prot · GB0985 · 1987-12-31 00:00:00 — Men intresset har vuxit starkt, och det trorjag är en tillgång, för det innebär också att svenska folket faktiskt vill seatt de här affärerna röjs upp. Det har också lett till en serie av förändringarefter hand. Lagstiftningen har skärpts efter hand. Det har inte varittillräckligt. Den kommer att skärpas ytterligare, och jag hoppas att detkommer att vara till fyllest, i kombination med den tillsyn, den tillämpningoch den kontroll som också föreslås. Om vill göra ytterligare enparlamentarisk granskning utöver den som sker via konstitutionsutskottetoch efter att ha granskat regeringens förslag till åtgärder resp. efter att hagranskat medbor-garkommissionens rapport och den uppföljning regeringen gör avdet hela, kommer naturligtvis regeringen också att ta fasta på vad riksdagenbegär. Förste vice talmannen anmälde attPär anhållit att till protokollet få antecknat,att han inte ägderätt till ytterligare replik, 76 31ANITA BRÅKENHIELM (m): I en artikel i med rubrikenOmpröva säkerhetspolitiken? skriver gurun i svensk säkerhetspolitisk debatt,, om förändrade förutsättningarna för svensksäkerhetspolitik. Han berör den sovjetiska uppladdningen med det formidablabäsområdet kring och och den spegelbild till detta somNATO:s strategiska planering för norra naturligen har blivit. Hansnuddar vid och de eventuella strategiska följderna därav. Hanuppehåller sig mera utförligt vid den svenska säkerhetspolitikens ständigahuvudvärk, ubåtskränkningarna. Han talar också om vad han kallar svenskdiplomatis och upplysningsverksamhets viktigaste uppgift : möjligheternaatt förena den svenska neutraliteten med vidsträckt deltagande i Europasekonomiska integrationsprocess. Han menar att de senaste decenniernas ytterstbetydelsefulla förändringar vad gäller svensk säkerhetspolitiks förutsättningarborde föranleda debatt och studier kring hur denna eventuellt skulle behövaförändras. Men han konstaterar att debatten och förslagen i stort sett uteblir.Man hör bara ett vagt mummel eller det blir alldeles tyst. spekulerar inte i varför det är så. Minnsvi vad som hände de militära experter som i andaskisserade ett par möjliga angreppsfall mot - de drabbades avutrikesdepartementets bannbulla - kanske vi kan förstå varför experter ochpolitiker som ännu befinner sig i karriären rör sig försiktigt. Frånsett en ochannan frejdig och kunnig journalist rör sig på den mera äventyrliga arenan mestredan blivna eller snara pensionärer. , Men visst saknar man en inträngande diskussion inteminst från regeringens sida då det gäller viktiga förändringar i vär egensituation och studier av möjliga handlingsalternativ som kan följa därav. Letar man t, ex. efter regeringsuttalanden kring detgångna årets banbrytande säkerhetspolitiska avtal, det om skrotning avmedeldistansvapnen, finner man bara ett par mycket allmänna, intetsägandeintervjuuttalanden av stats- och utrikesministrarna. Statsministern kundeendast med ledande frågor av reportern bringas i närheten av vad det egentligenrörde sig om. Utrikesministerns kommentar ger heller ingen antydan om hurman i drar konsekvenser för svensk del. Absolut grundläggande för tilltron till vårsäkerhetspolitik och vår förmåga att upprätthålla den deklareradeneutralitetspolitiken även i krislägen är naturligtvis vår försvarspolitiskaplanering. Om vi inte lyckas förändra en politisk situation därförsvarsministern, vilken oroande verklighet han än ställs inför, likt enupphakad grammofonskiva upprepar "inga mer pengar till försvaret"riskerar vi att allvarligt förlora trovärdighet här, både utåt och hos detsvenska folket. begynnande tillnyktring på detta område hälsar jagmed glädje. Men försvaret hör traditionellt hemma i en annan av riksdagensstora debatter, och jag skall här inte fördjupa mig i denna del avproblematiken, detta trots krampartade försök att försvara 1987års totalhavererade försvarsbeslut i en utrikesdebatt. Han kanske trodde atthan här inte skulle riskera att bli bemött