prot · GB0961 · 1987-12-31 00:00:00 — Om man från 1982och fram till nu hade hållit samma byggnadstakt som vi höll i de ickesocialistiskaregeringarna, hade vi haft 60 000 fler lägenheter. Byggandet har gått starkttillbaka. Dessutom har koncentrationspolitiken inneburit att fler och fler harkommit hit, som jag har illustrerat i tydliga siffror. Många av dem ärungdomar. En stor del av dem har inte chansen att köpa sig förbi några köer.Dessutom behövs de här på den stockholmska arbetsmarknaden'för att klaravårdbehovet. Men de hänvisas till andra- och tredjehandsbostäder och tillständiga flyttningar. Vad föreslår socialdemokraterna på den punkten? När det gäller skolan: Varför svarar ni inte upp emot detsom den socialdemokratiska partikongressen vill och det som dessutom statsministerntalade om inför samma socialdemokratiska partikongress? Avslutningsvis vill jag säga att vi i en partimotion harväckt frågan om bevarat samband mellan kyrka och stat. Detta har vi gjort motbakgrund av den av oss kritiserade behandlingen när det gäller folkbokföringen,som togs ifrån kyrkan' . Dessutom finns det tecken som verkarförebåda att det under nästa valperiod också skulle bli fråga om ett skiljandeav kyrka och stat. Vi tycker att det därför är rimligt att också allmänheten,medborgarna, i val får säga sin mening i den frågan. 14 (vpk)replik: säger att vi nu har en chansatt tala om var vi står i avvecklingsfrågan. Detta kan ju inte gälla oss,eftersom ni och vi är överens. Det hade emellertid varit klädsamt om OlofJohansson hade kunnat avslöja något av vad har sagt om hur dettaskall gå till tillsammans med deövriga borgerliga partierna. Tycker att moderaternasenergimotion, där det talas om fortsatt bevarande av kärnkraften, går ihop medett avvecklingsprogram? Sedan några ord om vårdnadsbidragen. har de borgerligapartierna efter rätt många års trätor enats om vårdnadsbidrag. De var tvungnaatt hamna i opposition innan de kunde göra detta. Förhoppningsvis skall destanna där. Detta säger jag inte bara i eget intresse, utan framför allt avomsorg om barnfamiljerna. Det borgerliga vårdnadsbidraget är nämligen ingetreellt alternativ för flertalet barnfamiljer. De har helt enkelt inte råd. Deträcker inte med borgerliga valutspel för att klara deras ekonomi. Det bästa för barnfamiljerna är att man håller tillbakapriserna - vi har föreslagit sänkt matmoms - och håller nere hyrorna, bygger utföräldraförsäkringen, bygger ut barnomsorgen, inför kortare arbetstid. Detskulle, menar vi, ge barnfamiljerna ett bättre stöd. Sedan var det intressant att höra . Detgår inte att hjälpa de lågavlönade genom att omfördela resurserna viaskattesystemet, säger han. Nej, säkert inte fullt ut. Men man kan ju återgåtill någonting som fanns bl. a. under Wigforss tid, då skattesystemet var ettviktigt led i utjämningssträvandena. Vad ni förordar är emellertid att ökaskillnaderna via skattesystemet och ensidigt gynna medel- och höginkomsttagaregenom att sänka marginalskatten. säger att svenska folket kännerregeringens och socialdemokraternas politik. Jag undrar om det gäller i allaavseenden. Jag undrar hur många som känner igen socialdemokratins politik i dagi avtalsrörelsen, när man bildar front tillsammans med de borgerliga gentemotlöntagarna. Och jag undrar hur många som känner igen socialdemokratin när manså envetet, precis som , fortsätter att försöka sänka marginalskatteni stället för att införa ett skattesystem som innebär skatt efter bärkraft. ställde också en rad frågor till deborgerliga om vilket slags politik man skulle kunna bli sams om, men fick intesvar. Jag fick heller inte svar. Jag ställde åtta konkreta frågor till fick svar på en halv fråga. Det gällde pensionärerna. De skall fåtillbaka vad de förlorade i samband med devalveringen. Ja, men det sade niredan 1982. tycker jag att det är bra att ni säger att de skall få tillbakavad de förlorade, men tidpunkten är faktiskt rätt viktig i det här avseendet. Men jag skall nöja mig med en fråga i stället för attupprepa