prot · GB0945 · 1987-12-31 00:00:00 — En sådan politik fungerar inte så som den gjorde på 1930-talet.Ekonomin har en annan struktur . Men man kan litet förenklat beskriva dethela som ett val mellan två utvecklingslinjer. Man kan ha en medvetet genomdriven svag löneutveckling.Den kombineras med all sannolikhet med en teknologisk utveckling som tunnar utarbetsinnehållet, skärper arbetskraftens beroende av produktionsapparat,utrustning och maskiner, försvagar de fackliga positionerna och därmed ocksåindirekt försvagar den stimulans till investering i effektivare utrustning somfinns hos företagen och som genom en stark löneutveckling stimuleras. Det andra perspektivet skulle vara en starkare, mennaturligtvis i förhållande till produktivitetsutvecklingen proportionerliglöneutveckling, kombinerad med en ökad kvantitativ och kvalitativ kapacitet idet mänskliga arbetet, något som också tvingar fram ett förbilligande avmaskiner och utrustning. Jag menar att den senare vägen är den man bör diskutera.Då måste man också vara beredd att betala en arbetskraft på vilken man ställerallt högre anspråk och vars kapacitet man går in för att ständigt öka. Jagmenar att det är denna senare väg som i verkligheten främjar effektiviteten ochkonkurrenskraften i en ekonomi. Låga löner och svag löneutveckling är i längden dåligekonomi. Det kombineras nämligen i regel med att arbetskraften har en kapacitetoch position och det mänskliga arbetet en kvalitet som är sämre än vad som blirfallet med en bättre löneutveckling, där man verkligen betalar för den ökadekapacitet man vill ha fram. Sedan kan man göra slutreflexionen att de som tjänarhyggligt också är beredda och har möjlighet att betala en relativt hög skatt.Jag tror nämligen att vi bör se den realiteten i ögonen att ett civiliseratindustrisamhälle måste ha relativt högt skattetryck. Det är allt viktigare förett lands utveckling, också ur effektivitssynvinkel, att man har en offentligsektor med resurser att sätta in på de områden som är avgörande. Viktiga delarav den offentliga sektorn är i det långa loppet de mest produktivitetsfrämjandei ett industrialiserat samhälles utveckling. Sanningen om nyliberalismens hälsotillståndär att är man på full färd bort ifrån både åtstramningen ochexpansionen. 1 börjar man nu lägga fram små, inte särskilt kraftfullapaket för stimulans av ekonomin. I har t.o.m. den amerikanske presidentengått med på skattehöjningar. Man är på väg bort - låt oss säga att man närmarsig en tredje väg som kanske mer liknar den vi har följt. Detta ser jag somhoppingivande i dagens situation. säger att finanspolitiken i varitalltför slapp. Det vill råda bot pä genom minskade statsutgifter,inte höjda skatter. har ända fram till denna dag drivit tesen attproblemet med är att den offentliga konsumtionen och den offentligaverksamheten ökar för snabbt. tidigare partiledare brukade juanvända den populära omskrivningen att det gäller att sätta svångremmen runtden offentliga sektorn och släppa loss den runt individerna. Men medger t. o. m. att det är denprivata konsumtionen som ökar för snabbt, och han säger att det är beviset föratt finanspolitiken är för slapp. Min fråga är då: Vilka offentliga utgifter har moderaternavelat minska eller vill nu minska för att dämpa den privata konsumtionen? Vilkaoffentliga utgifter har ni i denna riksdag föreslagit skall minska och vilkakommer ni att föreslå för att dämpa den privata konsumtionen? Detta är nämligennågot av en sinnets omvändelse, såvitt jag förstår. Detta kräver i så fallandra signaler än dem som ni har skickat ut om att skära ned påutbildning, vård och omsorg, eller vad det nu kan vara som utgjorde den alltförsvällande offentliga sektorn. Litet allvarligare blir det faktiskt när man kommer in påvalutaregleringen. Intervjun med mig i avsåg politik iett läge där man hade uppnätt en integrerad europeisk valuta- ochkapitalmarknad. Intervjuarens fråga var: Hur skulle ställa sig omintegrationsprocessen i gick så