prot · GB0916 · 1987-12-31 00:00:00 — Det finns en annan sida av en konsekvent säkerhetspolifiskberedning av nedrustningspolitiska initiativ och en god säkerhetspoHtiskförankring av agerandet: Vi bör ha en viss möjlighet att i det internationellaarbetet med betydande trovärdighet hävda oss som superexperter på vår egensäkerhetspolitiska situation och såsom både sakkunniga och legitimaintressenter i frågor som har betydelse för stabiliteten i vårt närområde. Visserligen ger oss alliansfriheten en alldeles speciellplattform i förhandlingsarbetet och visserligen har vi på ett par områden,provstoppsfrågan och kemi vapenförhandlingarna, genom en erfaren förhandlarkåruppbackad av betydande forskningskompetens och expertresurser, skaffat oss enställning och ett inflytande över dessa sakområden, som inte får äventyras. Menatt hävda det speciellt svenska intresset och den speciella svenska kunskapenkan bli än mera trovärdigt , om det är direkt kopplat till frågor,som för alla uppenbart har direkt betydelse för rent svenska säkerhetspolitiskaintressen. , som jag en sista gång skall citera,säger så här: "En systematisk säkerhetspolitisk beredning av möjliganedrustningspolitiska initiativ och en grundlig analys av möjligasäkerhetspohtiska konsekvenser av tänkbara förhandlingsresultat tordeytterligare öka våra möjhgheter att på det nedrustningspolitiska området aktivtfrämja svensk säkerhet och föra en nedrustningspolitik, som tar sikte på vadsom kan vara uppnåeligt i vår säkerhetspolitiska miljö och på det som kan varaav särskild vikt för vår säkerhet." Detta är ett uttalande, som mycket väl överensstämmer medde önskemål om framtida planering av nedrustningspolitiken, som kommer tilluttryck i den moderata motionen U410 och dess yrkande nr 8 och som harformulerats i nära anslutning härtill i reservationen nr 5 till dettabetänkande. betänkande om nedrustning har skrivits ien anda av samförstånd och försök har gjorts att i positiv anda besvara alla demotionsyrkanden som lagts. Desto mera obegripligt är det då, att just detmoderata yrkandet om uppslutning kring dessa uttalanden om en önskvärdframtida inriktning i nedrustningspohtiken - som en enhällig försvarskommittéhar gjort - hör till de få yrkanden som utskottsmajoriteten, här bestående avsocialdemokrater, kommunister och centerpartister, har avstyrkt. Det är destomer anmärkningsvärt eftersom vi inte av några prestigeskäl propsat på formelltbifall till motionsyrkandet utan nöjt oss med att få yrkandet besvarat, liksomvåra andra yrkanden. Men den text som fått bli en reservation, undertecknadav utskottets moderater och folkpartister, kunde inte accepteras av utskottetsmajoritet. Den vill ha en text, där man i stället för att uttala sig om desäkerhetspolitiska aspekterna på det sätt som den enhälliga försvarskommitténgjort, vill säga att det ju är inget som hindrar att frågorna diskuteras inedrustningsdelegationen. Med all respekt för nedrustningsdelegationen, i vilken jagsjälv liksom flera av de här närvarande ingår, frågar jag: Är det inte enmarkant försvagning? Och framför allt; Vad är det som gör att utrikesutskottetsmajoritet inte kan acceptera en framtida inriktning av den svenska nedrustningspolitiken,som står i överensstämmelse med ställningstaganden gjorda efter direktiv av denregering som majoriteten av majoriteten stöder och formulerad av en enhälligsäkerhetspolitiskt kunnig församling, där såväl socialdemokraterna som centernvarit representerade? Min misstanke är att det beror på dålig intern samordninginom de berörda partierna, mellan de säkerhetspolitiskt kunniga och ansvarigaoch de som mera direkt sysslar med nedrustningsfrågorna. Jag vill inte göra detta till en personlig debatt, mensärskilt svårt är det att förstå . Han framstår här som något aven säkerhetspolitikens och . Han har - inte utanett stort inflytande -ingått i båda de församlingar som vad gäller denna frågahar visat upp två olika uppfattningar. Jag skall inte lika utförligt uppehålla migvid de övriga