår där ett 50-procentigt bidrag till Norrlandsinland och ett 40-procentigt bidrag till de mera landsbygdsbetonade delarna avstödområde C, dvs. större delen av Norrlands kustland ner genom Bergslagen tillnorra . Jag vill här ta upp att förre AMS-generalen att om det finns lokaler så kommer de att fyllas av näringsliv inom rättkort tid. Det ber jag att tänka på. Vi föreslår också konkret att 100 milj. kr. Det borde glädja industriministern i hansegenskap av ordförande för landsbygdsutvecklingen. Regeringspolitiken hartyvärr inte präglats av förslag för landsbygdsutveckling. Många förslag ochregeringsbeslut har tvärtom gått i motsatt riktning. budgetförslag är posifivt försåväl storstad som för ren landsbygd. Det är positivt för småföretag ochegenföretagare. Det är mycket positivt såväl för miljön som för folkhälsan. Detär posifivt för tiotusentals ungdomar som är bostadslösa och förytterligare tiotusentals som.kommer att bli bostadslösa om flyttlasspolifikentilläts fortsätta. En balanserad regional utveckling bidrar mest och bästtill en god ekonomisk utveckling. Avtalsrörelser underlättas om överhettningenbegränsas så att inflationen och löneglidningen därigenom blir låg. Det program vi nu presenterar är kort sagt ettåtgärdsprogram som på kort, men framför allt på lång, sikt är bra för såvälstora som små företag. Det är dessutom mycket bra för hela vårt land. 62HANS i (vpk): Industri- och näringspolifik, som-dettadebattblock skall handla om, är ett mycket stort ämne. Det är många frågor somkan behandlas, och det har vi också hört av de föregående debatterna. Denoffentliga sektorn behandlas t.o.m. av . Industri- ochnäringspolitiken består emellertid förutom av den offentliga sektorn avtrafikpolitik, regionalpolitik, energipolitik m. m. Till detta politikområde hör bl. a. följande frågor: Varskall vi bo? Var skall vi arbeta? Vilken samhällsservice kan vi begära? Vilkensamhällsservice ger en infrastruktur som är nyttig för företagen? Hur skallindustrins framtid se ut? Hur skall den utvecklas? Vad skall produceras? Hurskall det produceras och till vilket pris? Det är mycket stora frågor soni behandlas inomindustripolitiken. När det gäller priset så tänker jag inte bara på löner ochinsatsvarornas pris, utan också på det mänskliga priset som fårbetalas i form av förslitningar, utslagningar och dåliga arbetsmiljöer. Naturenfår också betala ett miljömässigt pris på grund av rovdrift, förstöring ochnedsmutsning. Svaren pådessa frågor är mycket komplexa, men det finns ett samband Sambandet var mycket tydligt när statsministern ställdefrågan: Vilket samhälle vill vi ha ? Det är egentligen det som allthandlar om. Det ärl hög grad frågan om vilket samhälle vi vill ha, men jagupplever inte att socialdemokratin har något annat svar än att det skall varaungefär som dét är . Den tredje vägens politik skall fullföljas.Exportinriktningen skall vara ledande. Det skall vara lägre löner och högrevinster, och det kommer att leda till en fortsatt spekulationspolitik, som integynnar den framtida industriutvecklingen. Om man tolkar de politiska program, finansplaner och andrahandlingar som har lagts fram i samband med budgeten, finner man att det ärregeringens politik, detta trots att de regionala problemen kvarstår,.trots attenergipolitiken inte har kommit närmare sin lösning efter folkomröstningen,trots att utlandsinvesteringar och transnationalisering ökar kraftigt och kanförutsättas öka ännu mer, trots att börsspekulationen har tillätits rusa ihöjden - trenden bröts något under internationellt inflytande, men jag är säkerpå att det med en fortsatt tredje vägens politik kommer en ny spekulafionsvåg -och trots att det finns stora fördelningspolitiska problem, som inte direkt ärkopplade till industripolitiken. När statsministern själv ställer frågan vilket samhälle viskall ha , undrar man varför socialdemokraterna ställer sådanafrågor utan att ha några svar, eller rättare sagt: Varför svarar de uteslutandemed en viss konservatism, utan större perspektiv eller fantasi, medundfallenhet mot den kapitalmakt och kapitalism som ju ytterst har skapatproblemen med en otillräcklig industrialisering av vissa delar av landet ochöverhettning av andra delar? Det är den kapitalismen som genom sin ideologiskaoch ekonomiska makt har lyckats binda