långt att man fick en integrerad valuta-och kapitalmarknad? Då svarade jag att vi i ett sådant läge också måste kunnapröva det som återstår av vår valutareglering. kan, för att se hur detta uttalandeöverensstämmer med regeringens politik, närmare studera den proposition omEG-politiken som kommer att avlämnas till . Men dettauttalande använder nu för att misstänkliggöra vår valutapolitik.Om jag har förstått honom rätt sade han, att om vi vidhåller valutaregleringenskärna, det som vi nu har kvar, innebär det att den svenska valutapolitiken inteär trovärdig. Det är inte första gången som är ute för att pådetta sätt utså tvivel om hållfastheten i vår nuvarande valutapolitik. Det harhan gjort tidigare. Han har hävdat att det enda sättet för Sverigeatt få en trovärdig valutapolitik är att ansluta sig till det europeiskamonitära systemet. Jag tycker att detta är otillständigt, . sitter i ett av de organ som har ansvar för penning- ochkreditpolitik, nämligen riksgäldsfullmäktige. Jag tycker att hans ansvar förlandet bör vara större än att i riksdag komma med denna typ avinsinuationer, dvs. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt valutapolitik,som den nu förs, inte skulle vara trovärdig. Det är ett mycket allvarligtuttalande av en riksdagsledamot som dessutom sitter som betrodd person i ett avriksdagens och statens organ med ansvar för stora delar av denna politik. Jagskulle vilja be att sluta med detta och uttrycka sig mer klartoch sanningsenligt om den svenska valutapolitiken. Sedan säger att inte har någrasynpunkter på jordbrukspolitiken förrän det finns regeringsförslag. Ej hellerhar synpunkter på trafikpolifiken förrän det finns regeringsförslag,trots att man i det senare fallet faktiskt har nått en principöverenskommelse ien referensgrupp som kommunikationsministern har lett. Men harmängder av synpunkter på barnomsorgen, valutaregleringen och skattepolitikenutan att det finns några regeringsförslag. Hur kan det komma sig attfolkpartiet just när det gäller jordbrukspolitiken hukar sig bakomsocialdemokratin? I fråga om denna vågar inte ha några synpunkter.Anne är full med synpunkter, ännu mer hennes partiordförande, på alltmöjligt i vårt samhälle frän hanteringen av sjukvården till hanteringen avvalutapolitiken. Jag tror att jag kan spåra förklaringen - det gäller att förnärvarande inte störa den så bräckliga och vacklande harmonin mellan de borgerligapartierna. Men jag tycker inte att det är särskilt snyggt för ett liberaltparti. Sedan kan herrarna svara för sigsjälva. drog emellertid in dem i en debatt som de enligtgrundlagen är förhindrade att delta i. Jag vill bara konstatera att det somsades av herrarna var att de beklagade att skattetryckethade stigit och att de ansåg att det borde sänkas. Läs denna intervju en gångtill så kommer detta att framgå. Jag vet inte om jag har så mycket mer att säga till RolfKenneryd. Han efterlyste resultat av politiken för regional balans. Resultatenär att sysselsättningen har ökat i skogslänen, att inflyttningen tillstorstäderna har dämpats och att ett antal nya arbetstillfällen kommer attskapas i de delar av landet som har förloratarbetstillfällen. Det är resultatet. Min fråga låg egentligen på det ideologiska planet,nämligen hur har tänkt sig att över huvud taget kunna medverka i eneffektiv regionalpolitik tillsammans med partier vilkas främsta mål är attförsvaga samhällets resurser. Det framgår klart av denna debatt. Sedan sägerRolf Kenneryd litet förhoppningsfullt att , bara man har fått titta påvår budget, kommer att upptäcka hur man skall få fram fyra fem miljarder tillförbättrad skatteutjämning, trafikpolitik och annat. Väl bekomme, jagser med spänning fram emot motion , som dessutom,såvitt jag förstår, skall utgöra ett gemensamt underlag för en borgerligregeringspolifik. Jag är rädd för att den politiken kommer att se ut som enhöstack den dag den reses här. Det är möjligt att en del av vår debattbygger på att vi talar om olika saker. En