reservationer vi moderater tvingats foga tillnedrustningsbetänkandet. var det inte nödvändigt. För vår vägran attbiträda en - efter en till synes stormig natt på den socialdemokratiskapartikongressen - hastigt påkommen ändring av den svenska inställningen tillinternationella örlogsbesök, kommer senare under debatten attredogöra. Jag skall bara säga några ord om den kanske för någonförbryllande reservationen nr 7, där vi anser att en mening i utskottetsyttrande skall utgå, eftersom vi inte lyckats få någon förklaring till vadmeningen betyder eller varför den står där. Vi vet inte om den är operativ pånågot sätt eller om den är utskottsmajoritetens försök att förklara någotideologiskt eller strategiskt sammanhang. Vi har inte formulerat någotalternativ, eftersom vi inte riktigt vet vad som avses. Varje försök attformulera hur världen skall kunna utvecklas till det fredens rike som vi allaönskar - om det nu var det som var meningen - skulle ha krävt ett omfattandeanalytiskt resonemang med historisk, ideologisk, politisk och militärstrategiskinnebörd. Vi fann knappast i något motionsyrkande krav på en sådan analys,varför det i stället föreföll mest rationellt att helt enkelt yrka på att en obegripligfloskel skulle utgå. Jag yrkar bifall till reservationerna nr 2,5, och 7 och i övrigt till utskottets hemställan. 131 (): Mänskligheten är i princip ense - problem kaninte lösas med våld. Det är ett budord som återfinns i skiftande religioner ochväxlande kulturer världen över. Ändå är i stort sett alla delar av världen utomde ekonomiskt mest utvecklade krigsskådeplatser för regelrätta krig, uppblossandegerillastrider eller systematisk och våldsam förföljelse av egna medborgare. I vårt eget land behöver vi inte gå långt bak i tiden föratt finna sådana våldsinslag. Människors missnöje med de styrande tystades iblod. Konflikter med grannländerna löstes med vapen, och våldet i form avbarnaga och kvinnomisshandel var ett helt accepterat inslag i vardagen. Vi har stegvis försökt radera ut våldet ur vår kultur. Vilagstiftar mot barnaga och misshandel. Vi har slagit fast principen att aldrigta till vapen annat än i självförsvar. Den som är optimist utgår från attkulturer alltid utvecklas mot mindre och mindre våld. Mot den bakgrunden synesde västliga demokratierna lysa som ett föredöme för andra länder. Ändå är det i vår egen kultursfär som de våldsammasteeruptionerna av mänsklig ondska har brutit ut. Många av de pågående och latentakonflikterna i övriga delar av världen är dessutom ett direkt eller indirektresultat av västvärldens våldsamma och människoföraktande kolonialisering avtredje världen. Bakom dagens säkerhetspolitiska strategier ligger rädslanför en tredje vansinneseruption i världen. Skräcken är större för det krig somännu inte existerar än för de krig som redan pågår. Den är större därför attkärnvapen har försatt världen i en ny situation. Ett kärnvapenkrig innebär medall sannolikhet mänsklighetens förintelse. Alltmer oroväckande i den fortsattakärnvapenkapprustningen är utvecklingen mot allt högre precision hos deenskilda kärnstridsspetsarna. Därigenom ökas förmågan till förstaslagsträffmot strategiska anläggningar. I ett spänt läge kan detta få en kärnvapenmaktatt hellre vilja förekomma än förekommas. De strategiska kärnvapensystemen irymden kan också få sådana följder. Systemen innebär i sig en ökad osäkerhet.En stat som anser sig ha ett väl fungerande strategiskt försvarssystem antaskänna sig så säker att man kan lockas att försöka slå ut motståndarnasstrategiska vapensystem. Också detta lockar till att hellre förekomma änförekommas. Men för den skull får vi inte glömma de konventionellavapnen. De moderna konventionella vapnen har en sprängkraft och en precisionsom gör dem förödande. Utvecklingen av de konventionella vapnen tenderar attbli alltmer lik den som gäller för kärnvapen. Vi får inte heller blunda för allade krig som redan pågår. Utdragna och till synes oändliga krig pågår , , . Även om signaler har