prot · GB0995 · 1987-12-31 00:00:00 — Prot.1987/88:95 dagbarnvårdare? Om jag arbetar på en förskola, då får jag juha mina egna 7 april1988 barn på den skolan. aldrig, såvitt jag förstår, ifrågasatt 71 ~, .. . . detta. Det är snarare så att det påsocialdemokratiskt håll finns någon form av , r .,. rädsla för kopplingen till vård idet egna hemmet - pa något mysfiskt sätt- barnfamiljer, m.m. rr t, o r o j Och det ärdetta som ger utslag. säger att han kan lämna bestämt besked omatt det inte blir något vårdnadsbidrag, därför att det skulle vara ett hårtslag mot barnomsorgen. Då måste jag fråga: Hur kan det vara ett hårt slag motbarnomsorgen om man stärker familjernas ekonomiska ställning? Det är nämligenvad förslaget om vårdnadsbidrag handlar om. Sedan säger - vilket redanhar pekat på: I "Vi har ju frågat viaopinionsundersökningar. Vad mer kan vi göra?" får svarmed hänsyn till den tillgång som finns. Om det bara finns barnomsorg,om det inte finns förutsättningar för annat därför att lagstiftningen hindrar,då är det ganska självklart att föräldrarna svarar utifrån de förutsättningarsom finns. Därför gäller det att ändra lagstiftningen så att den blir riktig -att ändra statsbidragsregler och införa vårdnadsbidraget, som skapar valfrihetoch stärker föräldrarnas ställning. Det är ju inte så att föräldrarnas ställning gentemotkommunen försvagas därför att föräldrarnas ekonomiska ställning stärks -jag kaninte förstå hur man kan resonera på det sättet. Med vårdnadsbidraget finnsprecis samma möjligheter att få barnomsorg som . Men detintressanta är att om man inte vill ha barnomsorg, om man vill ta handom sina barn själv eller ordna barnomsorgen på annat sätt, då får man absoluten starkare ställning än man har . Det är den totala - eller rättare sagtstärkta - valfriheten som är det väsentliga i detta sammanhang. 51 INGA (vpk) replik: sade att han vill attföräldrarna skall ha mer tid för barnen, och det är ju riktigt. Frågan är hurman då går till väga. Här har tidigare nämnts kravet på sex timmars arbetsdag.Men vi vet att det bara är vpk som driver kravet på sex timmars arbetsdag, somröstar för det här i kammaren. Alla andra har det bara spm en läpparnasbekännelse - trots att alla vet att en viktig hörnsten i barnomsorgen är sextimmars arbetsdag, så att föräldrarna får mer tid för barnen. Sedan behövs det bra allmänna kommunikationer, närbutikeroch service för att tiden skall räcka till, för att barnfamiljerna inte skallbehöva kämpa så mycket för sin tid med barnen som man får göra . 60 000 eller 90 000 i kö 1991 - det kan vara hugget somstucket även om det skiljer på 30 000 platser, men det är olikaberäkningsgrunder, säger . Han säger också att "vi räknarmed att klara den här utbyggnaden". Jag finner det osäkert om detta går. Vpk har ju föreslagit en lagstiftning föratt garantera alla barns rätt, och vi har också föreslagit ett statsbidrag som skulle både tvinga och stimulera kommunerna att satsa på utbyggnad och på kvalitet. har inte detta vunnit gehör, varken i dag-förmodligen-eller . Men vi håller fast vid att vi tror att detta skulle kunna stimulera utbyggnad och kvalitet. Att man gör en efterfrägeundersökning är väl bra - att manfår se att vad föräldrar efterfrågar är en barnomsorg. Men jag tyckeratt det borde räcka med att man bygger med hänsyn till att av allakvinnor med barn i de här aktuella åldrarna förvärvsarbetar. Det borde ju våradet rätta riktmärket. Jag tycker att familjepolitiken måste stå för mycket merän olika bidrag. Som vpk ser det skall en bra familjepolitik värna om både mänsoch kvinnors rätt att förvärvsarbeta och ändå få tid för familjen - och brytatraditionella könsroller. Det måste också handla om en