landet så hårt i el- och kärnkraftsberoendeoch gett ett ytterligare förstärkt utlandsberoende. Är socialdemokraterna så perspektivlösa? Är de nöjda meddet nuvarande samhället? Anser de att samhället är färdigbyggt och att det nufår vara bra? Eller har de inte förmågan att se framtida problem som väntarbakom knuten till följd av en skenande kapitalism? Industriministern harnaturligtvis bättre möjligheteratt svara på frågan, men jag skulle viljasägaatt alla tre svaren är riktiga. Socialdemokraterna är nöjda och ganskaperspektivlösa, och därmed följer att sikten är skymd för de problem somväntar. Det är ganska ansträngande med allt vackert tal sompresenteras, bl. a. när statsministern sade att man inte skall låtamarknadskrafterna styra samhället, då vi vet att det är precis det som sker.Eller tänker regeringen visa några motmedel mot den privata makten idiskussionen om industri- och regionalpolitiken? Är det något som skallintroduceras i agitationen inför valet? Ja, möjligen i agitationen, enligt minerfarenhet, men knappast i verkligheten. Eller vad tänker socialdemokraterna bjuda folket iNorrbotten, inland. Bergslagen eller dem - för att ta några mycketaktuella och konkreta exempel i mitt hemlän - som ställs inför hot om avskedi och ? Skall det där vidtas några åtgärder motfåtalets makt över de många? Skall det bli några insatser som gynnar vanligalönearbetare, som riskerar att ställas på bar backe med hus och hem på en litenort? Enligtregeringens egen beskrivning av de ekonomiska problemen är det bristen påarbetskraft som är det allvarligaste just . Man säger att det går bra iekonomin och att det finns möjligheter att producera, men det finns iiitearbetskraft. När människor på sådana orter och på många platser i landet, somser de industripolitiska problemen, vet att där finns arbetskraft som ingethellre vill än att bo och arbeta där, men kapitalet sviker, lägger ner,strukturerar om och flyttar fill hetare regioner, undrar de vad regeringen görför att flytta produktionen dit i stället för att främja folkomflyttningar ochnedläggningar av hela bygder. Jag hoppas att få ett svar av industriministern. Eller tänker regeringen med kraft ingripa i en så viktigfråga som avvecklingen av kärnkraften och introduktionen av naturgas, där nu -som ett resultat av utebliven samlad statlig politik på området - privataintressen tillåts diskutera, förhandla och kanske avgöra takten iintrodukfionen och utbyggnaden av naturgas från ? Det är ettprojekt som vpk motionsvägen har krävt att regeringen måsteta initiativ fill och göra något åt för att det skall bli av. Sådana storainfrastrukturella utbyggnader som en naturgasledning har vid sidan av denindustripolitiska och energipolitiska betydelsen en enorm regionalpolitiskbetydelse. Skulle en sådan här ledning dras från tvärs över Bottenvikentill Bergslagsområdet skulle där flockas industrier kring den miljövänligaenergikällan. Det är sådana insatser som är viktiga för industripolitiken. För att fortsätta frågandet, som kan bli underlag för enliten debatt när industriministern har sagt sitt: Avser regeringen att inför90-talet tänka om i fondfrågan? Vill regeringen försöka skapa fonder som harnågon samhällsekonomisk betydelse, som kan styra produktion dit där denbehövs, som skulle ge en förskjutning i maktförhållandena i industrin? Ellertänker man stanna upp nu och vara nöjd med att man har drivit in en del vinsterfrån företagen och placerat dem på börsen, där de i alla fall skulle ha hamnatom kapitalägarna hade fått behålla vinsterna? Vpk anser att hela denna fondproblematik och diskussionenom fonderna och statliga företag måste få en mer samhällsekonomisk inriktning.Dessa företag och fonder kan användas som exempel på hur lokaliseringen skallske, hur jobb kan skapas ute i landet med utgångspunkt i ekologiska ochekonomiska förutsättningar. Här har statsmakterna en enorm chans att sättakraft och exempel bakom orden ekonomi och ekologi, som sä ofta lyfts fram idebatten. Självfallet kan en ekonomisk politik som utvecklar bådeinhemsk marknad och inhemsk produktion spela en avgörande roll för en sådan härutveckling. Denna fråga kan lika gärna ställas till , somju för fram en viktig och riktig kritik av de nuvarande förhållandena idiskussionen om industripolitik och regionalpolitik. Men är