prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — tycker att fonderna skulle vara ettstabiliserande element. Vad man möjligen kan säga om dem är att de utgör ettstagnerande element. Dessutom vet vi nu av analyser att de är i hög gradkoncentrationsfrämjande. Avgifter tas ut, så samlas de bl. a. med anknytningtill företag kopplade till Stockholmsbörsen, och så har de medverkat till denuppdrivning av kurserna som vi har haft där. De har alltså i hög grad varitmedskyldiga till att kursuppgången har varit så stor att rekylen blevoundviklig också på den svenska börsen. Ett annat uttalande som gjorde, att viskulle ha satsat mindre på miljöpolitiken i regeringen, bygger påfelaktiga uppgifter. Möjligen kan det ligga något i uttalandet om man ser dethela bara som en snäv sektorpolitik i fråga om ett och annat anslag. Men jagtog upp flera exempel på att vi satsat på att stimulera hushållning med energi.Det är bland de bästa miljöpolitiska insatser man kan göra. miljardbeloppunder vår tid i regeringen - för att förebygga miljöskador, för att satsa pårätt sorts energi, för att satsa på miljövänlig energi. Och det var betydligtstörre resurser än vad socialdemokraterna använder - för ni har ju istort sett avvecklat alla de här stöden, som jag sade i mittinledningsanförande. Det vore bra om vi kunde få en bekräftelse på att så ärfallet, när statsministern svarar. Under, detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 18LARS (vpk) replik: Jag ställde ett par frågor till av frågorna gällde hans syn på moderata studentförbundets omdömeslöshet attinbjuda en representant från UNITA. Han säger att han inte vill förvärranågonting; det har sagts för mycket, det har använts för många ord. Jag utgårfrån att ingen här i kammaren vill diskutera den här frågan utifrånförutsättningen att det skulle förvärra någonting. Men även faktiska handlingarkan ju förvärra en situation. Vi får väl tills vidare godta att iförtroende har talat med utrikesministern - och förhoppningsvis erkänt att detvar omdömeslöst att inbjuda en representant från UNITA till hansstudentförbund. Men, , när det gäller och ochflyktingpolitiken behöver vi väl inte tala i förtroende, då kan vi väl talaöppet. Och jag saknar fortfarande ett besked om hur ser påmoderaterna och flyktingpolitiken i . Den här debatten har ju handlat om hur bra det går förSverige. kräver ingen sparpaket längre, nu talas det om skattesänkningar.Statens förbättrade finanser vill de borgerliga partierna använda till attsänka marginalskatterna. Vi vill använda de pengarna till att rätta till debrister och tillgodose de behov som är en följd av de många årensnedskärningar, den sociala nedrustning som har skett i kommunerna. Vi anser attresurserna i första hand skall användas till de svaga som har drabbats ute ilandet. För oss är det viktigare att bygga ut och förbättra barnomsorgen, sänkamomsen på maten, skapa nya arbeten, bygga bostäder, avveckla kärnkraften ochvärna om miljön. Vi tycker också att det nu är dags att infria löftet tilllandets pensionärer. Jag vet att den här frågan har diskuterats inomsocialdemokratin. Det har getts olika besked. Men jag tycker att det vore braom vi kunde få ett besked från statsministern om när löftet till pensionärernaskall infrias. Jag tror också att det vore bra att få ett besked från deborgerliga partierna. Partiledarna har inte någon taletid , men det är fleraandra som skall tala. Hur ser ni på den frågan? hävdas det att landetslöntagare har fått del av den ekonomiska uppgången. Det har inte landetspensionärer fått fullt ut. Är det rimligt att de skall behöva vänta? Jag tyckeralltså att de borgerliga partierna också är skyldiga att ge ett svar. Får jag bara säga att hela diskussionen om dentredje vägens politik har inneburit att kommunernas ekonomi har försvagats. Ochvilka är det då som drabbas? Jo, det är de från början missgynnade som har fåttdra det tyngsta, lasset. Hela den här politiken har skapatfördelningspolitiska spänningarsom väl ingen