prot · GB09122 · 1987-12-31 00:00:00 — Den regeln kommermed all säkerhet att leda till att många personer som åtalas förnarkotikamissbruk kommer att hänvisa till någon form av kontakt medbehandlingshem eller liknande och hävda att missbruket uppdagats genom attdenna kontakt kommit till polisens kännedom. Bevisningen i sådana mål kommer därför sannolikt att istor utsträckning bli koncentrerad till frågan om hur missbruket blivit käntför de brottsbeiv-rande myndigheterna. I många fall kommer detta givetvis attleda till utredningsåtgärder som inte står i rimlig proportion till måletsbeskaffenhet i övrigt. Men vad värre är: Ansvarsfrihetsregeln kan i praktikenleda till att det även i fortsättningen blir straffritt att använda illegalnarkotika. De flesta missbrukare kommer nämligen säkert att se till att de påett eller annat sätt har en formell behandlingskontakt, sä att de kan påstå attmissbruket uppdagats genom att denna kontakt kommit till polisens kännedom.Svårigheten att bevisa motsatsen kan medföra att många missbrukare av den häranledningen helt enkelt undgår att bli lagförda för sitt missbruk. De farhågor som framförs i propositionen för att en personsom behöver behandling för sitt narkotikamissbruk skulle underlåta att sökasådan av rädsla för att därigenom ange sig själv för brott saknar stöd i såvälvetenskap som beprövad erfarenhet. Det har förmodligen aldrig inträffat att en förundersökningavseende narkotikabrott inletts som en följd av att någon sökt behandling försitt missbruk. Det torde inte heller förekomma i någon större utsträckning attmissbrukare söker vård frivilligt, i ordets egentliga bemärkelse. När missbrukare kommer under behandling sker det, somframgått av vad jag sagt, nästan undantagslöst så sent att de redanblivit kända av polisen genom att de hamnat i tungt missbruk och blivit föremålför lagföring inför domstol. Den omständigheten att missbruket kriminaliseras medförinte någon som helst skyldighet för socialtjänst eller sjukvård att polisanmälade fall av missbruk som man kommer i kontakt med. Tvärtöm finns rekommendationersom säger att exempelvis socialarbetare inte behöver polisanmäla sädana brottsom inte kan rendera fängelse. Det ligger för övrigt i sakens natur att det inte finnsanledning att göra anmälan beträffande en person som frivilligt sökt hjälp försitt missbruk. De sekretessregler som finns inom och sjukvårdensamt reglerna i 20 kap. 7 S och 23 kap. 4 a S omåtalsunderlåtelse resp. förundersökningsbegränsning torde utgöra tillräckligagarantier i detta hänseende. En narkotikastrafflag med fängelse i straffskalan föregetbruk skulle bidra till att vi fick ett effektivt tryck pä missbruksmiljöerna.Vi skulle därigenom kunna pressa de vårdbehövande mot nödvändig värd, pressa deicke vårdbehövande, dvs. nöjesknarkarna och nybörjarna, ur narkotikamarknadenoch avhålla så många som möjligt från att över huvud taget börja användanarkotika. Ä ndringar i narkotikastrafflagen Eftersom vi vet att det är. mycket ovanligt attmissbrukare söker vård frivilligt, i ordets egentliga bemärkelse, kan vi draden slutsatsen, att vårdmotivation inte är något som uppstår inifrån ochspontant, utan att det i hög grad är en spegling av omväridens attityder ochförhållningssätt till missbruket och missbrukaren. Ett tryck pånarkotikamarknaden bör därför leda till en ökad benägenhet att söka vård. Den proposition vi nu har att ta ställningtill verkar ha framkommit mest av en önskan att få kriminaliseringsfrågan urvärlden inför den kommande valrörelsen. En lag med den innebörd som föreslagits torde bli tämligenverkningslös. På sin höjd skulle den kunna få ett symboliskt värde i denfortsatta kampen mot narkotikan. Men som särskilt framhållits frånRiksförbundet narkotikafritt samhälle, RNS, är narkotikan ett högst verkligtproblem, som inte går att bekämpa med symbolhandlingar. Jag yrkarbifall till reservationerna 3, 5, 6 och 8. De skärpningar som förordas i reservation 6 beträffandenarkotikastrafflagens gärningsformer liksom inrättandet av en europeiskdatabas om narkotikabrottslighet, som förordas i reservation 8, betraktar jagsom nödvändiga inslag i kampen mot narkotikan. 