prot · GB0919 · 1987-12-31 00:00:00 — "Dentrista utvecklingen - eller snarare, avvecklingen - av den svenskahandelsflottan fortsätter. De flesta större fartygen är redan borta ochutförsäljningen av tonnage har spritt sig till de mindre storleksklasserna. Sjöfartspolifiskaåtgärder har vidtagits eller planeras i grannländerna för att motverka de egnahandelsflottornas minskning. I har också utlovats en sjöfartspolitiskproposition. Ännu vet ingen hur den kommer att se ut. Ett vet vi dock. Utanbetydande insatser kommer svenskt sjöfartskunnande och sjöfartskultur snartatt vara historia." Anf.41 (): Vi har haft en socialdemokratisk regering, och ändåhar kommunikationsministern mage att beskylla de borgerliga regeringarna föratt de inte skulle ha gjort tillräckligt . Det borde vara helt klartäven för kommunikationsministern att dessa problem har växt för varje månadunder de senaste fyra fem åren. Utvecklingen har accelererat alltmer i felaktigriktning. Dethar inte varit någon brist på löften från den socialdemokratiska regeringen.Detta gäller inte minst kommunikationsministrarna som snartgått. Löften har man avgett vid många tillfällen. Jag vill peka på de löftensom den nuvarande kommunikationsministern har avgett . Dehar gällt tidpunkten för propositionen och innehållet i den. Dessa frågor hardiskuterats vid många tillfällen. Vi som är intresserade av sjöfartsnäringenoch dess framtid hade faktiskt förväntat oss att vi skulle få en propositionföre årets slut. Men det har vi ingen anledning att tro . Man har lagtlocket på. Kommunikationsministernställer frågan bl. a. till mig: Vad vill ni från oppositionens sida göra idessa frågor? Snälla kommunikationsministern, vi har en regering, och vi harmed stort intresse och delvis efter lång väntan haft för oss att vi skulle fåen proposition från regeringen. Jag vill tala om för kommunikationsministernatt vi inom har en god beredskap att ta del av en kommandeproposition. Vi är beredda att vid det tillfället redovisa våra krav.och målsättningarpå detta område. Omman innehar regeringsmakten har man hela utredningsväsendet i sin hand. Detfinns ett flertal intressanta förslag. Jag har pekat på Norgeförslaget ochTCO:s förslag. Man tycker att det borde ha hänt någonting på detta område. Jaghar med detta icke, herr kommunikationsminister, sagt att exemplet med ärdet vi skall acceptera till alla delar. Men jag tycker att det är en bra grundatt fundera och jobba vidare på. Än en gång, kommunikationsministern, när kan viräkna med att få en proposition gällande näringsfrågorna på detta område, dvs.sjöfartsnäringen? 42 (): Jag tycker att det är beklämmande att lyssna på där han ägnar sig åt grälsjuka tillbakablickar o. d. i stället för attförsöka ta upp konstruktiva framtidsdiskussioner. står ju fullständigttomhänt när det gäller sjöfartspolitiken. Vore det inte bättre att försöka föraen konstruktiv framtidsdiskussion i stället för att göra den typ av inlägg somkommunikationsministern ägnar sig åt? Kommunikationsministernfrågar hur vi vin finansiera de insatser som skulle belöpa sig till mellan 400och 500 milj. kr. Som jag sade i mitt förra inlägg handlar det här inte omregelrätta subventioner, utan det är fråga om en ur statsfinansiella synpunkterbra affär. Man måste ibland ge ut litet pengar för att få in pengar. Vihar ett sjöfartsnetto som drar in kapital till i storleksordningendrygt . Det intressanta skulle kanske vara att fråga hurregeringen vill kompensera bortfallet av ett sådant sjöfartsnetto, för denhändelse att vi inte vidtar sådana åtgärder att vi kan bibehålla den svenskahandelsflottan. Det skulle ju bli västentiigt dyrare . Har ni alltsånågon beredskap för att finansiera det bortfallet? Vidarefrågar hur vi från sida ser på ett öppet internationelltregister, av den typ som man har i , och det har svarat på. Låt mig bara instämma med henne och säga att enligt deredovisningar som vi har fått från redare och andra inom näringen verksammabehöver man inte vidta den typen av