rättvis fördelning av välfärden,om utformningen av våra bostadsområden, våra kommunikationer, och om barnsvillkor i samhället, i skolan och . Apropå detta med vårdnadsbidrag vill jag säga att detbehövs en helhetssyn på familjepolitiken. Utan en sådan helhetssyn är riskenstor att många tror att lösningen för familjerna är dessa . Såär det inte. Ekonomiskt stöd barnfamiljer, m. m. 52ULLA TILLÄNDER (c) replik: gav ett besked, och det varatt han säger nej till vårdnadsbidraget. Motiveringen är enligt vårdnadsbidraget skulle vara ett hot mot barnomsorgen. Men i likhet medGöte tycker jag att det är märkligt att ett förslag som ger ökadvalfrihet och som ger möjlighet till mer tid för barn och föräldrar skulleinnebära ett hot gentemot kommunerna. Naturligtvis är det tvärtom. Det kommeratt betyda en ny ansats för familjepolitiken i dess helhet och för barnomsorgenutanför hemmet. När det gäller det orättvisa i det nuvarandestatsbidragssystemet - att en del kornmuner får . per barn och andrafår ned till . - så villjag framhålla att vi önskar rätta till orättvisorna genom att helt enkelt vidga barnomsorgsbegreppet. Barnomsorg skall ersättas, vare sig barnom sorgen bedrivs i eller utanför hemmet. Man upphör inte att förvånas över att ett förslag som ökarvalfriheten, såsom vårt gör, vållar så mycket oro som olika företrädare för socialdemokraternahär har gett uttryck för. Förslaget ställer krav på ett arbetsliv som har varitmansdominerat, och det är klart att det rubbar cirklarna - och det kanskeegentligen är där som skon klämmer. 53 () replik: Herr talman! Vadbeträffar efterfrågeundersökningarna och svaret på frågorna i dem vill jag sägaatt föräldrarna ju inte har haft något att välja med - det fårde med borgerlig familjepolitik och vårdnadsbidrag. De har inte heller haft något att välja mellan. Exemplen från visar att med borgerlig politik och stimulans av alternativen får de det. Vad beträffar deltidsgrupperna vet statsrådet mycket välatt vi anser att statsbidragssystemet skall vara neutralt till huvudman och attalternativen skall in i barnomsorgsplanen och behandlas likvärdigt. Vi harvisst haft debatt om detta , bl. a. efter moderata motionskrav. Vi blev glada när socialdemokraterna till viss del gav medsig, nämligen när det gällde vissa alternativ, men många av alternativen återstår,bl. a. när det Prot.1987/88:95 gäller deltidsgrupper, öppna förskolor och'trefamiljssysterrisom drivs av annan huvudman än kommunen och närdet gäller daghem som startas av Ekonomiskt stöd tid barnfamiljer, m. m. och drivs av den i egen regi. Jag har ännu inte.trots att jag har frågat , fått någon förklaring till att de inteskulle accepteras som likvärdiga alternativ. Jag skall erkänna att jag faktiskt harfunderat gariska mycket över syftena med det borgerliga förslaget tillvårdnadsbidrag. Det är ett gammalt känt önskemål,från i varje fall några av deborgerliga partierna att införa en vårdnadsersättning för vård av barn hemma.Men i det här förslaget finns också någonting annat - jag tänker då påfinansieringen. Jag riktigt studsade till när jag läste enartikelserie i om en strategi för privatisering, hämtad frånThatchers - bokstavligen; det var de metoder och tekniker som numeramed stor framgång tillämpas, sade man, för att demontera den samhälleligavälfärden och överföra den i privat eller kommersiell regi. Vad gick då denna strategi ut på? För det första attidentifiera de särintressen som finns och att i ett första skede se till att deinte förlorar på förändringarna. För det andra att fördyra den verksamhet somsamhället svarar för, och för det tredje att försvaga dess ekonomiska bas.Ungefär så såg strategin ut. Just de tre komponenterna - försvaga