prot · GB0928 · 1987-12-31 00:00:00 — Det gäller ändå att välja färdriktning. Bådeav finansministerns ursprungliga svar och av hans,senare inlägg måste man draslutsatsen att det är enbart på grund av Htet tråkiga effekter somskattetrycket har ökat och är negativt. Det talas inte om att pengar tas frånmänniskorna, som de själva hellre skulle ha velat hantera. Vi moderater däremotanser att människorna skall få bestämma över större delen av sina inkomster. Låt mig avslutningsvis säga följande till finansministern.När det gäller jämförelsen mellan och perioden 1982-1988finns det två stora vikfiga skillnader. För det första har skattetrycket stigitkraftigare . För det andra hade jusocialdemokraterna redan beslutat bl. a. om en arbetsgivaravgiftshöjning om 3 %när de borgerliga regeringspartierna övertog regeringsmakten.Den nya borgerliga regeringen kunde dock inom loppet av se tillatt man slapp en delav den höjningen. kan man alltsåsäga att skattetrycket var oförändrat - till skillnad från vad som varit falletunder socialdemokraternas regeringstid. 8INGEMAR (): Det är alldeles sant att skattetrycket kanmätas på olika sätt, och det är en intressant fråga hur man skall räkna utdetta. Men det är ju inte det som debatten handlar om. Det är alltså inteen jämförelse mellan och eller något annat land som debatten gäller, utan det handlar om skatteuttagets förändring mellan de aktuellaåren. Naturligtvis måste vi hålla oss till samma jämförelsetal, samma sätt attdefiniera skattetrycket. Om man nu har som mål att skattetrycket skall varaoförändrat, måste det rimligen finnas ett syfte med det - nämligen attmotsatsen inte är bra för den ekonomiska politiken. Det vore därför på sinplats att finansministern ägnade sigåt att bekämpa ökningen av skatteuttaget i stället för att bara bortförklaraökningen. Han säger ändå att han ogillar att det har hänt, och det är enframgång. Men sanningen är att minst en tredjedel är en följd av aktiva beslutefter förslag från finansministerns eget departement - kanske frän hans egenpenna - och dessutom en följd av försummelser att t. ex. förbättrainflationsskyddet. Lägre marginalskatter hade lett till lägrelönekostnadsökningar och lägre utgifter för stat och kommun. Man hade intebehövt gå denna väg för att sanera statens finanser. Vad är nu detta uttalande om ett oförändrat skattetryckvärt, om det inte skall vara vägledande för polifiken? De faktiska effekternaav för höga marginalskatter och ständigt nya skattepålagor kan vara illa nogför de ekonomiska utsikterna framöver, men skada gör också den diskrepans somhär föreligger mellan en uttalad ambition å ena sidan och en faktiskt fördpolitik å andra sidan. Här säger regeringen att man vill ha ett oförändratskattetryck men föreslår ändå nya skatter. Regeringen säger att det inte skallske några skatteförändringar i värdepappershandeln, men strax därefter aviserarfinansministern valpskatten. Det skune inte ske någon ändring av omsättningsskattenpå aktier, men strax därefter kom ett förslag om en fördubbling. Regeringensäger att skattetrycket inte skall stiga, partikongressen säger att det väl fårstiga fast det blir svårt, och riksdagsmajoriteten inte bara säger utangenomför det också. Arbetsgivaravgifterna borde inte höjas, säger regeringenmen gör det ändå, för att senare ta tiHbaka höjningen. Ser inte finansministern att här föreligger en skillnadmellan uttalade ambifioner och fakfiskt förd politik som kan leda fillsvårigheter när inte längre devalveringseffekter och högkonjunkturen gerdraghjälp åt svensk ekonomi? Anf.9 (): Finansministern ställer nu frågan hur intressantskattetrycket egentligen är som måttenhet. Det var i varje fall utomordentligtintressant valrörelse, då detta löfte avgavs. Finansministern kommenterar utvecklingen . Jaghar inte fillgång till siffermaterial och var för övrigt inte engagerad i dennakammare vid den fiden, men jag kan säga att det för att upprätthållasysselsättningen och hålla nere arbetslösheten, i såväl detta rike som