av specialistkunnande som skullekunna påvisa en del av de försåtliga felaktigheter hans argumentering innehöll.Det är frestande men jag skall avstå och hålla mig till vad som i snävaremening hör till det utrikespolitiska området. Jag vill ägna mig åt ett av de områden som här har berörts- vad händer med svensk säkerhetspolitisk planering och vilken beredskap ellervilka eventuella ändrade dispositioner som kan vara på sin plats med anledningav utvecklingen på rustningskontrollområdet. Kort sagt: Vad behöver vi göra föratt kunna medverka konstruktivt - eller åtminstone inte tagas på sängen -iEuropa efter ? Det vid toppmötet i mellansupermaktsledarna ingångna avtalet om skrotning av landbaserademedeldistansmissiler tillgodoser inte bara de krav som framfördes i NATO:snolloption . Genom att även vissa robotar med kortare räckvidd än demsom avsågs i den ursprungliga nolloptionen har blivit inkluderade går detlängre. Avtalet är intressant på flera sätt. Som är detta det första avtal som verkligen innebär en nedrustning avbefintliga kärnvapen. Det innebär dessutom att och enats omett kvalificerat verifikationssystem för att kontrollera avtalets efterlevnad.Detta kan allmänt betyda ett genombrott också på verifikationsområdet - ettområde där kan ha tekniska möjligheter att göra en insats, omforskningsresurserna satsas. Avtalet är också ett framsteg för principen att ettnedrustningsavtal inte behöver vara strikt symmetriskt i fråga om antaletstridsspetsar eller vapenbärare. Man har också tagit hänsyn till strukturellaolikheter i de båda supermakternas rustningar. Detta kan få betydelse vidhantering av de besvärliga frågorna om nedrustning av de konventionellastyrkorna, där kvantitativa obalanser finns, i mänga fall till Warszawapaktensförmån. I förhållande till de totala kärnvapenarsenalerna äravtalet om medeldistansmissilerna marginellt. Förstörelsekapaciteten kommerinte nämnvärt att påverkas. Det finns emellertid anledning att studera vad ettbortdragande av medeldistanskärnvapnen från kan komma att innebära.Debattens vågor går också höga i . Internationella konferenser med politiskaledare liksom en livlig verksamhet av säkerhetspolitiskt initierade debattörersörjer för att idéer penetreras och intresset hålls vid liv. Men behovet av analys och debatt finns också i nordisk ochdärnied svensk säkerhetspolitik. Kan innebära att hotet mot vårtnärområde på något sätt förändras? Vi har i detta sammanhang bl. a. anledningatt fundera över vad utspel i det s. k. Murmansktalet innebär. En sovjetisk charmoffensiv mot de nordiska länderna, bl.a. med förslag om begränsning av marin närvaro i , ochNordatlanten, låter som ett bidrag fill avspänning i det nordiska området.Försöken att nå ytterligare kontakter med de nordiska länderna vad gäller desäkerhetspolitiska frågorna i vårt närområde har också från sovjetiskt hållunder varit legio och i några fall följt linjer som är främmandeför svenskt sätt att hantera utrikespolitiska spörsmål. Men är utspelet huvudsakligen ett försök att möta enförväntad upptrappning av amerikansk marin närvaro i det norra området? Frågarman sig från sovjetiskt håll på vilket sätt NATO kan förväntas möta den"reva" i doktrinenom flexibelt gensvar som borttagandet av de s. k. INF-systemen innebär? Vad betyderdet ändrade sovjetiska övnings- och rörelsemönstret i , som CarlBildt tidigare berörde? Det bör noteras att i Murmansktalet ej nämndesbland de havsområden där önskar begränsad marin närvaro. Två tredjedelarav de sovjetiska atomvapenbestyckade ubåtarna har sin hemvist där, och derasrörelser skulle alltså rimligen undantas eventuella begränsningsaktioner. Närman talade om att avlägsna ubåtsburna kärnvapen från - redan gamlaoch skrotfärdiga system - nämndes inte heller något om de betydligt fler ochmodernare kärnvapen som har på ytfartyg i . De frågorna är naturligtvis av betydelse inte baraför supermakterna utan också för de länder i vilkas omedelbara närhet dedriver sitt strategiska spel. I en debatt