prot · GB0916 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag tror att denna uppfattning beror på en okunskap om politikersvilja och förmåga. Men den har också sin grund i somliga politikers mångagånger diffusa uppfattning om, som man tycker, flummiga akademiker och derasvärld. Denna bristande tillit måste självfallet lösas. När politiker på lokaloch regional nivå inser att forskare och lärare faktiskt är"pratbara", och när forskare och lärare blir varse samma sak ompolitiker är jag övertygad om att konflikten kommer att lösas. Det handlarinte om kontroll, vilket har sagts här, eller grepp över det och det. Det ärinte det polifikerna skall syssla med. Har man någon erfarenhet av hur det går till i en styrelsevet man att det som styrelsen gör, inbegripet de allmänföreträdare som i dagsitter där, är att man föreslår vilka linjer som högskolan eller universitetetskall ha, vilken inriktning som skall gälla. Man fördelar resurserna till deolika linjerna. Det handlar alltså inte om att kontrollera eller ha grepp överden fria tanken, kreativiteten eller integriteten. Min principiella uppfattning är att allmänföreträdarnaskall vara politiker, dvs. nomineras av de politiska partierna. Från borgerligthåll och från universitet och högskolor hävdas att "de mest lämpade"eller "de bästa" skall väljas. Jag tycker att det är bra att det harskett en uppstramning i utskottsbetänkandet i förhållande till propositionen,som andades litet av den filosofi jag talat om. Skälet till min uppfattning att det är politikerna somskall vara allmänföreträdare är den konflikt som samtliga universitet ochhögskolor befinner sig i, nämligen konflikten mellan närsamhällets behov av enviss typ av utbildning och forskning och universitetens och högskolornasintegritet, långsiktighet och frihet. Detta är en mycket påtagligkonflikt som kräver sin lösning. Jag tror att det var som sade att han varrädd för att det med detta förslag skulle bli modetrender och populism ihögskolevärlden. Men hur ser det då ut ? Det blir alltmer uppenbart att isynnerhet de nya högskolorna utvecklas till konjunkturanpassandeutbildningsmaskiner, där ett näringslivsbehov driver fram korta ochibland kvalitativt tvivelaktiga högskoleutbildningar. Finansieringen av dessablir dessutom mycket bekymmersam i vissa fall. Att i detta läge ge exempelvishögskolein-tresserade representanter för näringslivet plats i styrelsenbetyder, enligt min mening, att man ger en part i denna intressekonflikt ettövertag. Därvid rubbas balansen mellan kortsiktig nytta och långsiktigframtidsutveckling. Med utgångspunkt i vad jag har hört i debatten i dagförstår jag att det här borgerliga mischmaschet av duktigt folk som man villskall bestämma över dagens och morgondagens utbildning och forskning inte ärvad utbildningsutskottets majoritet står bakom, utan man uppfattarallmänföreträdare som representanter för den representativa demokratin. Med dettaär jag nöjd och yrkar bifall till utskottsmajoritetens hemställan. Fortsatt decentralisering inom högskolan Anf.21 () replik; Det är inte så vanligt i en debatt att manfår rätt redan innan debatten är avslutad. Men inlägg härvar ju en bekräftelse på det som jag har hävdat i den här debatten, nämligenatt man i Fortsatt decentralisering inom högskolan varje fallinom socialdemokratin ser rätt olika på frågan hur man skall utnyttja denmajoritet av allmänföreträdare som utskottsbetänkandet föreslår. Jag kan barauttrycka förhoppningen att den åsikt som här företräder inteär den förhärskande inom socialdemokratin och inte kommer att prägla de beslutsom utbildningsministern skall fatta beträffandehögskolerepresentationen. sade att hon tror att företrädarna förhögskolan och allmänföreträdarna kommer att kunna arbetaharmoniskt tillsammans, och att den konflikt som det har talats om så småningomkommer att upphöra. Jag anser att man inte skall tro det. Det ligger i sakensnatur att personer som utses för att representera vissa intressen också kommeratt inta olika ståndpunkter då och