kommit om att skullevilja dra sig ur , och vi till och med börjat diskutera en svenskfredsbevarande styrka, har kriget inte mattats av. Det har krävt 1miljon dödsoffer och drivit 5 miljoner afghaner - en tredjedel av befolkningen- att fly från landet. I pågår ett utnötningskrig, där Marockotror sig kunna trötta ut det sahariska folkets motstånd mot ockupationen avsitt land. Väpnade konflikter föröder människoliv och driver länder långtbortom demokratinsväg i södra och i . En ljusglimt vid horisonten ärEsquipulas II,den fredspriskröntaplanen för fred i . Framför allt människorna i harbörjat hoppas på en framtid både utan krig och med demokrati. Den känsligafredsprocessen beror till stor del på hur väl sandinistregeringen lyckas skapaförtroende för sina ambitioner att följa president fredsplan, inte minsthos den civila oppositionen i landet. Utöver hotet från morgondagens kärnvapenkrig och hotetfrån dagens faktiska konflikter har vi svenskar tvingats leva med ett ökatsäkerhetspolitiskt tryck mot . har en kraftigsovjetisk upprustning ägt rum på . Därifrån opererar merparten avSovjets kärnvapenubåtar. Från kan också söka skära avNATO-förbindelser mellan och . För att kunna göra det måstede sovjetiska styrkorna passera norra . Detta har medfört en ökadmilitär närvaro även från NATO-sidan. a. dessa faktorer har förändratNordens strategiska läge. Vi svenskar har bokstavligen placerats som åskådare imitten av spelplanen mellan de två försvarspakternas kryssningsmissiler ochubåtar. Vi deltar inte direkt, men måste för vår egen skull söka påverkaspelet. Som medel för säkerhetspolitiken har vi vårutrikespolitik, vår försvarspolitik, vår politik för rustningskontroll ochnedrustning, vår handels- och vår biståndspolitik. Vart och ett bidrar de påsina resp. områden till att trygga vår säkerhet och internationell fred ochsamverkan. Tillsammans utgör de vårt bidrag för fred och säkerhet. betänkande när det gäller mål och medelför den svenska säkerhetspolitiken ligger väl i linje med folkpartietssynpunkter. Att vinna allmän och internationell respekt för attkonflikter skall lösas med medling och skiljedom, inte med våld, är ett av demest väsentliga bidragen till mänsklighetens överlevnad. Därför måste Sverigearbeta aktivt för att öka respekten för FN, och för att stärka FN:sfredsbevarande roll. Även respekten för i måstestärkas, så att ingen stat anser sig kunna vägra låta dra en tvist infördomstolen. Det mellanstatliga umgänget måste förvandlas från muskelmätning tillmöten. En aktiv utrikespolitik för ökad avspänning är ett starkt svensktsäkerhetspolitiskt intresse. Bistånd är ett annat medel för att förebygga våld. Krig ärofta en följd av politiska och sociala motsättningar, som i stället för attangripas vid roten fått växa till sig i styrka. Klyftan mellan rika och fattigaländer är en av de främsta drivkrafterna till konflikter och därmed rustningar.Rustningarna har förödande effekter på framför allt de fattigare ländernasekonomi. I ett land som , där mer än hälften av landets BNP går tillmilitären, räcker inte mjölken till för barnen. Ansträngningarna att stödjau-ländernas utveckling och nationella oberoende är ett av de viktigastebidragen till det internationella fredsarbetet. Inte minst av det skälet måstebiståndet öka. Fredens och nedrustningens viktigaste instrument är samtalet.Bara när de bägge supermakterna önskar ersätta misstro med avspänning kankapprustningen bringas under kontroll. Bara när supermakterna önskar byta konfrontationmot dialog blir en balanserad nedrustning möjlig. Dialogen mellan supermakterna har varitmer livlig än vi vant oss vid. En överenskommelse om medeldistansmissilerna harsett ut att kunna komma inom räckhåll. Inför varje möte mellan de styrande iUSA och skruvas världens förväntningar upp. Efteråt åker reaktionernaberg-och dalbana mellan hisnande optimism och djup pessimism. När Shultznyligen besökte blev besvikelsen stor över att man inte kunnat presenteranågot utkast till överenskommelser. stod