den ekonomiska basen,fördyra verksamheten och ge pengar i händerna på dem som närmast berörs - ärtre steg som återfinns i förslaget om vårdnadsbidrag. Är det detta som framförallt och menar när de säger att vårdnadsbidragetoch tekniken runt det kan få bli ledande också för andra förändringar inom detsocialpolitiska området? I så fall står vi inför ett stort och mycket viktigtsystemskifte, där vårt gemensamma ansvar för varandra och för insatser sombehövs i olika situationer i samhället skall minskas. Det är en avkommunaliseringoch en övergång från skattefinansiering till rnarknadsfinansiering som är detslutliga målet. Förslaget om vårdnadsbidrag har dessa ingredienser, och jag kaninte underlåta att nämna det. - Enallvarlig invändning mot hela den här uppläggningen - det gäller då framförallt finansieringen - gäller det faktum att beslutet innebar endirekt order till kommunerna att nu ta ansvaret för att skapa platser i .barnomsorg i den omfattning och med den utformning som föräldrarna vill ha. Detmedför att kommunerna måste planera, och planera långsiktigt, om de skall klaradet. De måste skaffa mark, de måste planera lokaler, och de måste se till attde får tag i personal. i och med det borgerliga förslaget, blivitmycket diffust. En stor summa pengar dras in. Vad innebär detta - vad kommerföräldrarna att viljaha, vad kommer de att efterfråga? Hur skall kommunen kunnagöra upp en långsiktig plån för sitt ansvar i ett biandsystem där kommunen haren del av ansvaret men inte hela? I det alternativ vi förespråkar har kommunen, i kraft avsocialtjänstlagen, ansvaret för barnomsorgen. Inom ramen för kommunens ansvarkan det också finnas alternativ, och dem har vi beskrivit; det är de spm ärideellt grundade och de som bygger på föräldrasarnverkan. bestämtnej till kommersiella alternativ i barnomsorgen. Vi vill inte att barnomsorgenskall bli en handelsvara. Jag erkänner gärna att det i det systemet naturligtvisfinns en gråzon - det gör det när man skall göra sådanaavvägningar - och den kan vi fortsätta att diskutera. Men principerna är förmig väldigt viktiga. Någonting sorn vi också vill slå vakt om, herr talman, äratt inte få den segregation i barnomsorgen mellan rika och fattiga, mellan barnsom har mycket god bakgrund och barn till föräldrar som har det betydligttorftigare ställt, som finns i , i och i . I exempelvis ärungefär hälften av barnomsorgen privat. Där finns en mycket markant sådansocial segregation. Jag menar att integreringen hos oss är en verklig tillgångför våra barn och deras framtid, för det sociala klimatet i morgondagenssamhälle. På min fråga om föräldraavgiften fick jaginget svar. Jag fick inget besked om huruvida det är . per heltidsbarnsom avses och hur man ser på mina påståenden om att de , inteens om man multiplicerar dem med det totala antalet barn och räknar uppsiffrorna , räcker till för att ge tillbaka de 4,3 miljarder som mantar bort. Jag har vissa svårigheter att tolka tystnaden på denpunkten. Detta är naturligtvis en viktig fråga, eftersom den kommer in i denhär diskussionen, som ni själva så gärna för, och med tanke på era påståendenom att ingen förlorar på vårdnadsbidraget. Jag hävdar att det kommer att finnasförlorare med vårdnadsbidraget - vilka det blir beror på hur man utformarsystemet. Det beror också på i vilken utsträckning man tänker finansiera detbortfall som uppstår med höjda föräldraavgifter. Låt mig sedan också säga ett par ord om . Jag villbeteckna de siffror som nämnde som fögaverklighetsförankrade. Jag vet att de har förekommit i en tidningsartikel iSvenska , men jag vet också att de reella siffrorna för bådeutbyggnadsresultat och köer i ser helt annorlunda ut - helt