då. Den konflikten skall vi i och för siginte vara rädda för, utan den kan säkert bli fruktbar. Jag tror alltså att detär fel att bortse från den. På samma sätt företräder löntagarrepresentanter ien bolagsstyrelse delvis andra intressen än de representanter som bolagsstämmanutser. Även om de i det dagliga arbetet ofta intar samma ståndpunkt har såledesdessa företrädare olika utgångspunkter för sitt handlande. Jag sade aldrig i mitt anförande att den förändring som nuföreslås skulle öppna för modetrender och populism. Men det är viktigt att haden grundsyn på högskolan-som jag har och som jag tror att en del andrasocialdemokrater än har. Den vetenskapliga friheten äroerhört viktig, och den skall vi lägga ned ett stort engagemang på attförsvara. Om vi sviktar i det vaktslåendet finns risk för att högskolan öppnasför t. ex. modetrender och populism. 22 () replik: Med instämmande i avslutandeord konstaterar jag att jag i anförande fått den bekräftelsepå den socialdemokratiska bockfot som jag tidigare tyckt framskymta på olikahåll. 23MARGARETA () replik; säger att han slår vakt omden vetenskapliga friheten, och han ger ett intryck av att jag och andrasocialdemokrater inte skulle göra det eller att detta förslag skulle utgöra etthot mot den vetenskapliga friheten. Jag förstår inte på vilket sätt det förslagsom vi nu behandlar skulle utgöra ett sådant hot. Som jag sade i mitt tidigare inlägg är det inte meningenatt allmänföreträdarna skall styra åsikter, tankar och utveckling. fastställer de yttre ramarna. Inom dessa arbetar lärare ochforskare, och framöver, mycket fritt. Allmänföreträdarna och högskolansstyrelse i sin helhet skall också följa upp de utbildningspolitiska beslut somvi fattar här. Även av det skälet är det bra med en koppling mellan politikerpå central nivå och politiker ute i universitetens och högskolornas styrelser. Jag har inte sagt att politiker, forskare och lärare skallarbeta i något slags harmoni. Jag inser nämligen fill fullo att det mångagånger finns intressekonflikter mellan dem. Men har representanterna förolika grupper på sina hållmycket svårt att ens tala med varandra. De är så främmande för varandrasverksamhetsområden. Jag tror att det är nödvändigt att dessa grupper talar medvarandra och försöker förstå varandra med utgångspunkt i de olikaintresseområdena. Därmed har jag inte sagt att de skall kunna förenas i en godsamarbetsanda. Det tror jag inte är möjligt. I går besökte jordbruksutskottet ,och där sade man ungefär så här: Här har vi den styrelse som alla andrauniversitet och högskolor är så rädda för. Vi tycker att den är bra. Den görnämligen att politiker på olika plan får större förståelse för våra krav. Jagtog till mig detta uttalande och noterade det som positivt. Det förs en allmän diskussion om att avpolitisera intebara det här området utan allfing. Det framskymtade mycket tydligt i BirgerHagårds och anföranden. Man skall ha duktigt folk. Jag frågarmig vad som menas med duktigt folk och hur duktigt folk skall utses. Det är juett underkännande av den representativa demokratin att tala om det. Ni talar om dem som är anslutna till ett politiskt partioch om en annan grupp som är helt avpolitiserad och neutral samt inte har någrauppfattningar utan bara är duktig i största allmänhet. Det är en åsikt som jagaldrig har begripit. Men det är kanske möjligt att få den förklarad. Fortsatt decentralisering inom högskolan Anf.24 (): Propositionen om ändringar i högskolans organisation harfått den något oegentliga titeln decentralisering inom högskolan.Propositionen har vandrat länge genom , och utbildningsutskottet harhaft mycken möda med utbildningsministerns förslag innan propositionen nåttfram till slutstafionen, kammardebatt och riksdagsbeslut. Förslaget består av två delar. Den ena är ett avskaffandeav de politiskt sammansatta regionstyrelserna och därmed i realiteten en starkförsvagning av det regionala och politiska samarbetet över länsgränserna ihögskolefrågor. Jag tillhör dem som fruktar, tvärtemot vad