det klart att resertill på ett hastigt beslutat besök. Det här visar bara hur svårt detär att nå fram till en överenskommelse, och att det är långt kvar. I ställetför att kastas mellan hopp och förtvivlan, borde vi söka se den långsammarörelsen som sker i rätt riktning. Utan tvivel har den internationellaopinionen spelat en betydelsefull roll i de framsteg som redan gjorts isamtalen mellan supermakterna. Ett annat område inom nedrustningsförhandlingarna därmöjligheter öppnat sig är diskussionerna om en konvention om förbud mot kemiskavapen. har kemivapnen kommit alltmer i blickpunkten. hartalat om ätt återuppta sin produktion. Även i har man börjat tala ombehovet av kemivapenavskräckning. Att kemiska vapen använts i konflikten mellanIran och finns belagt. har blockerat möjligheterna attnå framsteg för en konvention om förbud mot kemiska vapen. Efter signaler frånSovjet om att man är beredvillig att bl. a. fastställa en tidsplan förförstörelse av kemiska vapen och är öppen för internationell inspektion harhoppet börjat tändas. Vi välkomnar denna sovjetiska omsvängning. Förslagenmåste naturligtvis studeras, men vi hoppas att detta skall bidra till enöppning som gör det möjligt att nå fram till ett förbud mot kemiska vapen. Omdet ingås, blir det det första egentliga nedrustningsavtalet som slufits sedanandra världskriget. måste därför aktivt fortsätta verka för ett förbudmot utveckling, produktion och lagring av kemiska vapen samt förintande avbefintligt lager. Risken för kärnvapenkrig hänger som ett tungt hot övermånga människors vardag. Oron känns särskilt påtaglig när svenska hamnar fårbesök av utländska flottor som normalt sett troligen är kärnvapenbestyckade.Även om klart förbjuder fartyg att föra med sig kärnvapen in på svensktterritorium, och även om vi självfallet utgår ifrån att de respekterar vårtförbud, finns en stark folklig oro och opinion som vuxit i styrka. Därför ärdet av största betydelse att verkar för att kärnvapenmakterna ger klarabesked om förekomsten av kärnvapen ombord. Utskottsbetänkandet ger här en klaruppmaning till regeringen att ta förnyade internationella initiativ i frågan. vill inte utgå från att sådana internationellakontakter blir resultatlösa. Av det skälet reserverar vi oss mot den mening ibetänkandet som vill avisera andra åtgärder, när de internationellamisslyckats. Tills vidare utgår vi från att sådana andra åtgärderförhoppningsvis inte kommer att behövas för att undanröja den osäkerhet som nuofta råder vid flottbesök. Fred och nedrustning handlar inte bara om att söka förmåsupermakterna att minska vapenarsenalerna. Det handlar i hög grad om att skapaförutsättningar för ett avspänt umgänge, att öka förtroende mellan staterna.Förtroende är en förutsättning för dialog och samtal. ESK-processenväsenflig i nedrustningsarbetet. Det som sägs i betänkandet om vikten av balansmellan ESK:s tre sakområden är viktigt. Det har dock varit tunt med konkretaframsteg inom konferensen. Detta kan få negativa konsekvenser för möjligheternaatt nå framsteg på andra områden. ESK måste komma framåt när det gäller mänskligarättigheter, dels för att det är ett viktigt mål i sig, dels för att uteblivnaframsteg kan hindra framåtskridande i övriga nedrustningssamtal. Vi måste drivapå för att den allmänna situationen för judar skall förbättras, inteenbart genom att ett fåtal kända refusniks fillåts utvandra fill , utangenom att judar i inte längre diskrimineras. Det är också oacceptabeltatt ett land så brutalt kan hindra ett litet barn att träffa sin far, en kvinnaatt leva med sin man, som gjort i fallet måste få större plats i det europeiska samarbetet. Att tala om fred och nedrustning utan att nämna deninternafionella vapenhandeln vore att utelämna en betydelsefull del. Internationella väpnade konflikter livnär sig på detlegala och illegala vapenflödet. måste i FN ta initiativ fill ettinternationellt system för registrering, begränsning och kontroll avvapenhandeln. Även om intresset från andra länder är svagt fårdetta inte leda till att vi upphör med ansträngningarna att få till stånd ett sådantsystem. Jag noterar att utskottet också har slagit fast detta. Jag vill härmed yrka bifall fillreservationerna 3 och 5 samt i övrigt till utskottets hemställan. 