i vår omvärld, tarvades stora insatserfrån statens sida, vilket självfallet också kostade pengar. Och det fillätskosta pengar, just för att man ville hålla sysselsättningen uppe ocharbetslösheten nere. Jag kan för övrigt returnera frågan: Vad hade hänt om dendåvarande opposifionens överbudspolitik skulle ha omsatts i handling undersamma period? Vilket hade skattetrycket då varit? Jag upprepar den avslutande frågan i mitt förra anförande:Kvarstår fortfarande löftet ? Det vore bra om finansministern villekommentera det, för sin egen trovärdighets skull. När det gäller kommunalskatterna är det riktigt attcenterpartiet avfärdade det förslag som förelåg för behandling undervårriksdagen. främstdärför att det var kombinerat med en kraffig sänkning av nivån iskatteutjämningssystemet. Jag kan på stående fot lova finansministern att omhan återkommer med ett utjämningsförslag som inte medför en sänkning avskatteutjämningsbidragsnivån och som har inslag av överföring avspecialdesfinerade bidrag till utjämningssystemet, finns det goda förutsättningarför att stöd kan inhämtas. Jag förstår att det är en källa till storirritation för om den offentliga sektorn nu börjar visa överskottigen. Något sådant skulle naturligtvis aldrig riskeras under en moderat regim. Vi kan återvända till den sorgliga historienom utvecklingen under den borgerliga regeringsepoken. Låt mig bara notera attde fyra borgerliga regeringar vi hade lyckades med konststycket att öka bådeskattetrycket och utgiftstrycket. Det var det fantastiskt fina med er prestation.Då fick ni det stora underskottet inom den offentliga sektorn, som Bo Lundgrenuppenbarligen eftersträvar att uppnå igen. Ni lyckades öka både skattetrycketoch utgiftstrycket. Resultatet blev ett budgetunderskott på 85 miljarder. Jagförstår att ni är stolta över den prestationen, för det är en sådan prestationni är på väg att upprepa med den polifik ni formar inför valet. Jag hoppas attväljarna tar sig i akt för att låta er upprepa detta konststycke. säger att finansministern borde ägna sigåt att bekämpa skattehöjningar. Jag vill försäkra att en stordel av min dag går åt fill att hålla tillbaka krav på utgiftsökningar somskulle leda till ytteriigare skattehöjningar. Jag måste till min ledsnadkonstatera att den kampen får jag fortsätta även i denna riksdag gentemot denborgerliga opposition som hävdar att den har som sitt mål att sänkaskattetrycket. Då borde ni i rimlighetens namn vara konsekventa och sta emot defrestelser som kommer från alla möjliga håll. Det lyckas ni inte klara . Istället föreslår ni ökade statliga utgifter. Det är när man står emot kravetpåutgiftsökningar som modet visar sig, liksom hur allvarlig avsikten är attsänka skattetrycket. Det är märkligt att kunna konstatera att ni under den härperioden har sagt nej till flera skattesänkningar som faktiskt har genomförts.Ni var emot höjning av grundavdraget, ni var emot höjningen av schablonavdragetoch ni var emot den extra skatterabatten. Jag tycker att ochjag ändå skulle kunna ena oss om att det har skett enväsentlig förändring av det svenska skattesystemet när vi har sänkt skattesatsernai inkomstskattesystemet så pass kraftigt. säger .att lägre marginalskatter hade letttill lägre löneökningar. Men sanningen är att vi har sänkt marginalskatterna.Låt oss som exempel ta en person som har en taxerad inkomst på . I det fallet blir marginalskatten nu . Hade vi inte genomfört reformen1982 och hade vi inte tagit nya beslut om sänkningar av skattenivån, hadedenna person fått en marginalskatt på , dvs. en skillnad på . Nog har politiken förts med den inriktning som IngemarEliasson efterlyste. Problemet är bara om det verkligen har lett till lägrelöneökningar än vi annars skulle ha fått. Det kan jag ställa mig tveksam till.Bortsett från 6 protokoll 1987/88:27-28 1987/88:28 detta hardet skett fler skattereformer och större reformering av värt inkomstskattesystem än vad som varit faHefsedan , , . Det är sanningen om densocialdemokratiska