som sägs ipropositionen, att organisationsförändringarna innebär att beslutencentraliseras fill i fråga om det regionstyrelserna sysslar med,nämligen den regionala fördelningen och samarbetet i frågor som rör enstakakurser och lokala linjer. Hur skall man annars kunna klara den nödvändiga samordningenöver länsgränserna när olika högskolor inom en region vill anordna sammautbildning? Dessutom tror jag att de små högskolorna kommer attföriora ett politiskt stöd när regionstyrelserna försvinner, ett stöd som dehade behövt för att förhindra att universiteten i storstadsområdena tar för sigalldeles för mycket av utbildningsresurserna. Även vi som satt iregionstyrelserna på de stora universitetsorterna kände en starkregionalpolitisk förpliktelse att verka för de små högskolorna. I den andra delen av propositionen finns förslaget attallmänföreträdarna skall ha majoritet i högskolestyrelserna. Det är alltså ettslags ersättning för den politiska majoritet som i realiteten fanns iregionstyrelserna. På den här punkten har uttrycktfarhågor, som bottnar i en oro för vad som skall hända. Problemet är nämligenatt sammansättningen när det gäller allmänrepresentanterna, på basis avutbildningsutskottets Fortsatt decentralisering inom högskolan betänkande,blir sådan att man får en bastant borgerlig majoritet som inte kommer att gemycket för arbetarrörelsens värderingar i högskolepolitiken. Detta problemförstärks enligt min mening ytterligare av att utskottet har tagit sig före attändra i propositionen och vill kasta ut de fackliga organisationernasrepresentanter när det gäller att vara fullvärdiga företrädare i högskolornasstyrelser. De har alltså inte längre rösträtt. Vi socialdemokrater brukar sträva efter att markera ensärskild samhörighet med LO och TCO. Vad utskottet här har gjort motlöntagarintressena ligger inte i linje med detta. För mig hade det varit naturligt attsocialdemokratin hade fortsatt att samarbeta med i denna fråga. Tyvärrhar det inte blivit så. Riksdagsgruppen har tagit sin ställning. Jag kan därförendast hoppas att våra farhågor vad gäller den föreslagna omorganisationen inteskall besannas. Under detta anförande hade ledningen av kammarensförhandlingar övertagits av andre vice talmannen. 25 Tredje vice talman (): Det är mycket i anförandesom jag kan instämma i. Under de år jag har suttit med i försödra utbildningsregionen har jag upplevt att det finns ett starkt engagemangför den högre utbildningen ute i regionerna. Detta med all rätt, naturligtvis.Utbildningen, inte minst den högre utbildningen och forskningen, aren starkhävstång för utvecklingen som helhet. Detta gör att också högskoleorganisationen, inkl. resurs-och ansvarsfördelningen, är en mycket viktig fråga. Man skall naturligtvis haen organisation som tillgodoser högt ställda krav på effektivitet ochakademisk frihet. Det senare är i långa stycken en förutsättning föreffektivitet på högskoleområdet. Men det ställs också höga krav på samordning,om resurserna skall utnyttjas på ett effektivt sätt. För den skull är jag, vilket jag vill understryka härytterligare -jag har gjort det i en motion och i andra sammanhang - mycketbesviken över att den socialdemokratiska regeringen inte besvärade sig med attgöra en ordentlig analys av hur organisationen på högskoleområdet bäst skall seut, innan man lade fram förslag till beslut om konkreta åtgärder. Den proposition som ligger till grund förutbildningsutskottets betänkande är oerhört mager. Vi brukar här i riksdagenfrån olika håll säga att de beslut vi fattar skall vara ordentligt förberedda,ordentligt analyserade. Vi skall någorlunda kunna överblicka effekterna avbesluten. Det kan vi inte göra i denna fråga. Det är bara rakt på - en radförändringar, som man egentligen inte vet vart de leder. Min erfarenhet från säger mig attregionstyrelsen har tillgodosett högt ställda anspråk på samordning ocheffektivitet. har ju varit ett organ där folk engagerade ihögskoleutbildningen över en större region har kunnat träffas och utbytasynpunkter, där