132GUNNEL JONÄNG (c): Nedrustningsfrågorna har under en lång tidstått i centrum för världens intresse. Förhoppningarna har varit stora att USAoch skulle nå fram till ett avtal om avskaffande av samtligamedeldistanskärnvapen. Gång på gång har vi försäkrats om att avtalet var näraförestående - båda parter har varit angelägna om att det skulle komma tillstånd. Världen bibringades uppfattningen inför utrikesministermötet i nu var allt klart - nu återstod bara fidpunkten för toppmötet mellan Reaganoch . Vi var många som tog ut litet av glädjen i förskott.Äntligen skulle något hända på nedrustningsområdet. skulle det förverkligassom fredsrörelsen kämpat så hårt för: medeldistansvapnen skulle försvinna frånEuropa. Matchen var klar - det var bara matchbollen som skulleslås in - men den slogs ut. Den uppkomna situationen har skapat stor osäkerhet om vadsom skett och vad som kommer att ske. Blir det inget avtal måste Sovjetunionenbära en stor del av skulden härför. har tagit många initiativ inedrustningsarbetet - han har anslagit en ny ton, kastat loss från gammaltslentriantänkande. Han har onekligen varit en frisk fläkt och skapat nyamöjligheter för nedrustningen. Varför backar han nu i elfte fimmen? har tidigareknutit SDI-programmet och frågan om de strategiska kärnvapnen till ettINF-avtal, men här har ju skett en uppmjukning. Så sentsom skrev i och om nedrustning och nämnerdär ingenfing om att SDI-programmet skulle vara ett hinder för ett avtal. Hanskriver att ett skulle utgöra en god upptakt till framsteg iförhandlingarna om stora - 50-procentiga - nedskärningar i de strategiskaoffensiva vapnen under strikt fasthållande vid ; men ingenting omatt SDI skulle vara ett hinder för ett avtal. Han skriver också:"utgår från att ett dylikt avtal kan utarbetas före slutetav detta år." Ettuteblivet avtal skulle innebära en oerhörd prestigeförlust för Gorbatjovpersonligen och . Då måste frågan ställas om allt vad han sagt idetta ämne bara är ord och om han grundlurat världen. Eller har han möttmotstånd bland sina egna i ? Om han har avsett att sätta president en besvärande situation så har han ju lyckats, men försatt sigsjälv i en likadan situation. Agerandetinger en känsla av otrygghet. Det är inte bara i supermakternas eget intresseutan i hela världens intresse att supermakterna inte gör felaktiga bedömningari nedrustningsdiskussionerna. Manborde också kunna fordra en mer genomtänkt strategi från sida. Reaganskategoriska fasthållande vid SDI är negativt - ett program som inte många trornågonsin blir verklighet. Det var också ett klavertramp att i samma stund somöverenskommelsen om mellan supermakternas utrikesministrar blev klargick ;s försvarsminister ut och talade om mera anslag till SDI-programmetför att påskynda det. Sovjethar ställt krav på fortsättning av arbetet, och vi har hört attSjevardnadze nu åker till . Minbedömning är - trots allt - att det kommer att undertecknas ett snartnog. Både och har starkt intresse av att så sker. Men tidenbörjar bli knapp. undertecknas av dem båda vid ett toppmöte eller ej är en underordnadfråga. Det vore angeläget med ett toppmöte - inte minst efter den situation somnu har uppstått. Men det viktigaste är att ett avtal kommer till stånd och atten hel kategori av kärnvapen försvinner. ESK-konferenseni har ännu inte kommit in i någon slutförhand-lingsfas. Förhandlingarnagår långsamt framåt - de hinner inte slutföras . De karakteriseras av enöppen attityd. Ävenom regeringen inte är särskilt progressiv när det gäller miljöfrågor, harSverige i ESK tagit upp miljöfrågorna. Tillsammans med de övriga nordiskaländerna har lagt fram förslag om luftvård, marin miljö, ozonskiktetoch expertmöte inom ramen för ESK. Men enligt vår uppfattning