annorlunda! -än de siffror som här nämndes. Jag beklagar att det kommer fram sådanauppgifter - de har inte mycket med verkligheten att göra. I själva verket skedde det under 1984-1985 en ökning medungefär 850 platser i barnomsorgen. Det var alltså före den borgeriiga tiden.1986-1987 har det skett en minskning av antalet platser totalt sett. Detta ärenligt uppgift officiell statistik från . Kön har som följd av det ökatfrån 1984-1985 till nära 2 000 . Det är också det som är skälet till den mycket kritiskaartikelserie kring barnomsorgspolitiken i som publicerades i Kvällspostenför någon tid sedan. Där hade det också gjorts en undersökning av dem som ståri kön. Det visade sig då att det finns ett mycket starkt stöd för vadSCB-undersökningen indikerar, nämligen att en övervägande del av föräldrarnaefterfrågar barnomsorg. Vad föräldrar vill ha-apropå valfrihet-är entrygg, fungerande barnomsorgsplats med en stimulerande miljö för sina barn. ochinte valfrihet mellan daghem drivna av olika huvudmän. Det finns en garant föratt en sådan barnomsorgsutbyggnad sker, och det är samhället. Det är viktigtatt vi håller fast vid det beslut som tog 1985, fullföljerutbyggnaden i enlighet med det beslutet och inte springer ifrån det, vilket jagmenar att gör nu genom att omtolka innebörden av beslutet. Ekonomiskt stöd tiU barnfamiljer, m. m. Ekonomiskt stöd barnfamiljer, m. m. Talmannen anmälde att , , och anhållit att till protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt till ytterligare repliker. 55 (): Den familjepolitiska debatten häridaghar juvarit lång. Men i själva verket har debatten i denna fråga pågått sedan ettdecennium tillbaka. Jag tycker att den här debatten bevisar att politikerälskar att göra sig till folkets förmyndare - ja, jag kan gott säga vipolitiker. Den familjepolitiska debatten, som den böljat av och an under allaår, visar så entydigt någon kan önska att politiker anser att man vet bäst, ochatt man t. o. m. bör ta på sig uppgiften att tala om för föräldrar var och hurderas barn skall ges omsorg, vårdas, fostras och lära sig normer. Nog vill man väl tro att ett demokratiskt samhälle, därvalfrihet bör vara en självklarhet, skulle betro föräldrar med att välja denomsorgsform som just deras barn får störst trygghet av - men icke! Jag påstår,herr talman, att det härvidlag kan variera t. o. m. inom en och samma familj.Där kan finnas en som mår bäst av att vara på daghem och en sombehöver ha någon förälder hemma längre än vad ekonomin kanske för närvarandeger möjlighet till. Löntagarfondsdebatten har varit den sentida stora svenskaideologiska skärrriytslingen. Men det är inte på ägarstrukturens område somsocialismen, förstatligandet, vunnit de stora segrarna. Det har skett påfamiljepolitikens område. Med en frenetisk propaganda har regeringsmaskinerietså till den grad malt sönder och samman all opposition för föräldrars rätt attsjälva välja omsorgsform att civilkuraget hos oppositionen förtrampats underlånga perioder - och till oppositionen räknar jag också åtskilligasocialdemokratiska grupper. De som opponerade skulle helst känna sig fångna i någotslags jämställdhetens förnekelse och ha en komplett oförmåga att se sitt egetbästa. När någon hävdat att det är föräldrarna som skall äga rätten att väljahar körer av förståsigpåare från socialistiskt håll, inte sällan sekonderade aven doa-doagrupp från en del borgerliga kretsar, som ängslats för attinte bli betraktade såsom tillräckligt jämställdhetsradikala, överröstats med påståendenom att man vill fjättra kvinnan vid spisen, att man vill omyndigförklarakvinnan etc. I själva verket är det ju dessa grupper, som ansett att devetat bäst och som velat dirigera och bestämma