deras krav har fått konfronteras med varandra. Vidare har inneburit att man frånhuvuduniversitetets sida, om jag får använda det uttrycket, har blivit medvetenom de mindre högskolornasspeciella problem och önskemål. Vi har lyckats, i varje fall i den södraregionen, att få ett mycket förtroendefullt och fint samarbete mellanuniversitetet och de mindre högskolorna. Detta har i sin tur också varit en garantiför att de utbildningar som startats vid de mindre högskolorna har fått en högkvalitet och väl kunnat mäta sig med i . När man avskaffar detta samordningsorgan är risken, somjag ser det. att dessa nu upparbetade kanaler bryts. Var och en är sig självnärmast. kommer att slåss för sina saker, de mindrehögskolorna för sina, och vi får inte denna avspända samtalston och dennaavvägning av olika intressen mot varandra som vi har kunnat få iregionstyrelsen. Särskilt för de mindre högskolorna kan detta vara enmycket riskabel utveckling. De kan ju sjunka ner till att bli något slagsandrahandshögskolor, vilket naturligtvis kommer att påverka rekryteringen ochockså påverka högskolans status och påverka möjligheterna för de mindrehögskolorna att expandera. A och O för all högskoleutbildning måste vara högkvalitet, och det gäller att man försöker tillgodose det på bästa sätt.Resurserna kommer under alla omständigheter att vara begränsade, även om jaghoppas att vi kan plussa på ordentligt på den högre utbildningen, och detinnebär att risken är stor att de mindre högskolorna får komma i strykklass. Sedan har det också talats om att man skall bryta upp denslutna akademiska världen och att människor har svårt för att tala medvarandra, för att citera . Vi som har jobbat i regionstyrelsenhar inte haft de problemen. Det har varit en öppen diskussion mellanakademiker, företrädare för andra intressen, företrädare för de mindrehögskolorna och företrädare för det stora . Vi har inte haftsamtalsproblem. Jag vill påstå att regionstyrelserna också har bidragit tillatt öka förståelsen för högskolornas speciella situation hos breda grupper isamhället. Jag anser inte att en organisation kan vara för evigteller att man stelt skall bita sig fast vid det som finns. Man måstenaturligtvis kunna ompröva. Vad jag hade hoppats på var att vi skulle kunna fåen ordentlig prövning av hur organisationen bäst skall se ut på det regionalaområdet och lokalt vid de enskilda högskolorna. Jag beklagar djupt att vi intehar fått det utredningsmaterial som borde ha funnits, innan vi går tillbeslut. kommer de här nämnda samordningsproblemen att kvarstå,även om regionstyrelserna avskaffas, och då måste man ställa frågan: Hur skallde av? Här talas litet löst om länsstyrelsernas uppgifter, menlänsstyrelsen verkar inom ett enda län. Den kan naturligtvis engagera sig förutbildningen vid sin högskola och samordna intressen för organisationer,näringsliv och annat inom sitt län, men varje länsstyrelse för sig kan ju intebli ett övergripande samordningsorgan. Man säger att skall få ta över dessauppgifter. Jag fruktar att denna samordning, om den läggs på ,blir en uppgift som kommer att skötas med vänster hand. Risken är säkerligen,precis som framhöll, att den reella beslutandefunktionen närdet gäller intresseavvägning mellan olika högskolor kommer att flyttas upp tillUHÄ och till . Det som här kallas för en decentraliseringblir alltså i realiteten en långtgående centralisering. Fortsatt decentralisering inom högskolan Prot.1987/88:16 Anf. 26 (): Eftersom det idebatten efter utskottsrundan har gjorts en del tolkningarav vad utskottet har sagt, är jag angelägen att göra ett inlägg till å densocialdemokrafiska utskottsgruppens vägnar. För att börja med det som var inne påvill jag betona att utskottets och den socialdemokratiska gruppens hållning ärden att vi utgår ifrån de personliga förutsättningarna för att fullgörastyrelseuppdraget. Sedan har vi en passage där vi talar om vad som bör gällaför samtliga allmänföreträdare: att de skall tillföra kunskaper och auktoritet,att de skall ha