de åtta frågorna. Hur blir det med löftena från partikongressen omförbättringar på skolans område? Ni har i annat sammanhang sagt att omlöneavtalen går utöver , får skolan ta ansvar för detta. Innebär det attklasserna skall öka ytterligare, om det blir ett avtal på på detoffentliga området? Då går ni ifrån den uppgörelse som s och vpk träffade förraåret, där strävan var att minska klasstorlekarna. vill jag vända mig till . Jag förståratt det är svårt att hinna med att svara på alla frågor - i varje fall för ossandra, som är litet långsammare. Men det är första gången jag hört att han inte hunnit med att svara på en fråga. Han, som under det senastehalvåret har varit värre än på linjen och uppträtt i varendautrikespolitisk fråga som diskuteratsi det här landet, säger: "Nej, jag har inte tid att svara på den härfrågan. Det kan vi göra under den utrikespolitiska debatten." Uteblivet svar är också ett svar. Jag beklagaratt inte vill svara och ge sin syn på övergrepp motpalestinierna. Men det kanske inte var någon bra fråga att ställa till CarlBildt. Jag har med stigande förvåning lyssnat på denhär debatten och på de borgerliga partiledarnas inlägg. Här befinner vi oss iinledningen till ett valår. De tre borgerliga partierna gör anspråk på attöverta regeringsmakten. Men de flyr bort från varje ansats att diskutera det borgerligaregeringsalternativet. De vill prata om statskyrka, narkotika, textiltullar -ja, t. o. m. om arbetsvillkor. Men de vill absolut inte tala om detunga, avgörande frågorna som jag försökte inleda med, trots att de har nästantre gånger så som jag har till mitt förfogande. Det blev inte engrundläggande diskussion om de borgerliga alternativen när det gällerSysselsättningspolitiken, trygghetspolitiken, fördelningsfrågorna, skatterna,inte heller om utrikespolitiken. Belysande är egentligen den fråga som jag inte tog upp mensom själv berörde, nämligen om energipolitiken. oerhört angelägen att få reda på - trots att han vet att vi kommer att läggafram en proposition i vår - om vi inte redan nu kan redovisa vårt förslag.Samtidigt är detta en fråga som har spräckt de borgerliga regeringarna, och detär totalt obekymrad om. Jag kan bara dra en slutsats: Deborgerliga partierna är icke regeringsdugliga, av detta skäl. Tro inte att ni kommer undan med dagens debatt. Vi ärmånga i det här landet som fram till kommer att ställa defrågor jag har ställt här för att visa på de risker som man löper om maninte före valet har klarat ut en del grundläggande samarbetsproblem. Det var belysande när de tre borgerliga partiledarnahäromdagen i massmedia skulle ange vad de hade svårast att komma överens om.Carl Bildt sade: lunchtiderna. sade: stat-kyrka, och han harfått visst instämmande av . varda ärlig ochsade åtminstone: skatterna. Det här belyser hur lätt de borgerliga partiernatar på den fråga det här gäller. Det har emellertid ändå varit upplysande på ett sätt. Detär ganska, avslöjande när vi summerar vad,de borgerliga partierna i en ellerannan skepnad anser sig ha råd med eller inte ha råd med i sina motioner. Deanser sig inte ha råd med en delpension på . Vi har inte råd med ensjukförsäkring utan karensdagar och en ersättningsnivå på . Ocksåersättningen i föräldraförsäkringen måste sänkas, anser man. Vi har inte rådmed avdragsrätt för fackavgifter - ett avdrag som är det enda som mångamänniskor har. Vi har inte råd med ungdomslag. Däremot anser sig de borgerliga ha råd att sänka skattenpå aktieutdelningar, att sänka förmögenhetsskatten, att sänka skatten pålyxvillor, att sänka inkomstskatten för högre inkomsttagare, att sänka arvs-och gåvoskatten. Det här tycker jag visar att det är ett annat slagsSverige som vi skulle få med en borgerlig regering. Till vill jag säga att under de sexborgerliga åren fördubblades arbetslösheten. Den utveckling som ni då överlämnadekunde vi-inte hejda på något kvartal. Men vi har, sedan vi tog över, halveratarbetslösheten. Det är skillnaden: Vi halverade arbetslösheten, ni fördubbladeden. Jag