kan förneka. För stora grupper har den inneburit bördor under dehär åren, men för spekulanter och andra har den inneburit miljonvinster. Det ärden frågan som vi vill diskutera med socialdemokraterna, för vi är djupt oenseom hur man skall komma till rätta med de här spänningarna. Jag har också observerat att fått uppmaningar från olika håll ätt skärpa till sig när det gälleroppositionspolitiken. Det har i dagens debatt tagit sig det uttrycket att hanhar bombarderat mig med frågor. Bara i sin sista replik tror jaghan hann nred ett tiotal frågor. Han ägnade väldigt litet utrymme åt att pånågot sätt försöka ta upp en debatt på de sakområden som jag anser ärväsentliga, såsom vilken borgerlig politik som skulle komma att föras. Då ärdet stor risk att debatten inte blir särskilt meningsfull. använde huvuddelen, elleråtminstone en mycket stor del, av sina tal åt enskilda exempel. Jag villpåminna om att jag i efterhand kunde kontrollera uppgifter omflyktingförläggningen i och om Eskilstunaföretaget . De uppgiftersom lämnade och som jag inte kunde kontrollera underdebattens gång visade sig inte stämma. De gav inte en riktig bild. Då blir detnaturligtvis också en konstig debatt. Mot de slagord som faktiskt använde sigav ideologiskt uttryck som "de små stegens tyrannihar jag i debatten gettklara, konkreta siffror från de viktigaste samhällsområdena om vad som händeunder den borgerliga tiden och vad som har hänt under den socialdemokratiskafiden. I vissa avseenden framstår faktiskt närmast som den störstesocialiseringsgenomföraren sedan , medan vi har sett till att den privata sektornfrodas och utökas därföratt vi vet att många människor lever av den. Det har varit en traditionellsocialdemokratisk politik. Jag har faktiskt gett konkretasifferuppgifter på hur vi omsätter vår ideologi i praktisk handling. Jag kännermig inte ett dugg orolig, för detta upplever människor. Alla de som lyssnar påoss nu vet att det förhåller sig på det sättet och att det är därför ärett bra land att leva och bo i, . Beträffande flyktingpolitiken är det stora problemet nuatt få kommunerna att ta emot fler flyktingar. Det är den viktigaste åtgärden.Där skulle vi kunna hjälpas åt, ,, att övertala våra kommunalaföreträdare att anstränga sig ännu mer. Vid en objektiv jämförelse tror jagfaktiskt inte att de socialdemokratiskt styrda kommunerna generellt behöverskämmas för sig - tvärtom tillhör de enligt vad jag hörde i ett program häromdagendem som verkligen ställer upp. Jag tyckte också det var fel att angripa Hans GöranFranck. och jag har haft många duster, men säg inte annat änatt har det största engagemang för flyktingfrågorna! Han ären av de enskilda människor i det här landet som har gjort mest för flyktingar.Det där var icke ett särskilt snyggt påhopp, men kan säkertförsvara sig själv senare i debatten. Jag uppfattar inte som en ointressant personpå det sätt som gör. Jag vet att han ärmoderaternas förste vice ordförande. Han skulle med all säkerhet komma attutöva ett betydande inflytande i en borgerlig regering. Jag kan därför intenonchalera honom. Så länge ni säger att ni tänker bilda regering kommer jag attdå och då tala om borgerliga företrädare. Den dag ni säger att ni inte har föravsikt att sträva efter en borgerlig trepartiregering skall jag dela upp er,men så länge själv talar om en borgerlig regering kommer jagatt fortsätta tala om borgerliga företrädare, det får faktiskt ut med. Ja, har även i den här repliken fått enoproportionerligt stor del av mitt utrymme i förhållande till de andrapartiledarna. Så till vida har hans taktik alltså varit framgångsrik -gratulerar, ! Låt mig dock säga två ord till . Han brukar inormala fall få desto större utrymme, så även under gårdagen. Jag har varit ytterligt återhållsam när det gäller UNITA.Carl Bildt sade sig också ha den uppfattningen. Det vore bra om sågtill att grupper som han har god kontakt med skaffar sig samma insikt. Vi fåråterkomma till den debatten vid ett annat och lämpligare