fråga är löneandelen av produktionen,dvs. förhållandet mellan löner och vinster. Jag tror att har rätti att en så hög löneandel som möjligt är värd att eftersträva, dvs. att vi servinsterna som en restriktion på vår politik. Vi vet att vi måste ha en vissvinstnivå för att få fram investeringar, produktion och jobb. Men vår politikär inte inriktad på att Däremot är det eri helt annan sak om man har en given vinstandeli ekonomin som man anser är nödvändig för att få fram investeringarna och göraföretagen tillräckligt motståndskraftiga. Om lönekostnaderna stiger snabbareän produktiviteten med denna vinstandel, då får vi inflation. Det är inteborgerlig ekonomi, det är t.o.m. marxistisk ekonomi, om man så vill, att kommafram till denna slutsats. anklagar mig för att på ettintellektuellt utarmande sätt göra jämförelser med de borgerliga regeringarna.Det kanske ligger i sakens natur att man utarmar intellektet genom att görasådana jämförelser. Men den borgerliga politiken var inte i alla avseenden sålysande jämfört med vad som har presterats . Det är framför allten fråga som jag vill lyfta fram, eftersom blev litet upprördöver att jag antydde att en borgerlig regering möjligen skulle kunna accepteraen ökad arbetslöshet. Nedgången i inflationen 1982 - det var först då sominflafionen i var lägre än i OECD-området - inträffade med enfördubbling av arbetslösheten. Det är sanningen bakom den borgerliga antiinflationspolitiken. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Anf.22 (): inledde med att säga att den egendomligabofinken, som han kallar nyliberalismen, nu är på väg bort från extremåtstramning och från extrem expansion. Det verkar bra det där, det pekar motmoderat politik. Sedan tog finansministern till väldiga brösttoner omvalutapolitiken. Jag vet inte om det pekar pä att det är ett känsligt kapitelför regeringen. Regeringen vill gärna åstadkomma en omprövning, men det finnsfaktorer som häller emot. fick jagen ordentlig åthutningföratt jagtalade om att den nuvarande valutakorgens konstruktion leder till smygdevalveringi takt med att dollarn faller. tyckte finansministern att det var stötarideatt jag sade att talet om fast valutakurs inte håller med nuvarandeuppläggning. Men i båda fallen går ju detta tillbaka till den valutapolitik somvi har valt, där vi har knutit kronans värde till en korg av valutor, därdollarn väger tyngre än vad den skulle göra i vår handel. Därmed får vi, om manväger det mot konkurrensen med handelsländerna, en faktisk successivdevalvering. Och den har naturligtvis påskyndats av dollarns nedgång under densenaste tiden. Jag tycker att det är'mycket intressantatt'finansministern nu mjukar upp det benhårda motståndet. Han tog tillbakalitet grand genom att hävda, vilket är alldeles korrekt vad gäller innehållet iintervjun i ', att han har talat om vad som skall kunna ske närdet finns en inre marknad med fria kapitalrörelser i EG. Men den dagen är intelångt borta. Målet är att denna niarknad skall finnas 1992. Detta är det områdedär EG-staterna säger att det är enklast att få till stånd kapitalrörelser.Många länder inom EG har redan nått det målet. Därför går det inte att skjutapå avgörandet särskilt mycket, det är snart . Vi har all anledning atthämta in det väldiga försprång som andra länder har. Av ärSverige det land som har de största avvikelserna från konventionen om friakapitalrörelser. Jag skulle vilja ta upp något som finansministern berördei sitt anförande, nämligen ATP. Jag vill hävda att det är socialdemokraternasom skapar Den ekonomiska politiken på medellång sikt osäkerhetom systemets framtid. Man tillåter sig att inom AP-fondens ram göra ideligaframstötar i socialiseringssyfte. Det började så försynt med den fjärdeAP-fonden som skulle köpa aktier. talar man om en femte sådan fond. Man hartydligen alldeles glömt bort att man har en femte fondstyrelse, sjätte,sjunde, osv. Det är löntagarfonderna som man har stoppat in i AP-fondssystemet.Den egentliga