man inteberedd att peta på kapitalmakten och den kapitalism som föder fram problemen.Det är en motsättning som borde tänka över. Jag delar kritiken avmånga företeelser, men jag ser inte i politik några lösningar pålängre sikt. Regionalpolitiken har sysslat med stödfrågor, medstöd till lokalisering, förändringar av stödområden, förändringar av diversebidrag och annat. Det kan lindra smärtan och sätta plåster på såren, men detkan inte i grunden förändra och ge nya möjligheter till en annan utveckling.Den regionalpolitik som har förts är ju en plåsterpolifik. ingripermot storfinansens makt att styra landet i den riktning att dessaregionalpolitiska problem uppstår får man plåstra - och det behövs hela tidenstörre plåster. Här krävs en hästmedicin av socialistisk modell. Det bordeindustriministern verkligen vara intresserad av, om han vore en sådan enormsocialist som ville göra honom till i sitt inlägg, där hanhotade med socialistspöket. Jag ser det från rakt motsatt håll. Arbetarrörelsen måste, herr talman, återta initiativet.Den utveckling som vårt land har genomgått är naturligtvisimponerande i många stycken, men den är ett resultat av arbetarrörelsens kampför ett rättvist samhälle. Vi har inte fått någonting gratis av kapitalet ellerkapitalismen. Denna kamp måste fortsätta. Det duger inte att surfa med på enallmän utveckling och högkonjunkturer, som är tillfälliga eller mera långvariga- nu har vi haft en högkonjunktur på överfid - och lita på att det skall bestå.Vi vet att det kommer andra fider. Vi vet också, genom att studera historien,hur kapitalismen fungerar. Här fordras andra överväganden bakom politiken än kortsiktigalönsamhetsberäkningar. Kapitalet har sin strategi för att pressa ner löner,koncentrera produktion och ägande på det mest lönsamma sättet kring de hetaregionerna i landet och investera utomlands, där arbetskraften är billigare ochkraven på miljöpolifik m. m. är mindre. Kapitalisterna driver sin politik medkraft. Regeringen borde driva socialismen och en socialistisk politik medkraft. Industripolitiken är mycket av ekonomi,mycket av regionalpolitik och mycket av miljöpolitik. Industriministern har nui debatten möjlighet att gå i svaromål och precisera mera vad regeringen tänkergöra och kanske glänta litet på den regionalpolitiska proposifion som kommersenare . Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Det begrepp som mer än något annat är ledordför den socialdemokratiska politiken är rättvisa. Det gäller rätten att få ettjobb, att skaffa sig en utbildning som passar ens förutsättningar, att ha endräglig levnadsnivå, att ha tillgång till en god omsorg och vård. Allamänniskor, oavsett ursprung, skall ha rätt till allt detta. Det är rättvisa. Den socialdemokrafiska regeringen har i det perspektivetanledning att känna stolthet och tillfredsställelse över vad som har uträttatssedan 1982. Sysselsättningen har ökat. 160 000 fler människor har arbete i dagän 1982. Arbetslösheten har minskat fill rekordlåga 1,, förvärvsgraden ärrekordhög. Här har vi lyckats mycket bättre än alla andra industriländer. I EGär arbetslösheten i genomsnitt . beräknas 31 miljoner människor gåarbetslösa i . Det är en skrämmande siffra och ett slöseri med människoroch resurser. Inflationen har i stort sett halverats jämfört med 1982.Även detta är ett mycket stort framsteg. Det finns ingenting som ökarorättvisorna, omfördelar förmögenheter och inkomster så snabbt och effektivtsom en. Reallönerna har ökat. Efter många magra år har svenskafolkets köpkraft ökat med sammanlagt . Budgetunderskottet har minskat. Budgetunderskott och ökadestatsskiil-der skall betalas, och det finns alltid en tendens attfattiga människor drabbas hårdare när notan skall betalas. Vi har med den ekonomiska saneringen kunnatsatsa på att utveckla den sociala välfärden. Barnbidragen har höjts,pensionerna här värdesäkrats, delpensionernas ersättningsnivå har återställts,arbetslöshetsersättningen har höjts och handikappade har fått förstärkt stöd,för att ta några exempel. Grunden för alla dessa framgångar för en ökadrättvisa har varit en framgångsrik ekonomisk politik och näringspolitik. Det ärde stora framgångar som det svenska näringslivet har haft som harlagt den ekonomiska grunden för den minskade arbetslösheten, de höjda reallönerna,den minskade