över alla, som omyndigförklaratkvinnan. Man har inte betrott den moderna kvinnan med förmågan att hävda sig,när det blir dags att bestämma karriärform. Man har ju faktiskt resonerat somom kvinnor låter sig fösas och fjättras och dirigeras. Vilket nedvärderande avden svenska kvinnan av ! Det borde vara en av de mest självklara saker i världen,tycker jag, inom varje demokrati att politikerna skall tillse att alla somönskar daghemsplats för sina barn skall få det, att alla som vill hafamiljedaghemsplats skall erhålla tillgång till en sådan och att alla som villvårda och fostra sina barn själva skäll erhålla den faktiska möjligheten attgöra detta. Det är inte bara 100 000 personer i en SCB-undersökning som skalltillfrågas, utan varenda kommuns socialförvaltningborde ha som en självklar uppgift att vända sig till alla förskolebarnföräldrarinom sin kommun och be att få besked om hur man vill ha barnomsorgen ordnad,och så till respektera föräldrarnas val, Alla barn behöver omsorg och tillsyn. Vi har i vårtsamhälle via skatte- och bidragssystem ordnat det så att det ekonomiskt mestokloka och för massor av familjer helt omöjliga är att få bestå egna barn medvård och omsorg. Man måste om man vill ägna sig åt barnomsorg, och få denna sininsats värderad, se till att det är andras barn man ger vård och omsorg.Anderssons kan byta barn med , då har man förstått hur samhället serpå barnomsorg. har de borgerligapartierna enats om ett familjepolitiskt förslag. Hade man inte så till den gradängsligt sneglat åt hur SAP skulle reagera skulle givetvisdetta förslag ha varit realiserat under regeringsåren då. Jag är för min delövertygad om att SAP, om man över huvud kunnat återta regeringsmakten ,inte hade vågat slopa vårdlönereformen. Men bättre sent än aldrig! Jag tyckerdet är tilltalande att det borgerliga förslaget nu finns. Det hade förstås varit avsevärt bättre om det borgerligaförslaget, mer än vad som är fallet, faktiskt främjat valfrihet. Det är närdet första barnet är fött och när föräldraförsäkringen upphört att gälla somden egentliga valsituationen infinner sig. somvårdnadsbidrag ett för litet belopp. Vår konstruktion är mer valfrihetsskapande.Kds föreslår för det första barnet av basbeloppet . För därefter följande barn skall vårdlönen utgå medhalva detta belopp per barn. Att skattesystemet skall vara så konstruerat att det tarhänsyn till vårdansvar och försörjningsansvar borde vara en självklarhet. Viförordar därför ett tudelningssystem som innebär att makar vidbeskattningstillfället skall få dela familjens totala inkomst mitt itu ochdeklarera för halva totalsumman var. Detta skulle innebära en rejälmarginalskatteform riktad till barnfamiljerna. Men, herr talman, familjepolitik är i grunden något vidamer än bara ekonomi, bidragskonstruktioner och skattebestämmelser. Vi behöver ivårt land få en trohetens renässans för barnens skull. Ett samhälle fungerar påett tillfredsställande och trygghetsskapande sätt enbart om det får och kanbygga upp fungerande familjer. Därvidlag tror jag att vi politiker harenväldigt stor uppgift som opinionsbildare. Från kds sida har vi vid ett flertaltillfällen väckt förslaget om att förskolan skall förankras i de kristnagrundvärderingarna. Vi vill att barnen i förskola och skola skall få veta vadsom är rätt och fel, och detta måste vara förankrat i värden som är fasta, sominte förändras eller byts ut. I kravet på att förskolan skall förankras i dekristna grundvärderingarna har de moderata utskottsledamöterna instämt,och det är tacknämligt. Det är intressant att följa dagens samhällsdebatt, därbegrepp som normer och moral, värderingar och etik verkar vara högsta mode. Dethar ju, herr talman, svängt