3 (): Narkotikasituationen är mycket allvarlig ivårt land. Det finns inga indikationer på att missbruket minskar - snararetvärtom. Att på olika sätt bekämpa narkotikamissbruket måste var enmycket central målsättning för samhället, dels för att missbruket i sig är såfruktansvärt destruktivt och innebär svåra sociala problem, inte bara förmissbrukaren utan också för dennes omgivning, familj, vänner osv., dels för attjust narkotikamissbruket genererar en mycket stor del av den övrigabrottsligheten. Det gäller t. ex. en stor del av förmögenhetsbrotten ochvåldsbrotten. För att effektivt kunna bekämpa narkotikan krävs insatserpå bred front. Det behövs sociala insatser, insatser av skolan, tullen och derättsvårdande myndigheterna. Dessutom krävs ett brett folkligt engagemang frånfolkrörelser, föräldragrupper m. m. Jag har inledningsvis velat göra denna markering för attbetona att den fråga som vi diskuterar - kriminalisering avnarkotikabruket - inte på något sätt är avgörande för möjligheterna att kommaåt missbruket. Men det är ett av de verktyg som behövs i kampen. Den fråga som vi behandlar handlar om att få enheltäckande narkotikastrafflag. Fram till nu har det funnits luckor i dennalagstiftning. Själva bruket av narkotika har inte varit kriminaliserat, även omannan befattning har varit det. Detta har vi från den icke-socialistiskaoppositionens sida aktualiserat under en lång följd av år och krävt enkriminalisering av allt narkotikabruk som inte är medicinskt betingat. spm frågan har varit uppe till behandling ijustitieutskottet och i denna kammare har den socialdemokratiska majoritetenmed kraft hävdat att någon sådan lagstiftning inte varit påkallad. Att vi nufår en sådan lagstiftning som vi länge har efterlyst måste tillskrivas det faktum att vi har fått en ny justitieminister. Detframstår som om socialdemokraterna i justitieutskottet inte har någon egenuppfattning utan bara fungerar som ett transportkompani för regeringensförslag, ty då den förre justitieministern sade att någon kriminalisering intebehövdes, sade socialdemokraterna i utskottet att det inte behövdes. , när vihar fått en justitieminister som tycks ha större insikt i dessa frågor ochföreslår en sådan kriminalisering som vi har efterlyst, då ställer utskottetssocialdemokrater upp på denna linje och går emot vad man tidigare hävdat i bl.a. denna kammare. Det beklagliga är bara att under de år som har gåttförlorade - då socialdemokraterna i utskottet fungerat som ett transportkompaniutan egen vilja - har ytterligare tusentals ungdomar hamnat i missbruk, med densociala misär och i många fall en för tidig död som detta innebär. En del avdessa hade vi kanske klarat om ni socialdemokrater inte hade varit så flummigautan lyssnat på oss tidigare. Från sida hälsar vi med tillfredsställelse att vinu får en sådan lagstiftning som vi har efterlyst. Trots att vi hälsar förslaget med tillfredsställelse är viinte nöjda med det i alla delar. Det gäller bl. a. i fråga om utformningen avstraffpåföljderna för brott mot denna lag. Regeringen, och därmedutskottsmajoriteten, har begränsat påföljdsvalet till att endast omfatta böter.Det gör att brottet att bruka narkotika bedöms mildare äri att t. ex. snatta iett varuhus eller att inneha en radarvarnare. För oss är det viktigt att straffet för ett brottmotsvarar dess s. k. straffvärde. Därför är det för oss självklart attkonsumtion av en viss mängd narkotika skall ha samma straffvärde som innehav avsamma mängd. För att återgå till jämförelsen med innehav avradarvarnare vill jag erinra om att , i samband med attförbud mot innehav av radarvarnare infördes, beslöt att fängelse skall ingå istraffskalan. Dessutom uttalade att detta faktum inte innebar attfängelse normalt skulle utdömas, utan straffskalan utformades på det viset bl.a. därför att polisen skulle få möjlighet att nyttja vissa tvångsmedel