ärambitionsnivån vid konferensen alltför låg. Iförrgår vid ESK-delegationens sammanträde här i tog jag upp falletmed och hennes familj. Jag önskade att hennes situationskulle tas upp i , och jag hoppas att så sker. Vi hade här i kammaren en överläggning, i vilken företrädare för alla partier,inkl. utrikesministern, var överens om att vi skulle göra allt vi kunde för atthjälpa henne och hennes familj. ESK-processenär ett viktigt led i arbetet på att skapa bättre samarbete mellan Europasstater och att stärka ländernas säkerhet. Vi vet att nedrustning iEuropa bara kan åstadkommas genom deltagande av såvälöst som väst. och därvid inte minst harvisat att som en alliansfri stat tillsammans med andra alliansfriastater kan spela en mycket positiv roll i detta sammanhang. Det är av avgörandebetydelse inte minst när vi diskuterar samarbete med EG. Medlemskap ien organisation som helt domineras av länder från en av tvåmilitärpakter, en organisation som har förpliktande samråd i utrikespolitiskafrågor, skulle vara ytterst skadligt för politiska möjligheter attspela en positiv roll för fred och samarbete. Det gäller inte bara för vårteget närområde utan för som helhet. Den stora utmaningen består i att undanröja dekonflikthot som ännu består som en följd av . Sverigesoffensiva Europapolitik måste därför ha ett alleuropeiskt perspektiv. Med denutgångspunkten blir det självklart att kan spela en långt mer positivroll för fred, frihet och öppenhet i om vi kompromisslöst slår vakt omen självständig svensk utrikespolitik. När det gäller ESK och dess uppföljningsmöten är jagkritisk mot regeringens agerande eller rättare brist på agerande. Vi vet att många länder mycket uppskattade det svenskavärdskapet, lokaliteter och service under och gärna villeåtervända. Från har vi gång på gång i debatten begärt attSverige skulle vidta mått och steg för att skaffa nya lokaliteter och för attåterigen kunna stå som värd för en uppföljningskonferens, men någon formellinbjudan har regeringen inte lyckats få fram under de år som gått. Och det hela underlättas inte av att nu har inbjudit tilluppföljningskonferens. Frågan är hur regeringen tänker agera i detta läge. Det har länge varit tyst omkring de rustningarna,och det beror bl. a. på att havsrättsfrågorna stått under diskussion. Det harockså funnits en viss osäkerhet om var regleringen av militär verksamhet tillhavs skulle handläggas. Sedan havsrättskonventionen undertecknades 1982 iMontego Bay finns en juridisk grund för förhandlingar om marinrustningskontroll. Det är viktigare än någonsin att krafttag tas på dettaområde. Den rustningen innebär att supermakterna kankoncentrera betydande maktmedel till de flesta områden på jorden.Kanonbåtsdiplomati och invasion över haven kan genomföras med kortare varsel,över längre avstånd och i större skala . Ökade aktiviteter på havenökar också risken för oavsiktliga incidenter och för krig av misstag.Rustningskontroll inom den verksamheten skall bedömas inom ramen för denallmänna rustningskontrollen. Det är utomordentligt viktigt att avveckling avmedeldistansmissilerna enligt ett inte motverkas av eri marinupprustning med kärnvapen. utspel om att skall görastill en fredens pol är intressant. måste ta vara på möjligheterna attfrämja avspänning i det nordatlantiska området. Regeringen bör också föra inhela det nordeuropeiska området i diskussionerna om nedrustning i Europa.Sverige bör verka för att förhandlingar kommer till stånd om marinrustningskontroll vid CD i . Olika åtgärder bör ingå i en marin rustningskontroll. Bl.a. bör taktiska kärnvapen på krigsfartyg tas i land och inte medföras pårutinuppdrag. har utvecklatsen praxis från kärnvapenmakternas sida som är helt förkastlig och somsannerligen inte är förtroendeskapande. De varken bekräftar eller förnekarförekomsten av kärnvapen ombord på fartyg när de gör sina besök i främmandehamnar. Skall vi få till stånd en rustningskontroll när det gäller kärnvapentill havs är naturligtvis denna praxis helt oacceptabel.