kan inte förstå varför ni var så negativa tillbankernas satsning på forskningen. Just nu görs en rad värdefulla investeringarute på våra universitet med de medlen. Men att på något osäkert,sätt - för nihar inte kommit överens om detta-överföra löntagarfonderna till ett annatkollektiv, det kommer socialdemokratin aldrig att ställa upp på. Vi står bakom Brundtlandrapporten. men vi kan icke somenda land avskaffa textiltullarna. Man kan inte bedriva tullpolitikpå det sättet. Vi är beredda att gå mycket snabbt fram. Men varför inte, BengtWesterberg, tala med partivännen i ? Då skullefolkpartiledaren kunna göra en konkret insats. vet mycket väl attSverige faktiskt går före i den här frågan. Vi är beredda att fortsätta attgöra det, men vi kan inte gå helt ensamma . Till vill jag säga att det stora problemet förall verksamhet är att ni vill slå ihop alla statsbidrag och skära nedden nuvarande summan med . Då blir det knapert, när detgäller allt från knatteidrott till äldreomsorg, för kommunernas del. Det som kallar dåligt statsbidrag tillkommunerna innebär ändå ett rejält stöd för äldreomsorgen. Och jag skulle vilja säga att de äldrei det här landet litar på socialdemokratin. Det vet vi på många sätt, inte minst vid valen. De har nämligen sett hur vårt samhälle har förvandlats och förbättrats under socialdemokratins ledning, och de vet att vi i kommuner och landsting-och genom beslut i riksdagen- kommer att se till att de får en rimlig del av deri kaka vi skall dela, och att vi skall se till att de fårtrygghet och valfrihet på ålderdomen. Till vill jag säga: När jag talar på enpartikongress, talar jag som partiordförande för hela vårt parti, även förkommunalpolitikerna. Därför kommer vi att satsa på skolan på alla nivåer. Vikommer också när det gäller läromedlen att centralt vidta särskilda åtgärder,här i . Här har det talats om dålig ekonomi. I själva verket ärSveriges handelsbalans utomordentligt tillfredsställande. tillhör deländer som har den bästa handelsbalansen i världen. Skälet till att vi harproblem med bytesbalansen är de underskott och de utlandsskulder - och däravföljande räntor - som de borgerliga regeringarna orsakade. Vore det inte så,skulle vi också ha ett bra överskott när det gäller bytesbalansen. Då kunde vivara generösare både på den ena och på den andra punkten. Jag har gjort en kritisk- genomgång av detborgerliga alternativet till den socialdemokratiska regeringspolitiken. Visstgör man återigen en och annan reflexion. En reflexion är denna: Varför gick detinte bättre när de borgerliga hade makten här i landet, och varför gick detinte bättre internationellt? Internationellt har ju präglats av enborgerlighet som har varit politiskt starkare än på mycket . Resultatethar blivit ökad arbetslöshet och ökade klyftor. Höstens börsoro är ett uttryckför bristerna och bräckligheten i den ekonomi som vuxit sig vild i nyliberalis- Frågan blir alltså: Varför gick det så illa. när deninternationella politiken vreds åt höger? 1976 och framåt fick de borgerligaregeringarna styra i . Två gånger föll borgerliga regeringar sönder. Denekonomiska utvecklingen blev närmast katastrofal. Angreppen mot välfärd ochtrygghet tilltog. Frågan blir alltså: Varför gick det så illa, riär politikerivreds åt höger och de borgerliga fick regeringsmakten i ? Det finns duktiga och välmenande politiker i alla desvenska borgerliga partierna. Jag vill säga att det finns fina idéer iåtminstone två av dem-för att inte göra mig skyldig till någon överdrift. Mendetta räcker uppenbariigen inte. Vad är det då som fattas? För det första tror jag att det fattas en gemensam,grundläggande samhällsuppfattning. Om ett parti i en fråga vill snabbavvecklakärnkraften och stödja låginkomsttagarna, medan ett annat har rakt motsattuppfattning, kan man inte hoppas på att kunna lösa upp motsättningarna genomvanliga kompromisser. Då handlar det om olika uppfattningar om åt vilket hållsamhället skall utvecklas, och då kan man inte ha olika kompassriktningar. Enkompromiss