AP-fonden med sina tre styrelser användes för att försebostadsbyggandet och sedan staten med län. Men står man i begrepp att vidgaplaceringsmöjligheterna och därmed öppna nya möjligheter för påverkan frånpolitiskt håll. AP-fonden blir därmed något annat än en buffert. Den blir ettmaktinstrument. Pensionerna blir inte större därför att AP-fonden växer, utantryggheten i systemet är helt beroende av avgifterna. Dessa i sin tur är beroendeav tillväxten i ekonomin, AP-fondens placeringspolitik har ju inte alltid varittillväxtfrämjande. Det hade t, ex, varit mycket bättre om löntagarfondernasmiljarder hade fått stanna i företagen. Avgifterna räcker inte , men denhöga realräntan medför att avkastningen på fonden både räcker och blir över. Dåser jag inget orimligt i att i tider av dålig tillväxt avkastningen får täckaen del av pensionen. Det är ju inget självändamål att fonden skall växa. När vivill att ATP-avgiften tills vidare skall förbli oförändrad är det av tre skäl.Vi har en sittande pensionsberedning som skall se över systemet, vi väntar omnågra dagar flerårsplan med just en beräkning avavgiftsbehovet framöver, och dessutom måste vi väga in socialdemokraternasuttalade avsikter att lansera nya fondkonstruktioner i socialistiskt syfte. Sedan skulle jag också vilja ta upp skattefrågorna. Viåterkommer säkert till dem . Finansministern antydde att det kan varaönskvärt att vi får ett lägre skattetryck, och han sade att han inte avser atthöja det ytterligare. Ändå stiger skattetrycket mer och mer, procentenhet förprocentenhet. När socialdemokraterna trädde till uppgick det noga räknat till50,, och väntas det stiga till , Jag vet inte varför manalltid säger att detta är en ökning . Men det medges i allafall att det är en kraftig uppgång. säger finansministern att han är beredd att låtaskattetrycket sjunka igen. Då frågar jag: Hur skall det gå till? Jo, tydligenmed automatik. När lönestegringen avtar och vinstandelen äter stiger kommerskattetrycket automatiskt att sjunka. Det är alltså inte fråga om att fattabeslut om sänkning av skatterna, tvärtom. Beslut om skattehöjningar kommer juslag i slag. Efter devalveringarna 1981 och 1982 steg vinstandelen i ekonomin,men inte sjönk skattetrycket för det. Är det inte sä att vinsterna i företagenär högst vid en konjunkturtopp, dvs, där vi nu är, för att sedan sjunkasuccessivt fram till konjunkturbotten? Finansministern har fel. Skatter sänksinte med automatik. Det krävs politiska beslut, och sådana beslut ärsocialdemokraterna inte beredda att fatta, det har tyvärr dagens debatt gettklart besked om. 23ANNE (): Jag vill börja med att säga tillfinansministern att jag förutsätter att han ändå har läst folkpartietspartimotioner beträffande de områdensom han nämnde. För den händelse han inte har gjort detta är jag övertygad omatt departementet kan ge honom partimotionerna. Självfallet hadefinansministern inte behövt fråga. står fullständigt fast vid departimotioner som har väckt här i . Jag trodde attfinansministern möjligen avsåg de förslag som har aviserats vid t. ex,presskonferenser. Där har regeringen talat om olika saker utan att den harbehagat informera om detta. Sanningen att säga tycker jag att dettaär ett felaktigt beteende. Jag anser att skall få ta del av förslagsamtidigt som de lämnas till press och andra media. Finansministern uttalade sig i sitt anförande starktnegativt om de borgerliga partiernas förslag om vårdnadsbidrag, och det varsynd. Jag tror att många småbarnsföräldrar blev mycket bekymrade. Anledningentill finansministerns negativa inställning var att konsumtionen skulle spädaspä, och det ville han inte vara med om. Slutsatsen blir rimligen den attsmåbarnsföräldrar, och andra föräldrar med för den delen, har ingenting attvänta frän finansministerns kommande budgetproposition. Det tror jag mångabeklagar. Det borgerliga förslaget om vårdnadsbidrag innebär ju, somfinansministern förhoppningsvis känner till, en ganska kraftig stimulans för