med utrikesministern i denna kammare straxföre jul kunde jag med tillfredsställelse konstatera att utrikesministern medän större klarhet än slog fast att utgångspunkten för de nordiskaländernas diskussion av dessa frågor är en grundläggande respekt för de olikasäkerhetspolitiska linjer som de nordiska länderna valt, att den forskningochde samtal, framför allt kring förtroendeskapande åtgärder, som förs på detnordiska planet förutsätter en utformning som även de tre NATQ-länderna i dennordiska kretsen kan ansluta sig till samt att multinationella överenskommelsermåste utformas sä att de har ett direkt intresse för oss och att de ger ökatförtroende i vårt närområde. Samma bedömningar som den svenske utrikesministern görbeträffande behovet av att förankra agerandet i de frågorna så att detfrämjar vår egen säkerhet underströk också den norska statsministern i ett anförande inför Paasikivisamfundet. Hon poängterar dock också - kanske som en reaktion på denfinske presidentens utspel om nordiska överläggningar om de frågorna -att överläggningar om förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder på det marinaområdet måste föras i ett allians-till-allians-sammanhang, i synnerhet mellande stora sjömakterna, och att det måste leda till ökad säkerhet också i ettöst-väst-perspektiv. Ett lika klart svenskt avståndstagande från de sovjetiskaförsöken till nordisk regionalisering eller isolering av frågorna voreönskvärt. Att det nordiska området fått ökad strategisk betydelsekonstaterades från svenskt håll redan av försvarskommitté. Kan viförutse ytterligare intresseförskjutning mot det nordiska området? Och vadbetyder det i så fall för oss? Kommer det nordiska luftrummet och möjlighetenatt använda det -eller att hindra motparten att använda det - att bli ett änstörre intresse för supermakterna? Vad ställer det för ytterligare krav på vårtredan halverade luftförsvar? Det väl kända problemet med överlägsenhetvad gäller geografiska förutsättningar för uppladdning och på vissa områdenockså vad gäller konventionell militär styrka i kommer att fä störreaktualitet efter . Uppenbartär att intresset för konventionella nedrustningsförhandlingar Prot.1987/88:85. kommer att öka. Då är det av största vikt att man från svensksida metodiskt analyserareffekten av den aktuella situationen på vårt eget säkerhetspolitiska läge ochtillvaratar alla möjligheter att lägga fram säkerhetspolitiskt väl förankradesvenska synpunkter i de sammanhang där vi över huvud taget får vara med. Regeringensäger i årets budgetproposition: "Utvecklingen i värt närområde och det ökadestrategiska intresset för vår del av världen ställer betydande krav påsäkerhetspolitiskt inriktade analyser som underlag för beslut och svensktagerande. Det är också ett starkt svenskt intresse att ha ingående kunskaper omde ledande stormakternas politik och om utvecklingen i ," Det finns dock risk för att regeringen här. liksomhittills då det gäller verkliga krafttag mot de generande ubåtskränkningarna,stannar vid besvärjelser och ord. På annat sätt kan jag inte förklara densocialdemokratiska majoritetens negativa inställning ti|l ett moderat förslagtill årets riksdag om att initiera ett sammanhållet framåtsyftandeforskningsprojekt om europeisk stabilitet och nedrustning, ägnat just åt attskaffa respektingivande underlag för framtida agerande på deninternationella förhandlingsarenan. Det finns t.ex, anledning alt grundligt analysera varförde neutrala staterna rriycket snabbt ställdes inför utsikten att uteslutas frånde troligen i en överskådlig framtid viktigaste multinationella förhandlingarnaom säkerhet och nedrustning i . Vi tror gärna att vårt bidrag till deninternationella stabiliteten är betydande och dessutom att våra insatser i deninternationella nedrustningspolitiken är framträdande. Förvisso görs i tysthet och bakom kulisserna fortfarandeuppskattade insatser, t. ex. vad gäller konventionen mot kemiska vapen. Men varSveriges betydelse för det framgångsrika