mellan nordlig och sydlig riktning blir att man står stilla. Det vardärför som långbänken kom så flitigt i bruk när de borgerliga regerade. Det ärjust stillaståendet, stagnationen, hopplösheten och uppgivenheten som viriskerar att få, om vi på nytt får en borgerlig regering. För det andra tror jag att det saknas förståelse förbehovet av att föra en politik som håller ihop människorna. delas folk imånga länder upp i arbetande och arbetslösa, i fattiga och rika, i kunniga ochundrande, i mäktiga och maktlösa. Även i vårt land höll vi på att få dennautveckling. Det är ingen bra utveckling. Den är inte lösningen på någotproblem. Det är just denna utveckling som är problemet. Därför har jag med enviss skärpa försökt att få svar på vissa grundläggande frågor. Men vi ses vidolika debatter runt om i , och skall nog svaret framståganska tydligt. Förste vice talmannen anmälde attCarl Bildt, , och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. Prot,.1987/88:61 16LARS (): Får jag först till statsministern replikera,att när jag för nu nära uttryckte farhågor för en ökning avarbetslösheten, var det med . anledning av frågan vad som skulle hända vid en väntadkonjunkturnedgång. Det har ju aldrig inträffat att man vid en recession kunnatundvika en ökning av den öppna arbetslösheten. står vi på nytt inför enkonjunkturdämpning, men statsministern ägnar sig inte alls åt att talaom vad regeringen avser att vidta för ekonomisk-politiska åtgärder för att mötadenna utveckling. Han förhör de borgerliga partierna som har presenterat sinaförslag. I finansplanen finns inte den redovisning som man kan kräva av enregering, när vi står inför en snabb försämring av den ekonomiska situationen. Vi kommer att ytterligare diskutera den här saken. Detgäller att hålla uppe den ekonomiska aktiviteten, och def bästa sättet att göradetta är att sänka skattetrycket. Hur det närmare bör gå till fårstatsministern höra, om han gersig tid att stanna och lyssna. Om man får tro rapporteringen i massmedia, gården ekonomiska utvecklingen med stora steg - fram och tillbaka. ,strålade solsken från omslaget till , som trumpeta-deut det glada budskapet "Happy days are here again. . .", försäkerhets skull även översatt: "Högtryck i hela ". Bara tre veckorsenare var tidskriftens framsida svart, endast upplyst av domedagsrubriken"som skakade världen". Över huvud taget har det stort både upplysnings- ochunderhållningsvärde att studera Veckans Affärers omslag. Första numret i årvisade finansminister , uppklättrad på en prispall. Han hade blivit tvåai i ekonomi. Men betecknande nog sträckte han upp händerna i segergest moten nattsvart himmel. Det förde tankarna till , som någon gångi mitten av korade till världsmästare i ekonomi. Det följdesomedelbart av kostnadskris och valnederlaget . Att hålla sig framme kan visa sig vara lika farligt som att av Rapport bli utnämnd tillÅrets svensk. Tydligen är vi tillbaka där igen - åtminstone till kostnadskrisen.Ökningen av löner och priser har sedan socialdemokraternas återkomst iregeringsställning klart överträffat inte bara finansministerns prognoserutan - vad värre är - även kostnadsstegringen i våra konkurrentländer. Trots enfortgående smygdevalvering förlorar marknadsandelar, och bytesbalansenförsämras snabbt. Ändå pågår nu en avtalsrörelse, där resultatet förefaller bli- förutom stort produktionsbortfall till följd av konflikten -kostnadsökningarlångt utöver finansplanens optimistiska antagande. Och stårvid sidan av och betraktar uppgivet spillrorna av den så omskrutna tredjevägens politik utan att veta vad han skall ta sig för. Regeringens ekonomisk-politiska strategi var att efterdevalveringen ge kapitalbildningen i form av export och investeringarföreträde framför konsumtion, så att fick överskott i sin bytesbalansoch kunde börja betala tillbaka utlandslån. Men alltsedan 1985 har konsumtionenvuxit snabbare än produktionen. Bytesbalansen försämras nu i rask takt ochnärmar sig det underskott på drygt 20 miljarder som