åtgärder. De förslag som vi liksom ocksåTCO, , sjöfartsorganisationerna osv. har ställt oss bakom ärtillräckliga för att man skan kunna klara sig i konkurrensen med bl. a. detöppna registret. Iavslutningsrundan av denna debatt borde kommunikationsministern kunna ge ettkonkret besked på frågan om han vill eller inte vill ha en svensk handelsflottaäven . Jag tror att vi alla som deltar i denna diskussion vill ha en svenskhandelsflotta, men vad frågan gäller är till vilket pris man kan upprätthållaen sådan handelsflotta. Det är ju inte alldeles oväsentligt, och även denfrågan måste övervägas. Vi har inte lyckats upprätthålla handelsflottan i denstorleksordning som den hade , trots att priset för attmotverka den utveckling som ägt rum varit ganska högt. Attjag talat om att det största raset i handelsflottan inträffade under slutet av70-talet, medan vi ännu hade borgerliga regeringar, beror inte, ElvingAndersson, pä att jag vill vara särskilt grälsjuk. Jag tyckte att ett sådantpåpekande var motiverat för det första därför att man framställde det som omdet var något som hade inträffat , för det andra därföratt jag vill framhålla att problemen inte är så lättlösta att man bara genombeslut på några få punkter skulle kunna åstadkomma radikalt andrakonkurrensförutsättningar för den svenska handelsflottan. frågade om sjöfartsnettot. Det är naturligtvis betydelsefullt urallmän ekonomisk synpunkt, men man kan inte sätta likhetstecken mellanstorleken på sjöfartsnettot och storleken på den svenska handelsflottan - vihar ett sjöfartsnetto som härrör sig även från fartyg som inte seglar undersvensk flagg. Jag medger att förhållandena härvidlag kan utgöra ett motiv föratt man i någon form skall stödja den svenska sjöfarten, men vi kan inte utan vidare sättalikhetstecken mellan sjöfartsnettots och den svenska sjöfartens storlek. Jagförsöker inte heller, , att skylla på de borgerliga regeringarnanär jag talar om dessa problem, utan jag har valt mina exerhpel för att visaatt frågorna inte är lättlösta. Vi har deklarerat att vi är beredda till ganskalångtgående åtgärder. En total skattebefrielse är utan tvivel en mycketlångtgående åtgärd. säger man från branschens sida att förutsättningarna ärså besvärliga att det inte räcker ens med den åtgärden. Man vill också blibefriad från socialavgifterna. Där vill jag påpeka för den avgiftsbefrielse som tidigare uttalade sig för gällde ju entioprocentig reduktion av avgifterna. Vad branschen nu begär är att den skallbli praktiskt taget helt befriad från socialavgifter och det är något heltannat. Som jag uppfattar det räcker inte heller de förslag till åtgärder somcentern framfört till mig i motioner och skrivelser. Svaret är att även deåtgärderna är otillräckliga, vilket kanske kan föranleda en och annantankeställare på detta område. Varförhar det då inte kommit någon proposition? Ja, vi förberedde en sådan, men sedankom det norska beslutet, och det ändrade i väsentliga avseenden - det tycksändå alla vara överens om - förutsättningarna också för den svenska sjöfartenoch de åtgärder som var nödvändiga för att upprätthålla en svensk sjöfart. Vikan inte utan vidare avskaffa de sociala avgifterna för dem som är anställda iden svenska handelsflottan. Jag kan inte se vilka andra grupper sompå goda grunder skulle kunna påstå att också de bör bli befriade från desociala avgifterna. Det är därför inte för mycket begärt att man i dennasituation sätter sig ner och gör en skyndsam genomgång och analys av vilkaåtgärder som fordras, om vi skall kunna upprätthålla en svensk handelsflotta pårimlig nivå. Åtgärderna måste naturligtvis bedömas mot bakgrund av att vi avberedskapsskäl, sjöfartsnettots betydelse och handels-och kanske ocksåtransportpolitiska skäl behöver en svensk sjöfart. Jag kan inte se attproblemet är så lättiöst att det bara handlar om att sätta upp ett antalpunkter och fatta beslut om dem till en kostnad i storleksordningen en halvmiljard . 