resultatet av Stockholmskonferenseninte större än att aliiansmakterna nu helst tycks vilja lägga viktigaförhandlingsfrågor i det forum till vilket vi inte kommer att hamer än ett mycket symboliskt tillträde? Att den neutrala medlarrollen uppenbarligen inte äroumbärlig får vi kanske stå ut med. men ett berättigat intresse för detnordeuropeiska områdets strategiska betydelse och för att en åtminstone geografiskt betydande stat i området somSverige skulle kunna ha värdefulla bidrag att komma med är en uppfattning värdatt slåss för. Detta kan dock inte göras pä annat sätt än genom att viinternationellt visar verklig expertkunskap på området. Kompetens finnsotvivelaktigt, om den utnyttjas väl. Ett överskuggande intresse just nu voreatt försöka se till att åtminstone förtroendeskapande åtgärder på det militäraområdet och diskussionen om de militära doktrinerna med sin tyngdpunkt hamnar iden del av de kommande ESK-förhandlingarna där vi med full delaktighet kanmedverka. Här finns bäde svenska intressen att bevaka och svensk kompetens attta till vara. Vår viktigaste bundsförvant i denna fråga-om än med heltandra motiv for sitt agerande - torde vara . Pä vilket sätt harregeringen undersökt möjligheterna att inom en större västeuropeisk krets färespekt för ett svenskt kunnande och ett potentiellt värdefullt tillskott tilldessa problemområden från de neutrala staternas sida? Om västblocket kundevinnas för en sådanuppläggning torde öst inte göra några svårigheter. Med stor sannolikhet kommer det närmaste årtiondetsviktigaste förhandling - vid sidan av dem som självsvåldigt och exklusivt försmellan supermakterna när de är på det humöret, och då kan vi inte, hur gärnaMaj Britt än vill det, ha så mycket att säga till om - att föras ianslutning fill ESK. 32STURE () replik: säger sig representeraspecialistkunnande i de säkerhetspolitiska frågor som jag tog upp i mittanförande. Från den positionen anklagade hon mig för försåtliga felaktigheter idet som jag har sagt utan att hon närmare preciserade sig. Jag begärde nu ordetför att ge åtminstone för att ge exempel påsådant som hon menade var felaktigt i mitt anförande. Om hon vill förneka atthennes partikamrat i utrikesutskottet iNorrköpings Tidningar framförde åsikten att bör agera för att brytaloss ,.Lettland och från får hon problem medsanningen. vill väl ändå inte försvara sådana utrikespolitiskastolligheter? 33 () replik;- Jag skall ta tillfället i akt att peka på tvåav de försåtliga felaktigheter som gjorde sig skyldig till. Denena gällde att satsning pä försvaret ligger kring av BNP. Det är2,jämfört för bara . Den andra felaktigheten var att man nu begär resurser förfler kvalificerade brigader. Verkligheten är att man begär resurser för attslippa reducera våra 26 kvalificerade brigader till 15. Det kallar jagförsåtliga felaktigheter. Jag vill använda de minuter som jag har till mittförfogande till att försöka avsluta mina illa tidsdisponerade tankegångar medatt återvända till den utgångspunkt där jag började mitt huvudanförande,nämligen artikel i . Han påpekar där att det politiskaSverige, regeringen och partierna, ute i måste söka förståelse förSveriges roll som stabiliserande faktor i den totala europeiska bilden. Hanmenar att värt eget tal om svensk säkerhetspolitik som ett viktigt bidrag tilllugn och stabilitet i kommer att sättas på prov den dag skall taställning till formerna för vårt deltagande i den europeiska integrationsprocessen.Dä kommer det att vara viktigt att den svenska neutralitetspolifiken kan sessom en tillgång och inte en belastning för oss. Jag är rädd att vi delvis redan har ställts på prov.Risken finns att vi kan bedömas väga för lätt. Vad som behövsär verkliga åtgärder, inte bara ord, som visar att vi både på detförsvarspolitiska och på det nedrustningspolitiska området är beredda att, intebara med ord utan också med seriös handling - forskning, resurser och arbete -att göra den svenska neutraliteten till en stabiliserande faktor, bäde