tillfälle - jag har endel saker att säga, det kan jag försäkra. Jag har gett besked, både här och tidigare, att vi inteskall ha någon fortsättning på löntagarfonderna. Självfallet skall vi då inteha en skatt som tillför fonderna pengar, eftersom de inte skall öka. Precis pådet sättet har dessutom i svarat 4 oktober-kommitténpå vårt partis vägnar. Jag kan inte förstå varför tid skall upptas i dennakammare och i denna stund med detta. har trots allt fått svaräven från mig, men i vårt parti är det så att partiets ledande företrädare stårför samma uppfattning. Det är kanske en sensation för de borgerliga, men så ärdet faktiskt inom socialdemokratin. Jag vill också säga några ord om inledning.Där sade han att socialdemokraterna här i ville blockeraoppositionens möjligheter att snabbt få till stånd en debatt i en aktuellfråga, nämligen Berglingaffären. hade vi gettjustitiekanslern i uppdrag att utreda vad som hade hänt. Det formella beslutettogs visserligen i regeringssammanträdet , men JK fick uppdragetdagen innan. fick jag brevet av . Där står följande: "Jag förutsätter att den särskilda debatten kaninledas med en redogörelse för regeringens bedömning av omständigheterna kringoch ansvaret för den livstidsdömde spionens flykt. Denna redogörelse kan sedanligga till grund för en vidare debatt om det politiska ansvaret för och depolitiska konsekvenserna av det inträffade." Det var precis det uppdraget justitiekanslern hade fått.Menar inte ett ord av det han säger i sin skrivelse? Han säger attdebatten skulle föras innan JK har lämnat sitt betänkande. Vi skulle alltsåinte ha haft tillgång till det när vi förde debatten. Vilken debatt hade detblivit? Och vad är det för en blockering talar om? Hanhade varit nöjd om debatten hade ägt rum , alltsåbara innan den nu kom att äga rum. Det var skillnaden mellan envital demokrati och en blockering av parlamentarisk demokrati! Jag har så oerhört svårt att förstå varför det skall göras partipolitikav allting numera. Även de mest tragiska händelser i detta land finns detpersoner som vill göra partipolitik av, som inte kan se att det finns vissasaker som förenar oss. Att så skall vara fallet har jag oerhört svårt för. Jagtycker att sådana här frågor borde kunna analyseras med något större kyla ochutan partipolitiska biavsikter. Vi borde kunna tänka på landets bästa och påden framtida politiken. I sådana avseenden tycker jag faktiskt att det bristernär man efter den genomgång vi hade under gårdagen inleder dagens debatt på detsätt som gjorde. OmCarl Bildt klagar över att jag tar upp detta , vill jag säga följande. Jaghar rätt till två repliker. Jag har svarat på fråga efter fråga. Jag ansåg ickeatt påhopp i inledningen kunde få stå oemotsagt. Därför har jag,herr talman, i en av de två repliker jag har tillgång till svarat på dettapåhopp från sida. Tredjevice talmannen anmälde att , , och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. Anf.20 Förste vice talman (): Först några ord till statsministern. Skulle och vi andramoderater applådera en högre arbetslöshet, som statsministern vill låtapåskina, skulle vi också applådera regeringens brist på allt vadekonomisk politik heter. Då skulle vi applådera de obalanser som den svenskaekonomin dess värre synes gå in i och som vi vill göra allt för att motverka. Svenskekonomi är nämligen, herr talman, på väg in i nya allvarliga balansproblem.Trots nedskrivningen av den svenska kronan, trots en näst intill rekordlånginternationell högkonjunktur, trots halverad oljenota tvingas ändå beutländska bankirer om hjälp om ingenting görs. Inflationstakten är på nyttoroande mycket högre än i våra viktigaste konkurrentländer och kommer attförbli det om vi inte gör något. Regeringen räknar i sin skrivelse tillriksdagen med två alternativ i fråga om lönekostnadsökningar, 3 och . Dethögre alternativet, , kan jämföras med årets trots att 1987förväntades innebära ett trendbrott till förmån för just lågalönekostnadsökningar. Hamnarvi på uppstår djupt