skattepolitiken. Anf.11 BO (): är en vänlig man. Han säger att finansmi-. nisternkanske har ambitionen men saknar förmågan att sänka skattetrycket. Jag är interiktigt så vänlig, för jag är övertygad om att finansministern inte heller harambitionen att sänka skatten. Såväl svar som inlägg tyder på det. Denpolifik som regeringen har fört och alla de förslag till skattehöjningar somman har lagt visar att det i det avseendet inte enbart är förmågan det är felpå, utan det är ambitionen som framför allt saknas. Skallvi klara ut en gång för alla hur det ligger till med skattetrycket under , denperiod de borgerliga hade majoritet i . . lyckadessocialdemokrater och vpk, utan att ha majoritet, få igenom beslut om höjningarav arbetsgivaravgifterna . Detta skulle genomföras den 1januari 1977. När de borgerliga partierna fick regeringsmakten och bildaderegering hade man ett utrymme och en möjlighet att påverkabudgetarbetet och ekonomin så mycket att man kunde ta tillbaka hälften av dennahöjning. Skall man klara ut vad de borgerliga regeringarna faktiskt gjorde närdet gäller skattetrycket måste man jämföra effekterna 1977, efter en redukfionav s-politiken som hade gjorts, med effekterna 1982. Då finner man attskattetrycket var oförändrat. Om jag inte missminner mig var det någon tiondelsprocentenhet lägre 1982. Låtoss göra samma sak när det gäller socialdemokraterna och säga att 1982 årspoHfik ligger fast, börja med 1983 och jämföra med 1986. Då är det ändå enkraftig skärpning av skattetrycket Hksom det var mellan1970 och 1976, den period när skattetrycket ökade mest häffigt i svensk ekonomi.Det är en klar skillnad. Må vara att vi inte klarade utgiftsökningstakten i ettläge där vi hade en mycket besvärlig lågkonjunktur. Vi hade oljeprischockerbåde 1974 och 1978, och dessa gav effekter. Så är det. Socialdemokraternahar under sin regeringsperiod höjt ett antal skatter. Det bortserfinansministern ifrån. Han talar om automafik. Någon sådan är det ju inte frågaom. Man har höjt en mängd gamla skatter och infört nya skatter. Det har varitskattehöjningar som framför allt har drabbat låginkomsttagarna, det har varitmycket trubbiga skatter som bensinskattehöjningar och annat. Närvi nu har en debatt om skattepolifiken kan vi konstatera att denförändring som genomförs i skatteskalan inte ger kompensation förinflationens verkningar, så som man nu kan bedöma dess utveckling. Vad skallfinansministern göra åt det? Blir det några skattesänkningar ? Och för1989 kommer inflafionen att höja skattetrycket avsevärt, även inkomstskattenför medborgarna. Vad händer 1989? Det finns inga förslag från regeringen.Finansministern säger ingenting därför att han inte vill sänka skattetrycket.Socialdemokraterna är och förblir ett högskatteparti. 12INGEMAR (): Det är alldeles riktigt att steg har tagits irätt riktning med den skattereform som , ochsocialdemokraterna var överens om att genomföra. Men när ni socialdemokraterkom till makten förändrade ni som bekant reformen på en väsenflig punkt,nämligen genom en försämring av inflationsskyddet. Och de steg som skulle följahar inte tagits -ni har haft på er att lägga fram förslag om enfortsättning på denna inledning till en skattereform, och det har ni integjort. Lika illa är det när det gäller den instabilitet som harförelegat i beskeden om skatterna från regeringen. Här har vi talatom behovet av fastare spelregler för att få till stånd ett långsiktigt agerandei näringsliv och finansvärld. Men vad har vi fått? Jo, vi har fått motsatsen. På punkt efter punkt har regeringen sagt en sak för attsedan ta tillbaka uttalandet eller göra något som varit helt annorlunda.Regeringen uttalar att arbetsgivaravgifterna inte borde höjas men höjer demändå. Finansministern försäkrar att omsättningsskatten på aktier inte bordeändras men fördubblar den. Finansministern säger att inga skatteändringar skallske på värdepappershandeln för att strax därefter lägga fram förslaget omvalpskatten. Regeringen säger att skattetrycket inte