den stora devalveringen engång var avsedd att råda bot på. Den allmänna debatten, liksom meningsutbytet här ,handlar mycket om den besvärliga avtalsrörelsen, om kostnadsstegringen och denförsämrade bytesbalansen. Men det finns andra områden, där vårt land är än merextremt. Mer i skymundan i regeringens budgetproposition redovisas tvåsifferserier - över skattetrycket och hushållssparandet - där befäster sinföga hedrande särställning. Skattetrycket brukar mätas som skatternas andel avbruttonationalprodukten, dvs. våra samlade inkomster i landet. Dennaskattekvot höjdes raskt av den socialdemokratiska regeririgen under förstahälften av , så att den vid maktskiftet 1976 låg kring . Dåligayttre förutsättningar gjorde att de borgerliga regeringarna inte lyckades medmer än att hålla den oförändrad. Efter sin återkomst till regeringsmakten harsocialdemokraterna skärpt skattetrycket från 1982 till enligtfinansplanen . betyder en oomstridd tätpositon i deninternationella skatteligan. Men ändå är siffran för låg. Regeringen har vidberäkningen inte tagit med inkomsterna från pensionsskatten och arvs- ochgåvobeskattningen. Räknar inan in dem, vilket egentligen borde vara självklart,stiger skattekvoten med ytterligare . Hur kan nu denna utveckling komma sig? Åtminstone sedan1985 har ju regeringen - och inte minst finansministern - talat om attskattetrycket bör hållas oförändrat. Statsminister har i ettsvagt ögonblick lovat att det åter skall sänkas till de det då var. Svaret ligger naturligtvis i regeringspartietssocialistiska ideologi. I valet mellan att sänka offentliga utgifter och atthöja skatter följer man regelmässigt den senare vägen. Men något skäms manändå. Därför ges det bl. a. i budgetpropositionen stort utrymme åt bortförklaringar,enligt vilka de drygt 100 skattehöjningarna bara skulle spela enobetydlig roll för skattetryckets ökning. Resonemanget faller på sin egenorimlighet. Enligt budgetpropositionen skall skattetrycket fortsättaatt växa . Till en del sker detta av sig självt bl. a. somen följd av att inflationsskyddet i inkomstskatteskalan nu har slopats helt.Men därtill får vi räkna med nya beslut om skatteskärpningar. Förslag om höjdbensinskatt och införande av en s. k. valpskatt är redan på väg. Det räcker alltså inte med att regeringen ingenting görför att enligt statsministerns utfästelse sänka skattetrycket med ca 5procentenheter, dvs. drygt 50 miljarder. Den vidtar i stället åtgärder imotsatt riktning. Bristen på framförhållning i finansplanen medför risk för attnär ett krispaket åter måste yxas till, så blir det nya skattehöjningar,eftersom detta är det snabbast verkande styrmedlet. Men därmed skärps detskattetryck ytterligare som är en orsak till problemen redan från början. Än mer markerad än ledning iskatteligan är vår jumboplats vid en internationell jämförelse avhushållssparandet. var hushållens sparkvot, dvs. sparandets andel avden disponibla inkomsten, t. o. m. negativ: -2,. Det betyder att vi svenskarkonsumerar mer än vi tjänar och täcker mellariskillnaden med tidigare sparandeeller lån. Även på detta område går utvecklingen mot det sämre. Hushållenssparkvot förutses bli-3,och 1989 vara-3,. Regeringen redovisar dessarekordusla siffror, som bara blir sämre, men gör inget åt situationen. Parollentycks även här vara: Det får bli som det blir. Det finns naturligtvis ett klart samband mellan det dåligahushållssparandet och det växande underskottet i bytesbalansen.Bytesunderskottet kan sägas vara ett mått på den totala sparandebristen i vårtland. Men det är faktiskt värre än det ser ut. Investeringsnivån är fortfarandeklart lägre än vad som behövs för näringslivets utbyggnad. Tar man hänsyn tilldetta är den verkliga sparandebristen långt större än det i och för sigbesvärande underskott i bytesbalansen som prognosmakarna nu räknar fram. Även 1982 visade bytesbalansen att det rådde brist påsparande i landet. En avgörande skillnad är dock att underskottet då låg inomden offentliga sektorn. har den socialdemokratiska