oroande konsekvenser för justsysselsättning, tillväxt och upplåningsbehov. Klar tendens till ökadeobalanser, som regeringen försiktigt uttrycker det i sin skrivelse tillriksdagen. Men av skrivelsen framkommer inte med ett ord vad regeringen tänkergöra för att undvika dessa för så utomordentligt allvarliga "ökadeobalanser". Och regeringens hela handlande har också byggt på 3 %i lönekostnadsökning. Slår det fel, innebär det en felaktig grund förregeringens hela ekonomiska politik. Vadavser regeringen att göra? Naturligtvis räcker det inte att bara sitta medarmarna i kors och hoppas att lönekostnadsökningarna skall halveras av sigsjälva. För det är väl ändå inte valpskatten som skall lösa problemen,finansministern? Och vad avser regeringen att göra för att komma till rätta med den påmånga håll alltmer besvärande bristen på yrkeskunnig arbetskraft? Eller föratt öka hushållens rekordlåga sparande? Svenskekonomi står inför en valsituation. Det ena alternativet är att socialdemokraterna fortsättermed sin passiva politik, vars främsta inslag är fromma förhoppningar,skattehöjningar och åter skattehöjningar. Sedan regeringen trädde till harskattetrycket stigit från ca 50 till . Det betyder bortåt . iskattehöjningar för ett vanligt hushåll. Inte undra på då att många hushåll harsvårt att leva på sin lön och att kraven på löneökningar stiger och attDalaupprop formuleras. Det andra alternativet är én politik, som går ut på attstärka i stället för att försvaga hushållen, låta dem få behålla mer av sinainkomster, ersätta statligt tvångssparande med ökat personligt sparande, tabort monopolen och i stället vidga människornas valfrihet i fråga om boende,barnomsorg, sjukvård och utbildning. Höga skatter framställs ofta som en gärd av solidaritet,medan de som arbetar för lägre skatter framställs som den råa egoismensföreträdare. Men hur är det i verkligheten med den saken, finansministern? Närdet totala skattetrycket var lågt betalades skatten framför allt av dem somtjänade mycket. I takt med att skattetrycket ökat har det allt hårdare drabbatjust hushåll med svag betalningsförmåga. Många av de kraftigaste skattehöjningarsom själv har genomdrivit är påtagliga bevis för detta. Detgäller moms-, el-, olje- Och bensinskattehöjriingarna, som ofta har påverkatbarnfamiljerna och inkomstsvaga hushåll förhållandevis hårdast. Det gäller detborttagna förvärvsavdraget, som enbart drabbar barnfamiljer. Det gäller debetydande höjningarna av arbetsgivaravgifterna, som också slår relativt setthårdare för låg- än för höginkomsttagare. Till yttermera visso, herr talman, har skatterna oftaanvänts för ändamål som förstärker de inkomstskillnader som redan finns mellanolika hushåll och olika kommuner. Tunga utgifter för t.ex. barnomsorg,vuxenutbildning, fritid och kultur kommer främst de redan bättre ställda tillgodo. Det kan man få klara belägg för i egnaEFO-utredningar. Detsamma gäller i högsta grad den utbyggnad avföräldraförsäkringen som den socialdemokratiska partikongressen har ställt sigbakom. De sämst ställda skulle få en åttondel i föräldraförsäkring iförhållande till de bäst ställda. Det gäller också tunga delar av despecialdestinerade statsbidragen till kommunerna. Men alla, såväl svaga hushålloch svaga kommuner som rika hushåll och rika kommuner, måste vara med ochbetala. Över hela världen pågår skattesänkningar. Särskiltpåtaglig är sänkningen av marginalskatterna. I har skatten i låga ochvanliga inkomstlägen sänkts från och man vill där gå vidare. I USAbetalar multimiljardäi"en mindre i skatt på en inkomstökning än denlågavlönade industriarbetaren gör i . Allt fler inser attmarginalskatterna även hos oss måste sänkas väsentligt också i låga och vanligainkomstlägen, om vi skall kunna förbättra vår konkurrensförmåga och vårtvälstånd. Skall det bli möjligt, herr talman, måste det totalaskattetrycket sänkas. Har skattetaket nåtts och t. o. m. brutits igenom förmänniskor med vanliga eller goda inkomster måste detta naturligtvis ännu mer gälladem som har lägre inkomster eller t. ex. stora ränteutgifter för sitt småhuseller höga resekostnaderför att komma till och från sitt arbete. Ändå förefaller det som omsocialdemokraternas marginalskattesänkningar - om det nu blir något av demnågon gång - främst skulle komma att betalas av just dessa grupper.