1987/88:199 november 1987 44 (): Det är tydligen så att kommunikationsministern tycker att 400-500 milj.kr. är alldeles för mycket pengar att lägga ut för att rädda den svenskahandelsflottan. Låt oss vända på hela resonemanget och tänka på vad som händerom vi inte räddar denna flotta. Fördet första: Försvarsbeslutet som socialdemokraterna och fattadetillsammans kan inte vara giltigt. Vi räknar med en utökad krisimport; detfinns inte ens tillräckligt många fartyg och det blir ännu färre om viinte ger det här stödet som vi talar om. Fördet andra; Om vi över huvud taget inte har någon svensk handéisflotta kommer deutländska befraktarna att höja sina priser. Priserna kommer att pressas upptill nackdel för den svenska industrin. Fördet tredje: Vi kommer antagligen att förlora hamn för transoceanlinjetrafik. Detta innebär att den svenska industrin kommer att Om låglönesatsning i avtalsrörelsen fraktasina varor ner till eller , vilket väsentligt kommer attfördyra för industrin. En fråga som kommunikationsministern inte har varit innepå är varför investeringsfonderna inte kan släppas fria så att industrin kansatsa på att bygga om eller skaffa nytt tonnage. sägerhär att kusttonnaget till stor del är gammalt och förslitet och bortfall avdessa fartyg är en del av realiteterna. Detta kan väl i alla fall inte kostaregeringen så mycket pengar så att det är något att tala om? Jag håller med om att de vi talat om från början interäcker. betalar sjöfartsnäringen 526 milj. kr. i sociala avgifter, av detbetalar färjerederierna 213 milj. kr. och då är det 313 milj. kr. kvar.Eftersom båda parterna fortfarande anser att man skall betala ATP ochfolkpension kan man säga att det skulle kosta ca 200 milj. kr. att sänka desociala avgifterna. Detta plus 165 milj. kr. för sjömansskatten - jag räknarbort färjorna - plus vad isbrytningen kostar blir, som sade,ca 420 milj. kr. som det skulle kosta att rädda den svenska handelsflottan ochatt få in de pengar som vi här talat om. Jag kan hålla med om att fartyg under främmande flagg somägs av svenskar "seglar in" en del pengar. Men hur länge gör de det? Det kommer att bli betydligtintressantare att flagga ut det norska fartygsregistret. Industrin i Norgekommer inte att känna detta inre motstånd. Vi kommer att förlora våra fartygtill , och vid en eventuell avspärrning kommer dessa att gå till NATO. Överläggningenvar härmed avslutad. 12 §Svar på interpellation 1987/88:58 om låglönesatsning i avtalsrörelsen har frågat mig om regeringen- som det uttrycks i interpellationen - är beredd att med hänsyn fill denojämna fördelningen i samhället i avtalsrörelsen tillåta kraftfullalöneökningar till de lågavlönade. har vidare frågat omregeringen är beredd att börja en omfördelning till arbetarnas förmån, så attresurser omfördelas från spekulafion fill hederligt arbete, konsumfion ochprodukfion. befann sig i en djupekonomisk kris. Den ekonomiska fillväxten hade stannat av, och underskotten ibytesbalansen och statsbudgeten hade vuxit dramatiskt. varinflationen hög, och arbetslösheten ökade snabbt. Spekulationsekonomin tog fartmed en förskjutning från investeringar i ökad produktion till placeringar ifastigheter och värdepapper. De breda grupperna av arbetstagare fick bära en tung bördaav krisen. En vanlig löntagare förlorade en månadslön i real köpkraft.Arbetslösheten drabbade i första hand de svaga på arbetsmarknaden. Inflationeninnebar en drastisk omfördelning från vanliga löntagare till de välbeställdamed förmögenheter i fastigheter och andra tillgångar. Sedan desshar den ekonomiska utvecklingen fått en dramatisk vändning. Vi harupprättat balans i ekonomin, sysselsättningen har ökat, och arbetslösheten harpressats ned. räknar vi med en arbetslöshet om . har dennegativa trenden för reallöneutvecklingen vänt. För de båda åren 1986 och 1987kommer reallönerna att öka med . Det är den största reallöneökningen påöver . Utvecklingen innebär att vi har lyckats sanera ekonominutan att som många andra industriländer fillämpa en ensidig åtstramning