i sinbrottsspaning, tvångsmedel som t. ex. husrannsakan och kroppsbesiktning. När vi nu kräver att fängelse skall ingå i straffskalanför brott mot narkotikastrafflagen i denna del är det inte heller för att vivill sätta en mängd narkotikamissbrukare i fängelse, utan vi uttrycker ju klarti reservation nr 3 i utskottsbetänkandet att fängelsestraff skall användasendast i undantagsfall. Påföljden i denna lagstiftning behövs av samma skäl somnär det gällde radarvarnarna - polisen får på detta sätt en möjlighet att varamer effektiv i sin brottsbekämpning. För oss centerpartiser är det självklart att detviktigaste målet i narkotikabekämpningen är att genom olika insatser medverkatill att missbrukarna blir kvitt sitt missbruk. Därför har det varit naturligtför oss att ställa oss bakom den passus i lagstiftningen som innebär straffrihetför missbrukare som sökt vård för sitt missbruk innan brottet har uppdagats.Detta anser vi vara viktigt för att inte avskräcka någon missbrukare från attsöka vård. Avslutningsvis, herr talman, vill jag nämna att en ny ochmycket farlig drog nu hotar vårt land, nämligen crack. Det är en drog somkommer från Ändringar i narkotikastrafflagen. och som ärutomordentligt farlig. Drogen ger mycket, snabbt ett kraftigt beroende.Erfarenheterna från visar också att när drogen väl har fått fäste skerspridningen mycket snabbt. Om utvecklingen blir densamma här som i - vilketär troligt, för så brukar det bli - kommer marknadsföringen av crack attinrikta sig på ungdomar, och priset kommer med all sannoUkhet, åtminstone iinledningsskedet att vara förhållandevis lågt. Vi i har i en motionkrävt insatser för att stoppa crack eller hindra drogen att få fotfäste i vårtland. Utskottsmajoriteten redovisar i betänkandet att det finns förbereddainformationsinsatser och motåtgärder från för att motverka encrackvåg i . Men enligt vår uppfattning är det farligt att vänta tillscrack fått fotfäste i vårt land innan motåtgärderna sätts in, eftersomspridningen rned all sannolikhet kommer att bli explosionsartad. Det kan varaför sent att börja agera när vi väl märker att problemet är här. Låt oss istället - som omväxling - vara ute , vara före problemet och möta detpå ett tidigt stadium! Det är tyvärr alltför vanligt att vi försöker repareraskador i efterhand. Det är bättre att försöka förebygga innan problemen haruppstått. Jag yrkar bifall till reservationerna 3 och 7 i detta betänkande. 4JÖRN (vpk): Det har spritt sig ett egendomligt ochstötande sätt att bedriva politik i . Det blir mindre vanUgt- detgällerspeciellt sådana här känsloladdade ting som vi diskuterar ,rättssäkerhetsfrågor av olika slag - att man har en djuplodande, socialtadekvat, politiskt hederlig och seriös analys och inställning. Det blir mervanligt att man försöker rida på vulgära, ytliga och primitiva opinioner. : Jagförstår att de borgerliga, som under flera valrörelser har försökt göra den härfrågan till sitt stora valfläsk, är glada åt att justifiedepartementet nu gerefter. Jag däremot tillhör dem som tycker att det är oroande att det kanbefinnas politiskt lämpligt från det svenska att nu gesig på de allra svagaste och de allra mest hjälplösa i samhället bara för attvinna fördelar hos en reaktionär opinion. Jag skulle hellre ha sett att vi hade haft ettjustitiedepartement, som i ljuset av det rnaktmissbruk som skedde underPalmeutredningen, hade ingripit mot dem som var skyldiga till maktmissbruket.Men det gör man inte. De kan bli landshövdingar, ambassadörer, polischefer ochsäpochefer. Jag tycker att det åren oroväckande slagsida i den politiskabedömningen när man skall ge sig på de svagaste i samhället med de repressaliersom statsmakten besitter. Än värre tycker jag att denna ohederlighet är när mangör detta på basis av att man försöker ge en medvetet felaktig bild av denfaktiska missbruksutveck-lingen. Här får vi höra från borgerliga talare: Ja, vitror inte på statistiken -det finns inga hårddata som vi tror på, utan vihåller för sannolikt..., vi har