enutbyggnad av barnomsorgen i den form som föräldrarna själva väljer, dvs. dethandlar om att möjliggöra ett mera fritt val för småbarnsföräldrar, störrestimulans att välja alternativa omsorgsformer. Jag skulle vilja frågafinansministern om han delar våldsamma aversion mot alla former avenskilda alternativ inom t. ex, barnomsorgen. När jag talade om ville jag hörafinansministerns uppfattning. Jag ville inte höra någon av de andra herrarnasmening. Det som sade tolkar jag så, att han faktiskt taravstånd. Det som finansministern sade står nämligen inte i artikeln, utan detär uppenbarligen hans egen tolkning. Då är det alltså bra. Men jag vill frågafinansministern hur han har tänkt sig att uppnå detta önskvärda, något-lägreskattetryck framöver. Vi talar nu om tre till tio års sikt, sä det rör sigalltså inte bara om 1988, Det är en debatt som vi har . handlardet om närmaste 3-eller 1 O-årsperiod, Jag vill gärna fråga finansministern hurhan avser att nå dit, eftersom de enda skatteförslag som han presenterar förriksdagen är skattehöjningsförslag: bensinskatt, kilometerskatt, valpskatt,skatt på motionskuponger, skatt på kaffekuponger och allt möjligt. Deskattesänkningsförslag som t, ex, lägger fram - i första hand ensänkning av marginalskatterna, eftersom det är det viktigaste på -vill ju finansministern inte höra talas om. De röstas ju ständigt ned. Om mannu tycker att någonting är viktigt är det mycket svårt att förstå attdet skulle vara så felaktigt att börja göra det viktiga med detsamma. Jag tror att dagens debatt har visat att det finns en heldel som förenar i fråga om målen för den ekonomiska politiken. Men det finnsockså en hel del som skiljer. De skiljaktigheter som jag har tyckt migkonstatera är i huvudsak tre. Den socialdemokratiska politiken innebärfortsatta skattehöjningar, framför allt offentligt sparande samt ettbibehållande av de offentliga monopolen. Prisregleringen skall vara kvar liksomockså en mängd detaljstyrning från statens sida. Mot detta vill jag dåsättavad vi inom förespråkar: stopp för skattehöjningar, vissasänkningar - framför allt lägre Den ekonomiska politiken på medellång sikt 4 protokoll 1987/88:45 Den ekonomiska politiken på medellång sikt Prot.1987/88:45 marginalskatter - och sparande som helst skall ske i hushållssektorn.Vidare vill vi bryta de offentliga monopolen, slopaprisregleringen och avskaffa en hel rad av statliga detaljbestämmelser.Slutligen en punkt där jag menar att regeringen egentligen inte har någonpolitik alls. Det handlar om kreativitet och.öppenhet samt flexibilitet - atttillåta experiment. Mycket av detta är en följd av att vi vill stimuleraenskilda alternativ, men denna punkt är viktig i sig och ställer krav på en helrad områden. Här menar jag att regeringen inte har dragit de rättaslutsatserna. Men det är inte för sent , och med tanke på att deriktlinjer som skall fatta beslut om är mycket vaga,kan man möjligen hoppas att finansministern tänker om litet grand, åtminstonetill den kommande budgetpropositionen. 24 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslag nu har satts upp om att dettasammanträde skall fortsätta efter . 25 (): Jag börjar så smått vänja mig vid att bliutsatt för temperamentsfulla inlägg från finansministern där han är litetvårdslös med sanningen. Sä skedde även i hans huvudanförande. Förra gångendetta hände var i anslutning till debatten om skattetrycket, då finansministerntillvitade att vi inte ville vara med om att öka grundavdraget, vilketsjälvfallet var fel. Den här gången påstår finansministern att jag å centernsvägnar skulle ha sagt att vi vill åstadkomma balans i budgeten genom ett sänktskattetryck och ökade utgifter. Det är självfallet en fullständig omöjlighet. Från sida har vi deklarerat att det i det kortaperspektivet finns små möjligheter att sänka skattetrycket, beroende på att vivill upprätthälla effektiviteten och insatskvantiteten inom främst vård ochutbildning. Jag vill också upplysa om - vilket