i dagensfredliga och med trovärdighet att förbli det också om orosmolnen skullehopas. Ett svenskt internationellt och djupt känt engagemang ärviktigt, både nära och fjärran. Vår vilja är betydande, vårförmåga många 6 protokoll 1987/88:85 En realistisk syn på vår egen roll i vårt egetsammanhang är, på sin plats. Det moraliserande draget i vår utrikespolitikkanske armera irriterande för vår internationella trovärdighet. Det kanske ärmindre irriterande att vi säljer vapen än det hyckleri med vilket det helaomges här hemma. Om socialdemokratins företrädare, inte minst påregeringsnivå, ville visa lika stort engagemang för vår egen säkerhetspolitik ien föränderlig situation och inför oss näraliggande problem som inför avlägsnaländers, skulle det säkert inte minska aktningen för vår utrikes- ochförsvarspolitik - tvärtom. Inte heller skulle det försvåra våra utsikter att sessom en respekfingivande och intressant förhandlingspart i arbetet för ettintegrerat . 34STURE () replik: Jag talade i mitt inledningsanförande om attvi lägger ned på vårt totalförsvar. Den ligger i och för sig nä ra . Jag tror att det är ensiffra som berör det militära försvaret. Jag talade om totalförsvaret, alltsåäven de civila delarna av försvaret. När det sedan gäller referensen till flerkvalificerade brigader avser jag naturligtvis fler kvalificerade brigader änvad försvarsbeslutet räcker till. Att då tala om försåtliga felaktigheterförstår säkert är att gå ganska långt i polemiken. Jag lägger emellertid klart märke till att AnitaBråkenhielm inte tar stolligheter i försvar. Ni sitter båda iutrikesutskottet, och jag förstår att och afUgglas inte ställer upp bakom kravet på att dels vid iWien, dels bilateralt med skall kräva att , ochLitauen skall få avgöra om de vill tillhöra eller återupprättasitt nationella oberoende. Sådana utrikespolitiska initiativ för att skapa trenya stater vid är ingenting annat än tokigheter som man naturligtvisodlar på den extremmoderata kanten för att det möjligen skall ge en delexilbaltiska röster i höstens val. Men det ökar sannerligen inte förtroendetför vad en borgerlig regering dominerad av moderater kan komma att hitta påriär det gäller våra relationer med . I utrikespolitiken ärmoderaterna särlingar, och vi får inte slappna av i vår vakthållning motmoderaternas äventyrligheter. Att en moderat utrikespolitiker och aktivist nuhar blivit partiordförande och i utrikesutskottet efterträtts av en ännu meräventyrlig aktivist från det gör att vi faktiskt intehar någon anledning att slappna av i vår oro. 35 () replik; Jag tycker att med avslöjandeklarhet genom sina fillrättalägganden bevisar hur försåtliga hans felakfigheterär. Och är visserligen , men det ärmycket små tal, och var betydligt mer och betydligt mer i klass med vadsom då behövdes. försåtliga felaktigheter om kan jag också passa på att korrigera. Vi har inte, som antyda, sagt att med vapenmakt skall försöka befria deförtryckta En sådan tanke är även oss främmande. Vad har sagt är t.ex.: "Det är en allvarlig brist i svensk utrikespolitikatt de baltiska ländernas situation i det närmaste förträngts till förmån förkonfliktområden, som ligger längre bort, och där vår möjlighet att spela enmeningsfull roll är betydligt mindre." Vi talar engagerat, riktigt och mycket vackert om frihetoch självbestämmande för ett stort antal folk i världen. Vi talar om behovetav att söka en lösning för folk så att de själva får bestämma hur deskall ha det ordnat med sina egna förhållanden. Men vi talar väldigt tyst om debaltiska folken. Vad har sagt är bl. a. att vi bör verka för enömsesidig visumfrihet. Vi skulle kunna göra det enklare för svenska medborgareatt besöka de baltiska länderna, som det skulle vara möjligt förinvånarna i de baltiska länderna att besöka . Vidare menar han att detär viktigt att "i samband med uppföljningsarbetet efterHelsingforsöverenskommelsen och i bilaterala sammanhang med , framför somsin uppfattning att , och borde ges rätt att själva iöppna