medkraftigt ökande arbetslöshet som följd. Investeringarna har ökat kraffigt. Mellan åren 1982 och1985 ökade bruttoinvesteringarna och näringslivets investeringar medhela . En viss försvagning av investeringskonjunkturen inträffade ,främst till följd av en fillfällig nedgång i industrins maskininvesteringar ochen svacka i bostadsbyggandet. räknar vi med att investeringarna ökar medöver . Regeringen har också vidtagit en rad fördelningspolitiskaåtgärder. Löntagarfonder har införts, pensionerna har förstärkts,barnfamiljerna har fått ett kraftigt ökat stöd, sjukersättningen harreformerats, etc. har avdragsrätten begränsats, försäkringsbolagenhar beskattats, omsättningsskatt på aktier har införts, och én särskild skattpå värdepapper har aviserats. Jag vill mot denna bakgrund hävda att den förda politikenhar varit särskilt gynnsam för de breda löntagargrupperna och de svaga isamhället. Vi måste konstatera att lönerna fortsätter attöka i snabbare takt än i våra konkurrentländer. Fortsätter denna utvecklingfinns det risk för att vi åter hamnar i en stagnerande ekonomi med ökadarbetslöshet som följd. Det är därför som regeringen menar attlöneökningstakten behöver begränsas fill i nivå med den i våra vikfigastekonkurrentländer. Det är den enda väg som leder till en fortsatt balanseradekonomi med hög sysselsättning och god reallöneutveckling. Motsvarandeuppfattning finns utförligt dokumenterad i den s. k. , som lagtsfram äv de tre utredningscheferna på , TCO och SAF. Jag vill därför konstatera att de utgångspunkter Lars-OveHagberg har för sina frågor inte stämmer med verkligheten. Mitt svar påfrågorna är därför att regeringen även framöver är beredd föra en politik sombidrar till ekonomisk balans, god sysselsättning och en rättvis fördelning avproduktionsresultatet. Det innebär ett främjande av hederligt arbete, godkonsumtionsutveckling och stigande produktion som spekulativa inslagi ekonomin motverkas. Om låglönesatsning i avtalsrörelsen 46LARS-OVE (vpk): Jag tackar statsrådet för svaret påmina frågor och konstaterar att vi får diskutera verklighetsuppfattningen ifortsättningen. Att vi har delade meningar är en sak. hörde jagvid middagens TT-sändning säga att regeringen hade en felaktig verklighetsbild.Så det finns väl anledning till fortsatt diskussion därvidlag. Mina frågor gällde orn låglönesatsning skulle kunnatillåtas i socialdemokratins . Det blev efter en del omskrivningar nej.Likaså finns det ingen anledning till orhfördelning. Det är bra som det är, vihar lyckats, säger statsrådet . Om låglönesatsning i avtalsrörelsen Mina frågor stämmer enligt statsrådet inte medverkligheten. Har jag då fel om jag iakttar att klyftorna ökar i samhället, attvinsterna i företagen är på en mycket hög nivå, på rekordnivå, attde, välbeställda i samhället, bl. a. storföretagen, bankerna,höginkomsttagarna, får jättevinster, förmögenheter och förmåner, attlikviditeten i storföretagen är , men att de lägstavlönade känner att de inte får någon del av det hela? Då utbredersig ett kraftigt missnöje över utvecklingen, främst hos industriarbetare ochdem som arbetar inom vård, omsorg och service. De fillhör nog den storamajoritet av svenska folket som inte känner igen talet om att det går så braför . Att det inte går bra för kan man se på mångaområden. Man kan ta t. ex. förädlingsvärdet och omfördelningen som sedan 1979fram till 1986 varit till kapitalets förmån och ökat kraffigt, med 10,7procentenheter. Det visar litet av den omfördelning som har skett till kapitaletsförmån och från lönearbetarna. Man kan också se på produktivitetsutvecklingen.Verkligheten för de vanliga arbetarna måste kunna utläsas i det som har skett.På 1980-talet har vi haft en kraftig produkfivitetsstegring. Samfidigt harlönerna inte ans hängt med. säger för sin del att enLO-arbetare, en vanlig industriarbetare, tjänade penningvärde igenomsnitt , medan han i verkhgheten tjänade , alltså enreallönesänkning på . Han har egentligen fått sin inkomst minskad,som han