indikationer på att missbruket har ökat. Det är inte trovärdigt att argumentera på det sättet. Detär uppenbarligen, på basis av de faktiska upplysningar vi har, inte motiveratatt tala om en ökning i missbrukssituationen på narkotikafältet. Det finnsalltså icke på den grunden någon anledning att gå fram med hårdarepressalier. Det tycker jag att vi skall konstatera. Men hyckleriet når sina aUra mest sublima höjder närrepresentanter för de borgerliga partierna ger sig in i den här debatten. Vadär det de vill? Vad är det de syftar till? Jo, de talar vitt och brett om attnu måste vi bekämpa knarket med hårdare åtgärder. Här behövs fängelsestraff! Men när man som jag sitter som suppleant i riksdagensfinansutskott och möter företrädare för dessa partier i en annan gestalt, vadfår man då höra dem säga? Jo, att vi måste skära ner de stafiiga bidragen fillkommunerna -vill skära ner dessa bidrag med hela 10 miljarder.Centern ligger visserligen i kön och föreslår en nedskärning med ungefär 3miljarder. Samma parfier som kräver kraftåtgärder mot narkotikan vill alltsåallvarligt försvaga möjligheter att bedriva en offensiv ochaktiv missbruksbekämpande politik. De vill dra in och försvaga socialtjänstensmöjligheter att arbeta. Jag anser att detta är ett politiskt dubbelspel av detmest skandalösa slag som jag har upplevt under mina i den svenskariksdagen. Och det är inte litet som jag har upplevt - det kan jag tala om förKarin Ahriand och de övriga borgerliga talarna. Jag förstår inte hur ni kan låta era representanter sittaoch medvetet arbeta för en svältfödning av och stå häroch påstå att ni har någon som helst verklig seriös omsorg när det gällernarkotikasituationen, någon verklig seriös avsikt att motarbeta missbruket. Detgår inte ihop - man kan inte både ta ifrån resurser ochsamtidigt ge sig ut för att ha någon sorts moraliskt engagemang till förmån fören effektiv kamp mot ett missbruk i samhället. Jag kan inte heller finna att det finns någon som helstslagkraft i de borgerliga argumenten för hårda repressalier. Man talar här omatt man skall minska efterfrågan; Minskar man efterfrågan på knark genom attådöma ett bötesstraff och i övrigt inte företa sig någonting? Minskar manefterfrågan på knark genom att sätta en missbrukare i fängelse utan attegentligen vidta några andra åtgärder? När missbrukaren sedan kommer ut urfängelset, fill vilka kretsar tar han eller hon då vägen? Naturligtvis fill degamla, om det inte sker en verklig social uppföljning, om man inte betraktardet hela som ett socialt problem och inte som ett polisiärt ellerkriminalpoUfiskt problem. Det är inte så att man minskar efterfrågan genom attlåta ett antal människor passera genom den svenska fängelseapparaten och sedankomma ut igen. Detta är en primitivism utan like. Jag förstår mycket väl att ni argumenterar så här. Ni troregentligen inte själva på detta. Ert agerande har uteslutande att göra med attni vill göra valfläsk av det här i den kommande valkampanjen. Det var samma saki valkampanjerna 1982 och 1985. Ni försöker använda den här frågan bl. a. motsocialdemokratin och arbetarrörelsen för att vinna ett visst antal röster. Det ärdet som det handlar om. Det ligger ingen verkligt seriös eller genomtänktavsikt bakom detta resonemang. Det är för övrigt en mycket märklig logik somtillämpas i de borgerliga talarnas resonemang. Här står och pläderar för fängelsestraff, därföratt hon är angelägen om att betona hur många föräldrar som är bekymrade överatt deras barn skall råka in i narkotikaeländet. Vi har ett annat elände, som Prot.1987/88:122 också är mycket utbrett, som t.o.m. är mycket mer utbrett, och detär alkoholeländet. Skall jag tolkaKarin Ahrlands logik på det sättet att Ä ndringar i narkotikastrafflagen missbrukseländeskall och kan, rent principiellt, effektivt bekämpas med den här typen avrepressalieåtgärder? Vill i nästa steg kriminalisera även andratyper av missbruk? Alkoholelände kan, som bekant, vara lika besvärligt, likaallvarligt och lika beklämmande som