borde stiga och ändåstiger det. Det är denna diskrepans mellan uttalade ambitioner och vadsom faktiskt sker som ändå måste leda till osäkerhet, för att intesäga till en förtroendekris på den ena marknaden efter den andra. Detta kan möjligen göra finansministern överraskad, menjag ser en likhet mellan finansministerns situation och det dilemma sompresident har hamnat i. Han har år talat om behovet avbalanserade budgetar, för att administrera alltmer obalanseradesådana. är förtroendegapet ett faktum, och presidenten blir enligtuppgift perplex när han hör att oron på börsen och valutamarknaden beror påhans budgetunderskott. I har regeringen lappat ihop budgetunderskottetmed hjälp av ständigt höjda skatter. Det går kanske bra så längedevalveringseffekter och högkonjunktur tillåter det. Men sedan, närlågkonjunkturerna är här och skatterna har drivit lönekostnaderna i höjden ochberövat företag marknadsandelar, vad blir dä effekten av att skattetryckettillåts stiga? Om finansministern vill slippa president borde han nog se till att uttalanden och ambitioner beträffandeskattetrycket bringas i harmoni. Annars kan också finansministern kommaatt bli perplex över de effekter som detta att säga en sak och göra en annanåstadkommer i ekonomin. 13ROLF KENNERYD (c): Finansministern gör här två påpekanden somjag finner värda att kommentera. Det ena påståendet är att de borgerligaoppositionspartierna skulle ha krävt ökade statliga utgifter som skulle haförsämrat budgetbalansen. Jag vill erinra om att vi har haft delade meningar ommedlens fördelning på kostnadslagen. Från sida har vi exempelviskrävt ökade resurser på utbildningsområdet. Vi har varit mycket månaom att också presenterahelfinansierade budgetförslag, som också omfattat besparingar som täckt de härutgiftsökningarna. Detandra uttalandet innebar att finansministern häftade ihop allaopposifionsparfier med sitt påstående att vi skulle ha varit emot en höjning avgrundavdraget. Det är väl ändå en klar felakfighet. Finansministern hade juvänligheten, eller snarare ovänligheten, att tidigare beskylla mig för att varaovederhäftig. Jag vill inte ta till det uttrycket, utan jag utgår från att detvar glömska som gjorde att finansministern inte erinrade sig att det faktisktvar vi i centerparfiet som sköt socialdemokraterna framför oss för attåstadkomma en höjning av grundavdraget. Vi tycker att detta liggerpå en nivå som bör bibehållas, och jag utber mig finansministerns stöd för attdet skall bibehållas på den här nivån också när diskussionerna om den framtidabeskattningen hettar till. Jagförstår att finansministern inte anser sig ha tid att besvara min nu två gångerframställda fråga om löftet om en skattekvot vilket, avgavs 1985,kvarstår. Jag tillåter mig därför att upprepa frågan: Kvarstår löftet ellerkvarstår det icke? gjorde en något halsbrytande men ändå intressantjämförelse mellan mig och president . Jag vill bara förklara för IngemarEliasson att har fört precis den polifik som ni förordar. Han har sänktskatterna hela fiden och bringat inte bara utan hela världen in i ettekonomiskt kaos. Det är också vad som skulle ha blivit följden, om ni hade fåttråda i detta Hlla land. BengtWesterberg har i av klarsyn berättat hur det gick till när hanvar statssekreterare i budgetdepartementet och det skulle förhandlas ombudgetpoHtiken i de borgerliga regeringarna. Det skedde enligt principen, attom jag får mina skattesänkningar, får du dina utgiftsökningar. Det är klart attdet då gick som det gick. Jag tycker att oppositionen är i sin fulla rätt att kritiseraregeringen för att den inte har klarat av att uppnå de mål som den haft när detgäller skattetrycket. Men er kritik saknar all trovärdighet i den meningen attni själva skulle kunna uppfylla något av de löften ni var för sig ställt ut. Nihar tre skilda linjer i skattepolifiken, tre skilda linjer i utrikespolitiken.Det absolut mest säkra i svensk politik är därför att det finansiella kaos somni åstadkom förra gången skulle upprepas