regeringenreducerat budgetunderskottet, så att den samlade offentliga sektorn nuredovisar ett finansiellt överskott. I gengäld har sparandet försvagats inomden enskilda Prot.1987/88:61, sektorn.Den förbättring av budgetsaldot som finansministern skryter med innebäregentligen inget annat än att han har privatiserat underskottsproblemet. ' Det hjälper alltså inte att med skattehöjningar förbättradet offentliga sparandet,,om detta medför att sparandet i den enskilda sektornsjunker än mer. kan tjäna som ett exempel. Trots att det där undersenare år t-, o. m. förekommit budgetöverskott, brottas landet med ett stortunderskott i sina utrikesbetalningar. I så måtto föreligger klara likheter medSverige, och för den delen även med . Det är betecknande att de treOECD-länder som väntas få överskott i den samlade offentliga sektorn ärjust , och - länder som i övrigt utmärks av hårtskattetryck, lågt privat sparande och problem med den yttre balansen, I finansplanen talar regeringen vagt om att hushållssparandetbör öka. Den justerar litet lätt reglerna förallemanssparandet och låterstatens spardelega-tion driva annonskampanjer. Men säger sigfinansministern inte tro att den ökning som hushållen kan stå för blirtillräcklig. Han drar snabbt slutsatsen att det offentliga sparandet måste bliännu större. I klartext betyder detta ökad överbeskattning avmedborgarna i syfte att bygga upp ett växande finansiellt överskott i denoffentliga sektorn. Ambitionen att använda denna kapitalansamling tillsocialistiska syften växer också. Utvecklingen på ATP-området är belysande.,AP-;fondens placeringsrätt har vidgats till direktlån och fastigheter, och enny, femte AP-fond med rätt att köpa aktier är på väg. Tydligen skallpensionsfonderna fullfölja fondsocialismen, när tillförseln av medel tilllöntagarfonderna upphör 1990. Regeringens linje tycks alltså vara att nöja sig med ettlågt, rent av negativt hushållssparande och att i stället satsa på kollektivtsparande i offentlig regi. Men denna väg, där kapitalbildningen alltmeraöverförs i politikernas händer, pekar rakt in i socialismen. Ökathushållssparande är därför ett ofrånkomligt villkor för marknadsekonominsöverlevnad. Hur skall man då förmå svenskar att åter börja spara? Deutgår ifrån ätt det allmänna tar hand om dem, om de inte själva kan försörjasig. Av bitter erfarenhet vet de att socialdemokraterna snabbt kan ta ifrån demen sparad slant. En sak är klar: Det räcker inte med punktinsatser, utandet krävs generella åtgärder. Naturligtvis finns det ett samband mellan denhöga skattekvoten och den negativa sparkvoten. Här går det att slå två flugor ien smäll. Sänks skattetrycket, får människor större utrymme för att spara. Medlägre marginalskatter får de också behålla mer av avkastningen. Beträffande sambandet mellan skatter och sparande brukarfinansministern hävda att hushållens räntekänslighet och därmed sparviljaskulle öka, om man ytterligare begränsade rätten till skatteavdrag förränteutgifter. Men det är obestridligt att införandet av den nuvarandeavdragsbegränsningen ledde till en nedgång i det reala sparandet i småhus, utannågon motsvarande uppgång i det finansiella sparandet. Tvärtom finns det anledning att - utöver det generellasparstöd som en sänkning av skattetrycket skulle ge - särskilt stimulera ettlångsiktigt bundet sparande i t. ex. egen bostad. Vi moderater har till åretsriksdag lagt fram förslag omett särskilt bosparande liksom om ett startsparande för de yngre och utvidgademöjligheter till pensionssparande. En återgång till fasta spelregler inom politik och ekonomiskulle också få stor betydelse för sparviljan. Pensionsskatten var inget annatän en gigantisk socialisering av enskilt sparande. Det skulle betyda åtskilligtöm dessa medel åter "privatiseras". En annan förtroendeskapandeåtgärd är att i enlighet med det borgerliga förslaget avveckla löntagarfondernapå ett sådant sätt att deras tillgångar utnyttjas som sparpremier för ettkraftigt breddat aktiesparande bland medborgarria.