narkotikaelände. Är det en allmän återgångni borgerliga förespråkar till repressalietänkandet, till det gamlafylleristraffet och till hela det elände och förtryckande system som man dåhade och som aldrig åstadkom någon verklig förbättring av missbrukssituationen,utan bara störtade människor i större olycka än den som de redan befann sig i? Från vpk:s sida är vi angelägna om att betona att manmåste ha en bestämd ideologisk människosyn när man betraktar ett socialtproblem, när man betraktar utslagna människors situation och när man bestämmerhur man från samhällets sida, från myndigheters och medmänniskors sida skalluppträda gentemot dem. Vi är motståndare till kriminaliseringen bl.a. därföratt vi inte kan se att den skulle ha någon som helst s. k. preventiv funktion.Den skrämmer på ett sätt som inte är ägnat att få missbrukarna att sökabehandling eller få dem att ha det grundläggande förtroende för socialtjänstensom är en nödvändighet i en offensiv kamp mot missbruket. Bevisfrågan är betydligt mer komplicerad än vad kanskeanhängarna av fängelsestraff egentligen tänker sig. Urinprov är t. ex. intesärskilt tillförlitliga, och i en situation, där det hela kan ha utspelatsunder omständigheter som inte har varit särskilt observerade, kan man kanskeinte erhålla någon säker bevisning. Det föreligger en stor risk för godtycke. Det kanske allvarligaste i hela denna sak är emellertidatt man kommer att använda samhällets resurser på ett felaktigt sätt.. Dettaförslag kommer nämligen att leda till två saker, först och främst att en ökadsatsning på den polisiära och den rättsliga apparaten framtvingas; det är ditpengarna måste kanaliseras. Detta betyder naturligtvis indirekt att det blirsvårare att kanalisera nödvändiga medel till den offensiva . Medde borgerligas finanspolitik, som sagt, när det.gäller statsbidragen skulledetta leda till rena katastrofen. Av allt att döma nödgas också rättsväsendet att lägga nedtid och resurser på rättsförhandlingar gentemot människor som, kan man säga,har begått relativt små förseelser, vilket sedan i sin tur måste leda tillfelaktig prioritering, så att behandlingen av de grövre brotten kommer attmissgynnas. Man får alltså en överbelastning inom rättsväsendet, och om man nuverkligen menar allvar med fängelsestraff, kommer man ju också att få ettbetydande antal människor som döms till fängelsestraff - hur det ser ut påfängelserna och hur människorna där skulle kunna bli bättre är en gåta föråtminstone mig, och det borde vara en gåta för alla i denna kammare. Jag skulle också vilja fråga de borgerliga talarna förstoch främst hur de får detta förslagatt gå ihop med sin finanspolitik, hur de pådetta cyniska sätt kan medverka till en nedrustning av ochsamtidigt påstå att de arbetar för att bekämpa missbruket? Jag skulle också vilja fråga dem en annan sak: Hur är detmed er inställning 16 fill definitionen av vad som ärnarkotika? Om vi nu skapar ett kriminaliserat område närdet gäller användning av viss typ av narkotika, hur långt kommer dessa gränseri framtiden att sträcka sig? Är ni beredda att inrangera även missbruk avläkemedel t. ex. i detta straffbelagda område? Ta t. ex. en person som harvarit beroende av förskrivna läkemedel och som då utvecklar ett beroende somblir så starkt att det kan klassificeras som missbruk. Tänker ni i framtidenockså ge er på detta? Var vill ni egentligen sätta gränsen? Vad är missbruk ochvad är inte missbruk, och vad skall vara straffbart och vad skall inte varastraffbart? Jag vill gärna ha ett besked från de borgerliga talarna på denpunkten. Vi från vpk, som i detta avseende står på arbetarrörelsensklassiska ideologiska grund, vill se missbruk som ett mänskligt och socialt problem,som ett beroendetillstånd som en människa rakar i på grund av en form av socialdynamik, på grund av former av relationsstörningar och känslomässiga störningareller, naturligtvis, på grund av sammanbrott för hennes ordnade sociala liv,vilket också kan vara en sådan utlösande faktor. När det handlar om att