ett personligt engagemang för högskolan och vara förtrogna meddess villkor samt ha förståelse för högskolans roll som bildningsinstitutionoch behovet av inre frihet och vetenskaplig integritet. Därefter kommer exempel på olika kategorier av företrädaresom man kan tänka sig. Där nämner vi först personer som har kännedom om detomgivande samhället och säger att det kan vara personer med förankring i ocherfarenhet av den representativa demokratin. Så kominer vi till dem somrepresenterar breda samhälleliga opinioner och har stora kontaktytor, och somsista exempel anför vi personer med förankring i kulturlivet. Jag är angelägen att deklarera att den socialdemokratiskagruppen inte anser att det skall vara enbart politiker som allmänrepresentanteri dessa styrelser. Det vill jag ordentligt och klart slå fast från vår gruppssida. Så ett par ord till . Han säger att det ärstor risk för att de upparbetade relationerna bryts mellan det storauniversitetet och de mindre högskolorna som ligger runt om detta universitet isamma region. Jag vet inte vad han har för underlag för att säga att den riskenär uppenbar. Om man avskaffar också själva regionerna och inte bararegionstyrelserna, kan det bli ett friare kontakttagande mellan stora och småhögskolor. Det finns exempel på att sådant kan ske och att faktiskt iblandregiongränserna har hindrat detta friare samarbete. Jag är inte orolig på den här punkten, och jag vet inte omde små högskolorna är särskilt oroliga. Det kan naturligtvis variera, men manskall då också komma ihåg att UHÄ nu har lagt fram en plan för utbyggnaden avde mindre högskolorna som innebär att dessa tillförs resurser. Jag utgår ifrånatt känner till det, eftersom han har varit verksam inomhögskolevärlden. Genom denna utbyggnadsplan tror jag att den här oron kanstillas en del. Det är ju ett konkret exempel på att man tänker göra satsningarpå de mindre högskolorna. Jag tror att de mindre högskolorna kommer att fortsättaatt utvecklas, och det vore ju skräp om de skulle behöva ha stöd av en störrehögskola inom ram för att kunna det. Jag är alltså inte likaorolig som på den punkten, och det tycker jag är angeläget attsäga. 27 Tredje vice talman () replik; Oron kan naturligtvis vara graderad. Rent konkret har det ofta varitpå det sättet, att man från de mindre högskolorna kommit med förslag omutvidgning av utbildningsutbudet på ett eller annat område inom De här förslagen har ibland varit ganska skissartade, 32 ibland bätte genomarbetade. Normalthar och dess kansli sett till attdet blivit kontakt med motsvarande utbildning vid . Man harengagerat framträdande experter inom just det utbildningsområdet somtillsammans med folk från den mindre högskolan har utarbetat undervisningsplanerinom ämnesområdet i fråga. har ibland fått hålla igen. Den har inteenbart sagt ja och amen till de mindre högskolornas förslag, och det har viemellanåt fått kritik för. Men syftet med detta har just varit att se till attde nya utbildningar som startas på de mindre högskolorna är genomtänkta ochkvalitativt tillfredsställande. Jag föreställer mig att det kommer att blimycket svårare att få folk att ställa upp på sådant här, när maninte har som ett förmedlande organ, där representanter ocksåför sitter med och på ett tidigt stadium diskuterar de olikaförslagen från även de mindre högskolorna. hoppas naturligtvis de mindre högskolorna på deregionala politikerna och på att man genom att åka upp till ochuppvakta UHÄ och skall kunna få sina anspråktillgodosedda. Men så fungerar ju inte anslagsfördelningen i verkligheten. Jagär mycket ängslig för att vi kommer att sakna ett effektivt planeringsorgan pådet regionala planet just när det gäller avvägningen både mellan de mindrehögskolorna inbördes och mellan dem och universiteten. Vi får inte glömma bort att de mindre högskolorna inteenbart är regionala högskolor, vilket de framställs som, utan ofta harutbildningar som sträcker sin rekrytering långt över det egna länets gränser.Då gäller det också att se till, att man inte