igen. Slutligen, herr talman: att minskabudgetunderskottet från 85 miljarder till 10 miljarder har vi besparat svenskafolket många framtida bekymmer och svårigheter. Det är den stora insats som vihar gjort. Med den insatsen kommer vi att gå till det svenska folketoch begära fortsatt förtroende. Och vår ambition kommer fortfarande att varaatt i ett förbättrat budgefläge också sänka skattetrycket. Andrevice talmannen anmälde att och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar påinterpellation 1987/88:5 om rätt för svenska företag till vissa investeringar iutländska företag har frågat mig om jag är beredd att medverka fill attsvenska företag bereds fillfälle att göra portföljinvesteringar iminoritetsposter i utländska företag. Svaretär att regeringen har en positiv inställning tiH att svensk industri skall hamöjligheter att utveckla och behålla goda kontakter med ufländskt näringslivoch teknisk utveckling. Detta avspeglas också i regeringens syn påinvesteringar i utlandet. Valutaregleringenhar fidigare inte medgivit s. k. portföljinvesteringar utomlands. Dock har s.k. direktinvesteringar tillåtits. NicGrönvalls fråga tycks utgå ifrån att en direktinvestering föreligger endast omsamtliga aktier i ett utländskt företag förvärvas. En direktinvestering kanemellerfid mycket väl avse en minoritetspost t. ex. i ett utländsktteknikutvecklande eller marknadsbearbetande företag. Det avgörande förgränsdragningen mellan direktinvestering och portfölj investering är snararesyftet med förvärvet. Har syftet varit att få ett effektivt inflytande påverksamheten eller annars skapa en varaktig ekonomisk förbindelse med företagetär det en direktinvestering. Även om dessa villkor inte varit formelltuppfyllda har brukat ge fillstånd när syftet varit att få kunskaperom t. ex. den tekniska utvecklingen eller marknadsföringen i det utländskaföretaget. Omdet är denna typ av investeringar avser tycker jag alltså att hanborde vara ganska nöjd med fingens ordning. Om det han åsyftar är att äveninvesteringar, vilkas enda eller huvudsakliga syfte är att ge avkastning, bordetillåtas, så är svaret att det även på detta område pågår en successivliberalisering när det gäller aktiehandeln. Sålunda har i dagarnabeslutat att ge utökade möjligheter till placeringar i utländska aktieroberoende av syftet med placeringen. Det betyder, såvitt jag förstår, att NicGrönvalls fråga även i detta avseende redan fått ett posifivt svar genom attriksbanken beslutat att inleda en avveckling av gällandeförbud mot rena portföljinvesteringar i akfier. Jagkan avslutningsvis nämna att den nu redovisade liberaliseringen ligger i linjemed vad de nordiska finansministrarna beslutat medverka till attgenomföra inom sina resp. länder. 16 (): Tack för svaret, herr finansminister! Detfinns ju faktiskt i det här svaret en positiv grundton som man kan glädja sigåt. Finansministern har varit angelägen om att understryka regeringens hållningtill det svenska näringslivets möjligheter fill internationalisering. Men omman lyfter litet på täcket finner man under de vackra fraserna den gamlavanliga och goda centraldirigerade socialdemokratiska politiken. Om mannämligen bryter ned detta svar, finner man att det rör sig inom trehuvudfrågor, bl. a. påståendena om regeringens hållning till företagensinvesteringsplaner. På denna punkt påpekar nu finansministern att regeringenhar en positiv inställning. Omrätt för svenska företag till vissa investeringar i utländska företag Om rätt för svenska företag till vissa investeringar iutländska företag Att regeringen förbehåller sig att avgöra när ett svensktföretag får investera i utlandet är ett exempel på en ofrihet som är hämmandepå svenskt näringsHvs utveckling. Samma synsätt kan man med goda skäl anlägga även på denandra delen av svaret, där finansministern gör en utvidgning i ämnet, nämligenen förklaring av vad som är portföljinvestering och vad som ärdirektinvestering. Av svaret framgår ju att gränsdragningen kan vara svår, ochdet är som