inte fått någon större del av produktivitetsutveckhngen.Naturligtvis känns det här hos de vanliga människorna. Det finns många sätt att räkna reallöner. och jag hade en diskussion om KPI. Det visade sig attgenomsnittet för industriarbetarna var . Med hänsyn tagen fill engenomsnittlig inflation på och skatteeffekter blev det inte mer kvar änkanske 1,, högst . Ligger tyngdpunkten i konsumtionen på livsmedel ochhyra, blir det knappast någonting alls kvar. Denna verklighet är bakom de mångaprotester inför årets avtalsrörelse som ofta har riktat sig mot regeringen.Varför händer just det här? SAF har sagt , vilket i verkligheten är O, kansket.o.m. Regeringen kommer med någon form av paket, det vet vi. Vidiskuterar frågan , kanske timmen innan paketet skall presenteras. vet vad det innehåller. Men siare har sagt att det blir ett lönetakpå den statliga sektorn. har det talats om, vilket är mycket troligt.Därmed har vi alltså bud på från SAF och från regeringen. Inflafionenför 1988 har beräknats bli högre än . Samfidigt satsar man på deväletablerade i samhället, nyckelpersonerna och annat. Men min fråga gälldejust de lågavlönade. uttryckte det på en kongress för inte alltförlänge sedan så här; De högavlönade är för lågt avlönade i det här samhället,och de lågavlönade är för högt avlönade. Därför kan jag inte förstå annat änatt det inte finns något utrymme för låglönesatsningar, någon form av rättvisaeller jämlikhet, inte ens i regeringens sätt att hantera lönepolitiken och dethär med lönetak. Det finns inte heller någon plats för omfördelning, för hurskall man kunna få plats för omfördelning med ett tak på ? Man kan inteheller berömma sig av några extra stora insatser mot spekulationen i samhället.Börsens nedgång har ju regeringen inte haft så mycket att göra med. Om låglönesatsning i avtalsrörelsen Om man ser frågan utifrån de här utgångspunkterna,frågar man sig om Prot. 1987/88:19 den stabiliseringspolitik som regeringenberömmer sig av måste medföra att vi inte kan bedriva någonrättvise- eller jämlikhetspolitik, så att de lågavlönade får den uppvärderingsom de så väl behöver. Jag kan kanske förstå att han för en fid sedan ställde sin fråga såg på situafionen litet annorlunda.Vi har länge fått höra vilka enorma vinster som skapats genom börsen och attdetta inneburit en kraftig omfördelning till förmån för dem som har aktierjämfört med löntagarna. Den debatten har varit litet egendomlig, eftersom denhar förutsatt att en som jag tycker konstlat uppdriven kurs skulle varabestående. har på de ställde sininterpellation aktieägarna förlorat en tredjedel av sin förmögenhet, dvs. Det är inte några verkliga förluster -på samma sätt som de s. k.vinsterna inte var några verkliga vinster. Jag tror att det är nytfigt att pådet sättet få en illustration av att det inte är den här typen av spekulafivainslag i ekonomin som är det grundläggande för löntagarnas reala standard.Grundläggande för denna standard är i stället: 1. arbetslösheten ochsysselsättningen, 2. huruvida vi kan ha en ekonomisom fungerar så att den ger utrymme för reallöner samt 3. om vi kan ha en ekonomi i denoffenfliga sektorn som kan garantera en fortsatt välfärdsutveckling och attvälfärdssystemet fungerar. Detta är de stora vinsterna under de år somsocialdemokraterna har regerat. Detär inte så som menade, att vi inte kommer att vidta någraåtgärder för en fortsatt omfördelning. Det finns alltid risker och tendensertill en ojämn fördelning i ekonomin som vi måste sätta in åtgärder mot. Jag hari interpellationssvaret redovisat ett antal åtgärder, och i de förslag somregeringen lägger fram återfinns en redovisning av ytterligaresådana åtgärder som redan är aviserade. Dettaär det grundläggande, som det vore intressant att få en diskussionom: För de stora löntagargrupperna, för arbetare och tjänstemän i det härlandet, är det just frågan om att få en ekonomi som garanterar enreallöneutveckling, dvs. att vi kan få lönestegringar som också har ett reelltinnehåll