Är det en offensiv för rättvisa, finansministern? Den sänkning av skattetrycket som vi moderater förespråkarinnebär inte att statens eller kommunernas möjlighet att fullgöra sinauppgifter försämras. Hålls statens och kommunernas reala utgifter oförändradekan skattetrycket sänkas av BNP . Gårsocialdemokraterna med på detta börjar de också leva upp till de löften som degav i samband med det senaste valet. En sådan skattesänkning skulle inom göra detmöjligt att bl. a. sänka marginalskatterna till för det stora flertaletförvärvsarbetande, något som väsentligt skulle underlätta avtalsrörelserna.Även med lönekostnadsökningar inom ramen för de tillåtna per årskulle hushållens ekonomi förbättras. En stegvis sänkning av skattetrycket underlättasytterligare om de offentliga monopolen bryts upp. Får människor på lika villkorvalfrihet mellan offentlig och privat sjukvård, mellan olika former aväldreservice, barnomsorg eller inom skolan, skulle dessutom kvaliteten öka.Välfärden skulle förstärkas i dubbel bemärkelse. Det är inte i första hand brist på pengar som har letttill våra stora problem inom sjukvård, barnomsorg eller äldreomsorg. Det ärbristen på valfrihet, alternafiv och konkurrens i bästa bemärkelse som är detverkligt stora problemet. Det är t. ex. ingen slump att med dyrastesjukvård också har mycket besvärliga köproblem. Landet med de lägsta skatternai , , har däremot kanske bäst fungerande sjukvård. Ensjukvård som också fungerar för den som har ont om pengar och brist påkontakter. Den schweiziska ordningen bygger på ett system liknande det vimoderater förespråkar för vidkommande, nämligen en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring som följer med pafienten och stärker patientens valfrihet. Vad skulle de moderata skattesänkningarna betyda förhushållen? Ja, eftersom tillväxten enligt vårt förslag till största delenskulle komma just hushållen till godo skulle det innebära enverklig förbättring med i genomsnitt . per hushåll.Hushållen skulle väsentligt stärkas och bidragsberoendet avta. Varför är det, sammanfattningsvis, så vikfigt att sänkaskattetrycket? Jag vill ange följande skäl: För att stärka hushållen ochförbättra deras möjlighet att leva på sin lön och att av egen kraftkunna förbättra sin ekonomi. Detta är minst av allt en krasst ekonomisk fråga. Det är i grunden en fråga om självkänsla och egenvärde, om tro på sig själv och tro . För att stimulera hederligt arbete, företagande ochproduktiva investe ringar. Det är en fåfäng strävan att avvakta en ökad tillväxt innan man anser sig ha råd att sänka skattetrycket. Det är just för att tillväxten ochvälfärden skall kunna öka som inte har råd att fortsätta med världens högsta skattetryck. För att närma oss i stället för att avlägsna oss frånEuropa. fick ingetfillfredsställande svar av statsministern om vad som krävs för att göra enansvarsmedveten lönerörelse möjlig. Jag ställer därför några frågor tillKjell-Olof . Är finansministern beredd att för att underlättaavtalsförhandlingarna sänka marginalskatten i vanliga inkomstlägen redan nästaår? Är finansministern beredd att ta tillbaka höjningen avarbetsgivaravgifterna så att det blir något löneutrymme kvar attförhandla om? Är finansministern beredd att stimulera ett enskilt sparande,bl. a, genom att ta tillbaka arbetsgivaravgifterna på de anställdasvinstandelar? Är finansministern beredd att medverka till att flyttasparandet från staten fill hushållen genom att verka för en utförsäljning av destatliga företagen och inte minst att underlätta i stället för att försvåra förvanliga hushåll att om de så önskar kunna äga sin bostad? 