avgör gränsdragningen. Således blir det här svaret ävenpå detta område en bekräftelse på att det är byråkratin som bestämmer närsvenska företag får investera utomlands. Det är inte företagen. Den generande sanningen om den svenskavalutaregleringspolitiken är att poHtikerna förbehåller sig rätten att vetabäst. Jag skulle gärna gå in på detta ämne litet djupare ochfråga finansministern om vi i fortsättningen kan använda denna hans definitionpå portföljinvesteringar vid framtida bedömningar och anse, att om syftet harvarit att skapa ett effektivt inflytande på verksamheten eller att annars skapaen varaktig ekonomisk förbindelse med företaget, så föreligger endirektinvestering. Det betyder faktiskt att varje investering är endirektinvestering. Ingen företagare i vårt land investerar i en minoritetspostpå i ett utländskt företag om han inte avser att därmed åstadkomma envaraktig ekonomisk förbindelse. Det innebär alltså att finansministernbekräftar att byråkraters beslutanderätt inte är det minstareducerad. Denna definition öppnar i stället dörren ytterligare. Till slut några kommentarer till de avslutandesynpunkterna på nya beslut. Om jag förstår saken rätt - och det ärinte så lätt att förstå saken rätt, eftersom allt jag har fått tillgång ärriksbankens pressmeddelande av - skall detta nya tillståndgöras till föremål för handel. Detta framstår närmast som generande. Jag skullegärna vilja att finansministern förklarade hur man moraliskt kan försvara gör friheten till föremål för handel. avser här tydligen atträtten att göra portföljinvesteringar i utlandet skall säljas genomanbudsförfarande. Det kan väl inte vara annat än handel med frihet somåstadkoms därmed? En annan fråga som jag tycker man behöver veta mycket merom, och där jag hoppas att finansministern är beredd att i varje fall delge osssin synpunkt, gäller vem som skall få avge anbud. Får jag göra det? Fårfinansministern göra det? Eller är det institutionerna, försäkringsbolageneller storföretagen som får göra det? Hur går det för de småföretag somplötsligt erbjuds ett tillfälle att göra en investering utomlands mellan de treanbudstiderna som ligger utlagda ? Skall desSa företag vara tvungna attse sin investeringsmöjlighet gå om intet? Detta verkar vara något slags försök att ta upp vad somsker i världen, att acceptera att det i världen ställs krav på att ävenkapitalmarknaderna skall vara öppna. Hela den utveckhng vi ser går ju mot enökad internationalisering, medan fortsätter att förbehålla sig rättenatt driva sin egen politik, att ha en egen räntenivå och även rätten tillframtida devalveringar. Det åren beklaglig politik som visar världen hurosolidariskt vi egentligen vill driva vår finanspolitik. Jag skullegärna vilja veta vad det sista stycket i finansministerns svar Där står attdetta beslut ligger i linje med vad de nordiska finansministrarna harbeslutat. Vad var det som de beslutade som detta passar så väl ihop med? Detskulle vara värdefullt att få veta. Kan det vara något fel, , att ett litet industriland ändågör anspråk på att i någon mån få bedriva sin egen ekonomiska politik? Vadligger det för egenvärde i att vi skall underordna oss centralbankerna iFrankfurt, och ? Vari Hgger egenvärdet i att vi inte skullekunna föra en egen räntepolitik? Är det något fel att göra det? Förri fiden hade högern en viss nationell anstrykning, . tycks nivara villiga att stå på knä för vilka utländska baiikirer som helst, bara föratt ingå i den stora högergemenskapen. Jag trodde att det låg ett egenvärde iatt vi faktiskt kunde föra en egen räntepolitik inom de i och för sig mycketsnäva gränser som redan sätts. Jag begriper inte alls att nu skallförsöka driva en linje där vi inte kan föra en egen räntepolitik, skattepolitikeller sysselsättningspolitik, utan vi skall tvingas ut i en värld med 15 %arbetslöshet. Skall det vara i att vi skall ha sammaarbetslöshet som resten av ? Är nöjd då? Har vi blivittillräckligt internationella när vi har 450 000 arbetslösa svenskar?