får hårt konkurrerandeutbildningar vid högskolor som ligger väldigt nära varandra, eftersom man dåkan spoliera möjligheterna att bygga upp en effektiv utbildning på bådaställena. Det är en rad avvägningsproblem av det här slaget sommåste lösas. Här säger man att det skall bli konferenser av olika slag, mensamtidigt stryker utskottet under att UHÄ skall medverka. Det blir en trögprocess, det blir en besvärligare process och det blir säkeriigen inte en såeffektiv process som den vi har haft . Fortsatt decentralisering inom högskolan Anf.28 () replik: beskriver här hur samarbetethar utvecklats inom ram mellan större och mindre högskolor.Jag förstår inte varför detta samarbete skulle behöva brytas därför att manändrar den institutionella organisationen. Det kunde väl vara bra att haregionstyrelsen i början, så att man fick en viss stabilitet och öppnadekontakter mellan stora och mindre högskolor, men när de kontakterna nu äretablerade är det väl inte särskilt mycket som talar för att de skulle brytastotalt bara därför att försvinner. Det viktiga tror jag är just att det har etableratspersonkontakter mellan de stora och de mindre högskolorna, och de måste kunnafortsätta i en verksamhet där man arbetar med samma slags problem som BertilFiskesjö har beskrivit här. Jag ser alltså inte någon fara för att hela dettaarbete bryts sönder. 3 protokoll 1987/88:16 1987/88:16 Anf.29 Tredje vice talman () replik: Nej, jag tror inte att kontakterna kommer att avbrytas abrupt Fortsatt decentralisering inom högskolan eller fullständigt, utanupparbetade kanaler kommer naturligtvis att finnas även i framfiden. Men vimåste komma ihåg att den högre utbildningssektorn ständigt expanderar ochförändras. Vad vi ofta har haft att ta ställning till i ärförslag om förändringar av utbildningsinriktningen inom ohka ämnen eller inomgrupper av ämnen vid de mindre högskolorna, och då har vi måst försöka få fillstånd en ordning som kan fillgodose kraven på effektivitet och hög kvalitet.Det kommer inte att vara lika lätt för sex mindre högskolor att upprätthållakontakterna med specialiteterna vid när det inte finns ettorgan som har denna uppgift sig ålagd och där man på ett naturligt sätt träffasmed jämna mellanrum och kan diskutera de här frågorna med varandra. Jagär alltså ängslig för att särskilt de större universiteten framöver kommer attse fill sina egna intressen - det skall de naturligtvis göra med all rätt - meninte kommer att vara beredda på samma sätt som att väga in de mindrehögskolornas berätfigade anspråk på att få vara med och dela den gemensammakakan. Och om de här tvisterna skall lösas, måste ju någon lösa dem. Vem skallgöra det? lösa sina egna tvister? Så kan man inte gärnagöra. Länsstyrelserna är, som jag sade, inte alls adekvata i det härsammanhanget. Problemlösningen lyfts uppåt och kommer att läggas hos UHÄ ochdepartementet, som båda befinner sig på längre avstånd från den vardagligautbildningssituationen vid högskolorna och universiteten i de olika regionerna. Anf.30 BO (vpk): I likhet med känner jag behov av att göra en kortkommentar med anledning av det replikskifte som kom till stånd efterutskottsrundan. BirgerHagård och sade att nu hade de fått bekräftat att vadutskottsmajoriteten menar är att allmänföreträdarna skall vara politiker. Menså står det inte i betänkandet. Läser man innanfill, så framgår det väldigtklart att politiker naturligtvis kan förekomma bland allmänföreträdarna men attdet också kan förekomma människor med annan erfarenhet, folk med fackligförankring, kulturarbetare osv. Och vi säger att det viktiga är attallmänföreträdarna skall fillföra högskolan kompetens och vitalitet och kunskapoch slå vakt om dess integritet och självständighet. Jagvill gärna göra den markeringen för att inte och BirgerHagårds tolkning skall få stå oemotsagd. Anf.31 (): Jag beklagar att jag måste förlänga debatten, men jag tycker att den härdiskussionen har varit ovanligt intressant och klargörande. I utbildningsutskottet harvi lagt ner mycket fid på