21ANNE (): Jag gläder mig åt att så härlitet i efterhand har kommit till insikt om att de förslag som folkpartietförsökte väcka i inför avtalsrörelsen var ganska kloka - det är braatt hon har ändrat uppfattning. Jag vill börja med att anknyta till det som IngegerdTroedsson sade genom att formulera praktiskt taget samma frågor fill Kjell-OlofFeldt, och det är de på kort sikt viktigaste frågorna. För det första: Anser regeringen att allt står väl till iden svenska ekonomin? Går allt så bra att det inte finns några problem? IIngvar anföranden fanns det olika uppfattningar i början och islutet. För det andra: Om svaret på frågan är nej, vilket är dådet viktigaste problemet? Jag gissar att finansministern svarar pris- ochkostnadsutveck-Ungen, men det är ett ofullständigt svar. Är detefterfrågeinflation eller kostnadsinflafion som är det mest akuta problemet? För det tredje: Vad avser regeringen att göra åt detviktigaste problemet? Om det är efterfrågeinflation borde köpkraft dras in.Vilka skattehöjningsförslag kan och svenska folket i så fall väntasig? Om det är kostnadsinflafion - vilka förslag kommer då? Det skulle varaintressant att höra finansministerns uppfattning. Regeringen presenterade en skrivelseom den ekonomiska utvecklingen, och jag ser den mest som ett debattinlägg införnästa års avtalsrörelse. Debattinlägg från regeringen är naturligtvis intressanta,men det hade varit ännu bättre med förslag till konkreta åtgärder. Skrivelsen är intressant på det sättet att den innehållertvå alternativ. Det ena grundar sig på den kostnadsutveckling somlångtidsutredningen kräver, och det ändra grundar sig på en dubbelt så snabblönekostnadsutveckling. I det senare fallet blir allting sämre, och det äruppenbart att regeringen helst skulle se en dämpning av kostnadsökningen filllångtidsutredningens nivå på . Jag instämmer till fullo i detta. Men hurvill regeringen nå dit? Tror regeringen på fullt allvar att man når genomatt bara sitta med armarna i Det tror inte jag.Bara löneglidningen har varit ellerhögre. Idet gynnsamma lägre alternafivet i skrivelsen ämnar regeringen avstå från denbeslutade höjningen av arbetsgivaravgifterna - i efterhand, förmodar jag. Hurdetta skall gå till i praktiken är svårt att se, vilket också framgick närskrivelsen presenterades. Skall det komma som något slags extra bonus tillarbetsgivarna , när man kan se vad löneökningarna faktisktblev? Enligtmin mening är detta en bakvänd ordning. I stället bör regeringen redan nu klartdeklarera att det inte blir någon höjning av arbetsgivaravgifterna. Dessutomanser vi i att det är nödvändigt att , dvs. ,sänka marginalskatterna och avstå från att belägga de anställdas vinstandelarmed arbetsgivaravgifter. Om regeringen vidtog dessa tre åtgärder, herrfinansminister, skulle det åtminstone finnas en chans till reallöneökningar förlöntagarna utan så stora kostnadsökningar att konkurrenskraften försämras. I går kunde följande påstående läsas i tidningen: "Förpostfäktningeninför årets avtalsrörelse indikerar att den kan bli lång och svår. --- Från skilda håll påarbetsmarknaden har det förts fram förslag som syftar till att lösa uppknutarna i avtalsrörelsen. Det är oroande att dessa förslag bemöts medtystnad." Påståendetär alldeles sant - det gjordes av löneminister . Ett av deförslag som har förts fram för att underlätta avtalsrörelsen kommer frånfolkpartiet, som jag refererade. Den som varit mest mån om att det blirtyst om vårt förslag är regeringen. Jag undrar om finansministern kan tala omvarför regeringen inte ens viU debattera detta förslag. Förett knappt halvår sedan fälldes några uttalanden om det ekonomiska läget somvar nog så intressanta. Jag skall läsa upp två av dem: "Insiktenom värdet av låga lönekostnadsökningar måste få genomslag i de avtaladekostnadsökningarna. Den lönekostnadsökning som de centrala parterna avtalade omför 1986 och 1987 överskred vad som är förenligt med en balanseradsamhällsekonomisk utveckling." "Detär av yttersta vikt att parterna avtalsrörelse ytterligare begränsarlönekostnadsökningarna."