demokratiska former avgöra om de i fortsättningen önskar tillhöraSovjetunionen, eller återupprätta sitt nationella oberoende". Jag tycker inte det är förgripligt. Om det, avslöjar det bara det sinne för andra folks frihet, rättigheter ochutveckling som socialdemokratin i så fall står för. Jag vågar stå för sammauppfattning som . Förste vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 36BENGT SILFVERSTRAND (s): Även den här gången har likaskoningslösa som meningslösa och resultatlösa terrorkrig i kommit iskymundan för geografiskt mera närliggande och massmedialt mera spektakulärainternationella konflikter. Ändå tillhör det ryska övergreppet på ett anspråkslöstoch fattigt folk i vår tids stora tragedier. har den ryska elefantens fot förtrampatoch förtryckt det afghanska folket- av lidande och misär, avförstörelse och förnedring. Av en befolkning på 16 miljoner befinner sig näranog en tredjedel på flykt utanför landets gränser, de flesta i grannlandetPakistan. Två miljoner afghaner är flykfingar inom sitt eget land. En miljonafghaner har dödats eller skadats svårt av den ryska krigsmaskinens brutalaframfart. Splitterbomber förklädda till leksaker har gjort tusentals afghanskabarn till krymplingar för livet. Byar och städer har bombats till ruiner,bevattningssystem förstörts, skördar bränts ner och civilbefolkningenmassakrerats. Men också för har kriget inneburit umbäranden ochförluster, vilkas politiska pris supermakten nu uppenbarligen funnit bli förhögt. Militärt och politiskt är förSovjetunionen ett fullständigt fiasko. Den välutrustade Sovjetarmén harmisslyckats såväl med att krossa det folkliga motståndet som med att bygga uppett fundament för den afghanska quislingregimen i . landsbygdenär utanför Sovjetarméns och Kabulregimens kontroll, alltmedan den afghanskamotståndsrörelsen har fått ökat fotfäste också när det gäller kontrollen avstrategiska stödjepunkter, t. ex. viktiga kommunika-tipnsleder. 15 000sovjetiska soldater har stupat, 25 000 har sårats och de materiella förlusternai form av nedskjutna flygplan och förlorade militärfordon är enorma.Motståndsrörelsens i efterhand förbättrade vapenutrustning, bl. a. tillgångentill Sfingermissiler, har tvingat ryssarna till omfattande omläggningar ochbegränsningar av sin flygverksamhet. Motståndsrörelsen har på senare tidhårdare engagerat sig i mera regelrätta slag inom vissa områden. Ändå kan maninte tala om någon avgörande förändring i det militära läget i Afghanistan.Kriget kommer sannolikt aldrig att få någon vinnare om det skall fortsätta. Detfinns bara förlorare. Krigets utveckling har också kommit iskymundan för de pågående fredsförhandlingarna i . Omvärlden var längeskeptiskt inställd till den sovjetiska politiken för nationell försoning.Numera tycks dock de flesta bedömare vara överens om att verkligenhar en uppriktig vilja att dra sig tillbaka från . Den propagandistiskt och diplomatiskt välformuleradeglasnostpolitiken står här inför sin stora internafionella trovärdighetstest.Gorbatjov förefaller vara beredd att gå mycket långt för att slippa kvarnstenenAfghanistan om halsen, då han åter skall träffa ,den här gången på hernmaplan i . Tidtabellen för tillbakadragandet av deryska trupperna förefaller att bli en kompromiss , med början 60dagar efter undertecknandet av ett avtal. har det emellertid kommit grus iförhandlingsmaskineriet i . - hårt pressat av den av muslimskafundamendalister dominerade afghanska motståndsrörelsen - kräver i elfte timmenen interimsregering i som villkor för undertecknandet av ett fredsavtal,något som kategoriskt motsätter sig och som närmast ställersig avvaktande fill. Däremot har krävt s. k. symmetri, dvs. att Moskvasbistånd fill Kabulregimen skall avbrytas i samma stund som de amerikanskavapenleveranserna till motståndsrörelsen upphör. Också detta krav avvisas avMoskva. Trycket på fredsförhandlingarna i håller på attdriva in ytterligare en kil mellan gerillans moderata och mera fundamentalistiskafraktioner.