inflationen och saneringen av statsfinanserna. Framgångarna i industrin är särskilt glädjande.Industriproduktionen har ökat . Det innebär att den svenska industrinhar haft en högre fillväxttakt än övriga . Industrinskapacitetsutnyttjande har inte varit så högt . Inte heller investeringarna i industrin har varitså höga . Det är glädjande, och det tyder på en godframfidstro i den svenska industrin, i både stora och små företag. På den här punkten tycker jag kanske ändå att det skullegå att göra ännu mer. Jag vill passa på tillfället att uppmana industrin attöka sina ansträngningar ännu mer. Vi har fortfarande underskott ibytesbalansen, och enda sättet att ta bort detta varaktigt är att viytterligare höjer kapaciteten i den svenska industrin. Min och regeringensuppmaning till industrin och näringslivet i övrigt är: Investera mera,vinsterna är goda! Andra glädjande siffror gäller nyföretagandet. Jag utgårfrån att dessa också speciellt glädjer . Nyföretagandet haraldrig varit så högt som . I genomsnitt tillkommer 16 000-17 000 nya företagvarje år. Inte mindre än 70 000 nya företag har tillkommit . Det tyder på ett gott företagsklimat och en mycket god framtidstro iSverige. Vidare har konkurserna minskat . Detbetyder att de nya företagen inte bara är dagsländor. De har kommit för attstanna. Framgångarna är alltså stora. Vi har reparerat de flestaav de skador som den svenska ekonomin och det svenska näringslivet åsamkadesunder några olycksaliga år och . Vihar utvecklat välfärden och ökat rättvisan i det svenska samhället. Men dettahar inte kommit av sig självt. Det har skett efter stora ansträngningar ochuppoffring-' ar av löntagare, av företagen och av samhället. Det är degemensamma tagen som har gett resultat. Men framgångarna kan snabbt förbytas i motsatsen om viinte passar oss. Kostnadsutvecklingen i det svenska näringslivet är ett sådantfaromoment. Vi kan inte utveckla eller ens behålla våra positioner om vitillåter kostnaderna i att utvecklas snabbare än de utvecklas i våraviktigaste konkurrentländer. Här har naturligtvis parterna på arbetsmarknadenett mycket stort ansvar för utvecklingen. Vi har också en mycket instabilsituation i den internationella ekonomin, som gör våra marginaler och vårhandlingsfrihet än mindre. I Ettannat orosmoment är de regionala obalanserna. På den punkten har vi [tyvärrinte fullt ut lyckats nå den rättvisa vi eftersträvar, även om vi också harnått flera regionalpolitiska framgångar. Ytterligare kraftfulla ansträngningarmåste och skall göras av regeringen. Där vill jag uppmana företagen att skaffasig en ännu bättre överblick över möjligheterna att etablera sig och investerai andra regioner än de som växer snabbast. Ett problem som vi måste klara av i är, som jagnyss sade, den snabba kostnadsutvecklingen. Ett skäl till de ökande kostnadernaär det höga kapacitetsutnyttjandet. Vi börjar faktiskt få flaskhalsproblem påvissa håll i landet. Det är bl. a. svårigheter att rekrytera arbetskraft.Samtidigt finns det regioner med hög arbetslöshet och tomma industrilokaler somropar efter nya företag, nya jobb och nya verksamheter. Det borde finnas störreförutsättningar för det svenska näringslivet att faktiskt ta till vara demöjligheter som erbjuds här. Min och regeringens uppmaning till näringslivetär: Sök er till de regioner som har den arbetskraft som ni behöver, som harindustrilokaler och annat till mycket lägre kostnader än i storstadsområdenaeller i andra snabbt växande regioner! Den regionala obalansen och den starkaträngseln i ett fåtal regioner gör att vi i inte utnyttjar allade tillväxtmöjligheter vi har. Därför är maningen fill näringslivet: Sprid utproduktionen och verksamheten så att vi kan öka tillväxten! Det skulle vara braför hela landet. Även om vi inte har nått så långt i rättvisa som vi vill,har vi ändå nått obestridliga framgångar också på regionalpolitikens område.Sysselsättningen har ökat också i skogslänen. Arbetslösheten har minskat ocksåi skogslänen. Investeringarna har ökat också i skogslänen. Glädjande nog har viunder 1987 även fått en kraftig förbättring av befolkningsutvecklingen iskogslänen. Samtliga skogslän hade en bättre utveckling av sina befolkningssiffror1987 än . 