finansministern naturligtviskänner till - att när vi lägger fram förslag om sänkt skatt på maten,finansierar vi det förslaget inom momsskattesystemet, och när vi lägger framförslag om rättvisare kommunalskatteutjämning, finansierar vi det förslagetinom den kommunala sektorn. Så har vi gjort varje gång det har varit aktuellttidigare, och så avser vi att göra även fortsättningsvis. De här bägge åtgärderna - sänkt skatt på maten ochrättvisare skatteutjämningssystem - är inte skattesänkningsförslag i sig utanfördelningspolitiska inslag. Jag ställde en fråga i mitt anförande till finansministernom det skatteutjämningsförslag som regeringen tillsammans med vpk avser attlägga fram. Jag frågade om avsikten är att dra in medel från kommunerna ellerinte. Jag fick en synpunkt på detta från men ingenfrån finansministern. Det påstod var att det föreligger neutralitet, beroende på att de ökade indragningarna, som inte motsvarar ökade utbetalningar till kommunerna, skulle täcka det extra skatteutjämningsbi- drag som blir följden av att man. sätter ett tak på de negativa effekterna för 50 kommunerna på perskattekrona. Sannolikt är det så. I pressmeddelandet sägs att förslaget förutsätter ettextra skätteutjäm-ningsbidrag för förlust som överstiger perskattekrona. Jag vill då komplettera frågan till finansministern och möjligenockså till Jörri ; Vad händer efter 1989? Kommer det extra skatteutjämningsbidra-getatt kvarstå, eller skall vi betrakta det förslag som kommer att presenterasinom kort som ytterligare ett nytt ettårigt provisorium? Avslutningsvis vill jag något kommentera mitt påståendebeträffande intellektuell utarmning. Jag tycker det är intellektuell utarmningnär man jämför procentsatser och sifferserier från olika tidsepoker utan att tahänsyn till i vilket sammanhang som dessa siffror och procenttal har uppkommit.Det internationella beroendet gör ju - det är vi de facto överens om - attsådana här jämförelser över tiden är ganska meningslösa. Mer intressant är attjämföra under den tidsepok som dessa olika siffror uppstår. Gör vi det finner vi att inflationen under den borgerligaregeringsperioden var över och under omvärldens,medan inflationen har överstigit omvärldens inflationstal. Beträffande arbetslösheten vill jag påpeka förfinansministern att arbetslösheten ute i ökadetill procenttal på 8 ä , medan vi i lyckades hälla arbetslöshetenunder fyraprocents- gränsen under en internationell strukturomdaningsperiod,somför alla var utomordentligt smärtsam och vars effekter regeringspartiet nu harmöjlighet att skörda under en lugnare konjunkturperiod. Prot.1987/88:45 15december.l987 Den ekonomiska politiken på medellång sikt 26JÖRN (vpk): Det är nu kanske tur attreda ut den kommunala skatteutjämningen med , så jag gör inte det.Jag har gjort mitt på den punkten, tycker jag. Det har varit min strävan i den här debatten att försökaslå sönder den syn som den borgerliga nationalekonomin har på löner ochlönekostnader, att försöka diskutera löneutveckling och löneproblem i samhälletinte bara utifrån nominella lönenivåer, nominella löneökningar ochlönekostnader utan också utifrån produktivitet, bättre skolning, ökadprestation i privat och offentlig sektor, som vi vet ständigt sker, sundarbetsmiljö, effektivare och billigare produktionsutrustning. De faktorernaväger sannolikt mycket tyngre i ekonomin än de nominella löneökningar som manfrän borgerligt håll ständigt klagar över och är så rädd' för. Jag tycker ättvi inom arbetarrörelsen bör diskutera på ett mindre ensidigt sätt, avlägsna ossfrån dé borgerliga ekonomernas premisser och som en huvudtes utgå frän att enväl betald och högt skolad löntagarkår är den bästa tillgång som en nation kanha. Jag vill sedan göra en slutkommentar till vad Kjell-OlofFeldt var inne på rörande vinstandelen. Jag tror inte att man får utgå ifrånatt det i varje givet läge finns en given vinstandel, som man under allaomständigheter måste upprätthålla. Det vore att resonera alltför statiskt.