återupprätta sunda och normalakänslomässiga relationer, när det handlar om att återupprätta ett normaltfungerande socialt liv, kan man inte komma dragande med anhållande, häktning,åtal och domstolar, ty det för inte en människa som har kommit på sned framåt,det hjälper inte alls till i rehabiliteringen. Vad det handlar om är en oftamödosam process av förtroendeskapande arbete från socialarbetarens sida som gårut på att bryta utslagningen och självdestruktiviteten och förmå missbrukarenatt, så att säga, resa sig, tro på sig själv, känna den grad av säkerhet som dåär den enda möjliga vägen fram till ett liv där man kan säga nej tillmissbruket. Sådant gör man inte med fängelsestraff. När man hanterar en människa, som befinnersigi vad somfelaktigt brukar kallas för missbrukarkarriären, då hon är inne i ett missbrukeller håller på att glida in i ett sådant, gäller det också att hindra att honuppnår en sorts identifiering méd missbrukarkretsarna. Repressalier och hotfrån samhällets sida har erfarenhetsmässigt följden att förstärkaflyktmekanismerna. Det har benägenheten att förstärka tendensen tillidentifiering med missbrukarsam-hället och försvårar därmed identifieringentillbaka till det normala, socialt anpassade samhället. Det försvårar kontaktoch behandling. Vi har andra former av åtgärder som man kan ta till närdet gäller att snabbt och effektivt omhänderta en människa som befinner sig ien djupt självdestruktiv situation; vi har ett socialt akuttvång, men det ärju inte meningen att detta tvång skall prägla behandlingssituationen, utan detskall vara till för att just komma till rätta med de extremt destruktivasituationerna. Tvångsåtgärderna kan, om de används på ett sunt och förnuftigtsätt och om man inte ryggar tillbaka för dem i de fall då de verkligen behövs,vara fullt tillräckliga för att skapa en sådan motivation hos missbrukaren attsamhället kan avstå från repressalier, fängelsestraff, åtal och liknandeåtgärder. Vi är besvikna på regeringen som med den här typen avpropositioner, som tyvärr inte är det enda exemplet, avviker från den väg somstakades ut då vi, på socialdemokratiskt initiativ och med socialdemokratiskapartiet som den avgörande politiska drivkraften, utarbetade den nyasocialtjänstlagen med dess demokratiska och humanitära människosyn. Ni är påväg tillbaka och ni är det tyvärr av opportunistiska skäl. 2 protokoll 1987/88:122 Prot.1987/88:122 ' icke ilängden, därför att en arbetarrörelse som skall nå förankring och känna styrkaoch självförtroende måste utgå från en respekt för sina egna grundidéer, försin egen människosyn och inte från opportunistiska avvikelser av valtaktiskaskäl. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall fillreservation nr 1 av . 5 () replik: Av inlägg får man intrycketatt han lägger hela äran för dagens proposition på de borgerliga partierna. Detär klart att vi har varit pådrivande i denna fråga; vi kan bara tacka för denerkänsla som vi har fått. Sedan sade ett par saker som jag gärna villkommentera. Först och främst talade han om primitiva opinioner - det skullealltså vara de som är för denna lagstiftning. Jag vägrar, herr talman, att pånågot sätt innesluta föräldrarna till barn som har blivit missbrukare i vadJörn kallar primitiva opinioner. Jag vill säga att detta är olyckligamänniskor med stor erfarenhet av vad narkotikamissbruk verkligen kan innebära,men det finns ingenting av flummig populism i deras önskningar - och inte ivåra heller. Vi skulle enligt ge oss pä de svagaste isamhället. Men vi försöker att hjälpa dem som är svaga i samhället genom attsätta upp fasta regler, och genom att ge deras föräldrar möjlighetatt sägaklart till sina barn att det är förbjudet att knarka. Det handlar också mycket om att rycka undan grunden förnarkotikahandeln. Det kan man göra bara genom att minska antalet missbrukare. Vidare har vi från gång på gång hörtpåståendet att vi skulle säga att här behövs fängelsestraff. Detta är intesant, herr talman. Vi säger: Här behövs fängelse i straffskalan.