1986 minskade befolkningen i samtliga sju skogslän, medantre län, , och , 1987 kunde redovisa enbefolkningsökning. Totalt minskade befolkningen i skogslänen med 5657 personer. Motsvarande siffra var endast 822 personer. Även omsiffran är negativ, är det en mycket kraftig förbättring. Siffranför 1987 är faktiskt den lägsta befolkningsminskning som skogslänen har haftunder 80-talet. har befolkningen minskat i skogslänen.Även under de borgerliga två åren, 1981 och 1982 minskade befolkningen iskogslänen. Det är inte på det sättet som centerledaren sade iförmiddags, att skogslänens befolkning ökade . Det var de borgerligaregeringarna och deras politik som startade befolkningsminskningen iskogslänen. uppgift är således inte korrekt. Även siffrorna för visar att en förbättringinträtt 1987 när det gäller den regionala balansen. ökarvisserligen fortfarande sin befolkning, men ökningen var betydligt lägre 1987än åren innan, och flyttningstalen har minskat kraffigt. var flyttningsvinst från övrigalandet 5 710 personer. hade vinsten minskat till mindre än hälfteneller 2 338 personer. Av folkökning 1987 var faktiskt närmarehälften födelseöverskott och nettoinvandring från utlandet. Det betyder att fem sjättedelarav befolkningsökning hade andra orsaker äninflyttning från skogslänen eller andra delar av laridet. kan man knappastlängre tala om att utarmar övriga landet. Det är bra att vi har lyckats nå dit - ingen mår bra avatt utvecklas ohämmat. Jag delar uppfattning attdet är bara exploatörer och de som vill ha fler kunder som tjänar på en sådanutveckling. Människorna i får det inte bättre om köerna tillallting ökar. Vi har varit framgångsrika även närdet gäller inriktningen av regionalpolitiken. Vi har nära nog tredubblat deordinarie anslagen, som vi därutöver har genomfört särskilda programför särskilt utsatta regioner. Det senaste exemplet på detta är det tredjeprogrammet för utveckling i Bergslagen, som utskottet just nu har underbehandling. De ökade regionalpolitiska ambitionerna har också givitgoda resultat. Uppemot 20 000 nya jobb har tillkommit genom detregionalpolitiska stödet. Det är en mycket bra siffra. Den visar att vi medregionalpolitiska insatser har styrt en stor del av de nya jobben tillregionalpolitiskt prioriterade områden. Men lika viktigt som ökade anslag är det genomslag som vilyckats få för regionalpolitiken på andra av politikens områden. För några årsedan betraktades regionalpolitiken som ett eget specialområde, som självskulle klara den regionala obalansen. Detta var naturligtvis helt orimligt. Detskulle ju hjälpa föga att öka de regionalpolitiska anslagen om man påandra stora områden genomförde nedskärningar eller förändringar som ryckt undanförutsättningarna för hela eller delar av regioner. Jag hävdar att vi har fått igenom ett medvetetregionalpolitiskt ansvarstagande inom flera områden. Detta visas inte minst iårets budgetproposition, där vi för andra året i följd ger en samladredovisning av förslag med regionalpolitiska effekter från flera departement.Jag skulle kunna ge flera exempel på detta: den användning av de allmännainvesteringsfonderna som skall knytas till miljö- och regionalpolitik,förslaget till förändring av det kommunala skatteutjämningssystemet,förslag till ny trafikpolitik, där man som enviktig utgångspunkt har att trafikpolitiken skall medverka till regionalbalans. Från föreslås en uppräkning avprisstödet till jordbruket i norra men också en fortsättning av desärskilda insatserna for Norrlandsjordbruket. På utbildningsdepartementetsområde finns flera förslag med en klar regionalpolitisk inriktning, bl. a.utbyggnad av mindre högskolor, som ju har en enormt stor betydelse ute iregionen. Detta, herr talman, är exempel på ett klart nytänkande iregionalpolitiken. Alla tycks nu acceptera att samtliga samhällssektorer harett ansvar för den regionala balansen. Självfallet har infrastrukturensuppbyggnad inklusive utbildningen särskilt stor betydelse. Det särskildautvecklingsprogram för särskilt utsatta regioner som regeringen har utarbetatoch arbetar med är exempel på den nya synen på regionalpolitiken. De framgångar vi kan redovisa för den regionalautvecklingen, de ökande anslagen och nytänkandet, är alla viktiga. Men deträcker uppenbarligen inte för att rätta till de regionala obalanserna. Därförbehövs det även i 10 protokoll 1987/88:61 fortsättningennya idéer och uppslag.