för den enskilde. Då tycker jag det är felaktigt av låtsas som om vi inte skulle ha haft en sådan utveckling . kan rnan också få glädja sig, och de som vi nusnart har bakom oss är de bästa som de svenska löntagarna har kunnat notera påmycket . Dethar i första hand berott på att vi har fått ned priser och inflation ochdärigenom kunnat få ett realt innehåll i de lönestegringar som ägt rum. Lars-OveHagberg säger att lönerna inte har hängt med produktivitetsutvecklingen. Ja,det är sant att vi under delar av var tvungna att ge investeringarförtur och att sanera de svenska underskotten i relafionerna med ufiandet. Dethar varit nödvändigt, och det har också visat sig att det har Om låglönesatsning i avtalsrörelsen Det skulle annars inte ha blivit en så gynnsam utveckling avsysselsättningen som den vi har haft. Löntagarna har emellertid också under de senare årenkunnat notera att det har varit en gynnsam utveckling. Man har inte bara kunnatta i anspråk den produktivitetsutveckling som har varit i ekonomin, utan t. o.m. mer än så. Produkfivitetsutvecklingen i den svenska ekonomin har nämligeninte varit så stor att den har kunnat täcka in den konsumtionsökning på ,som vi nog får notera för . Som jag påpekade är en del av de utgångspunkter Lars-OveHagberg har i sin interpellation inte riktiga. Diskussionen blir då kanskeockså litet konstlad. Om jag sedan något skall beröra den statligalönepolitiken, tycker jag att interpellationen också saknar den självklarautgångspunkten, nämligen att. det inte är regeringen som avtalar orn lönerna idet här landet. Det gör arbetstagarorganisationerna i förhandlingar medarbetsgivarna. Det skulle därför bli litet egendomligt om jag skulle stå ochdiskutera i vilken utsträckning vi kommer att kunna se låglönesatsningar i detavtal som skall komma eller . Det är ingenting som regeringen kan bestämma över. De utgångspunktersom regeringen och staten har för avtalsförhandlingar baseras emellertid på deprinciper för lönepolitiken som har fastställts av i denprincipproposition som lades fram . 48LARS-OVE (vpk); Vi är helt överens om att spekulationen ellerhaussen på börsen inte är något som vi kan omfördela rakt över. Däremot är dethelt klart att den spekulation som finns på börsen, i fastigheter och i övrigt,rör pengar som dras undan från investeringar och hederligt arbete. Den likviditet som storföretagen har dragit på sig och somanvänts på finansmarknaden är också ett tecken på att pengar i alltför litengrad använts för vettig arbetarkonsumtion och för investeringar, även omregeringen kan säga att investeringarna har gått upp en eller annan procent.För framtid kan vi ändå konstatera att vi har för lågaindustriinvesteringar, om vi framöver vill ha ett näringsliv i detta land somger arbete åt alla. Vi har stora regioner som skulle behöva storainvesteringar. Jag håller med om att det faktiskt i första hand handlarom företagens vinster. Det handlar om kampen om fördelningsvärdet. Det har gåttbakåt för de lägst avlönade. Poängen med min interpellation är frågan om regeringentillåter en rättvis och jämlik avtalsrörelse. Alla siare säger t. o. m. redannu att vi skall satsa på nyckelpersoner. Vad händer då framöver? Jo, det bliråterigen de lågavlönade inom industri, vård, omsorg och service som får ta stryk. De får räkna sina nominella löneökningar, titta på skattenoch se på den stora inflationen i förhållande till de nominella löneökningarna.De kan återigen räkna ut ett nollresultat. Det finns visseriigen en köpruschnågonstans, men de lågavlönade har inte fått del av den. Den är också tillviss del frambringad av denna spekulation och börsyra under vilken pengarna haromvandlats. Poängen i resonemanget blir då att SAF och regeringen harutnämnt lönerna, och framför allt de lågavlönades löner, till boven i dramatnär det gäller internationell konkurrenskraft. Skall tävla om att ha den rika världens lägstaindustriarbetarlöner? Det handlar ju nästan om det. Om vi har de lägsta lönernafår vi sälja mest.