enormt . var ord som etik ochmoral portförbjudna. står de näranog över hela sidor i Sverigesmorgontidningar. Man talar om etik inte minst inom näringslivet. Men det räckerinte med att tala om dessa allmänna begrepp. Jag efterlyser besked om Prot.1987/88:95 7aprin988 Ekonomiskt stöd till barnfamiljer, m. m. 5 protokoll 1987/88:95 Ekonomiskt stöd tdl barnfamiljer, m. in. vilkenetik och vilka värderingar som mina ärade riksdagskolleger förordar. Med detta vill jag, närdet gäller socialutskottets betänkande nr 12,yrka bifall till motion So613 yrkande 3 och 4 samt reservationerna 4 och 5. Närdet gäller socialutskottets betänkande nr 13 vill jag yrka bifall till motionSo613 yrkande 5 och motion So636. Vidare yrkar jag bifall till reservationerna 5,7, 15, 20, 21, 22, 23 och 25. 56LENA (): Jag har i en motion till.sammans med HelgeHagberg begärt en översyn av de ekonomiska villkoren för familjer med ungdomari åldern . Utskottet avfärdar kravet med hänvisning till ett tidigarebeslut om fortsatt översyn av familjepolitiken. Jag är inte helt nöjd meddetta. Orsaken är den splittrade bild vi har när det gäller samhälletsinsatser för den här åldersgruppen. Den bilden motiverar en särbehandling. Flertalet familjepolitiska stödformer omfattar ävenungdomar i åldern , om de går i gymnasieskolan. Det gäller t.ex.bostadsbidrag, bidragsförskott och flerbarnstillägg. utgesstudiehjälp av både generell, behovsprövad och inkomstprövad karaktär. I övrigtfinns för den här åldersgruppen skolans uppföljningsansvar, med därtill hörandeekonomiskt stöd, samt arbetsmarknadspolitiska insatser med ytterligare någraformer av ekonomiskt stöd. Belopp och åldersgränser varierar kraftigt, och vissa stödär kopplade till varandra. Ett speciellt problem i sammanhanget utgör deålerbeialningsplik-tiga studiemedel en familj kan uppbära i elevens namn,varvid eleven själv blir juridiskt ansvarig och därmed återbetalningsskyldig.Myndighetsåldern är i detta sammanhang inte helt problemfri, då den juger rätt att ta lån för studier på gymnasienivå, låt vara enligt vissa snävaregler, som ålägger föräldrarna underhållsskyldighetupp till eller minst till dess att man genomgått gymnasieutbildning. Den studiesociala målsättningen är ju att man inte skallskuldsätta sig i gymnasieskolan i dessa åldrar. Den utvidgade satsningen pågymnasieskolan gör en analys av de ekonomiska villkoren för familjer medungdomar i aktuella åldrar nödvändig. Studiehjälpens roll kan då bli belyst iförhållande till de familjepolitiska och sysselsättningspolitiska åtgärderna.Gränserna är ytterst flytande. Inriktningen bör vara för det första att få underlag församhällets stödåtgärder för ungdomar i åldern . för det andra attåstadkomma en bättre samordning över sektorsgränserna av de totala resursernaoch för det tredje att få en klarare gränsdragning mellan de olika områdena. Då jag inte är övertygad om att utskottetriktigt insett vidden av den problematik som vi har redovisat i motionen och dåregeringen har undvikit att ta ställning till ett förslag med samma innebördsom i motionen, yrkar jag bifall till motion So219. Det behövs enligt minuppfattning ett initiativ från sida. Jag ser att motionen har kommenterats i en reservation ochett särskilt yttrande. Beträffande den moderata reservationen är väl minredovisning här argument nog. Förslagen i reservationen gör bilden ännu merkomplicerad, I centernssärskilda yttrande framhålls förslaget om höjda studiemedel Det förslaget berör bara ytterst marginellt de grupper som vi harangivit i motionen, så jag förstår inte riktigt argumentet. Men det spelarkanske mindre roll. För vår del är det samordning och bättre gränsdragning närdet gäller samhällets olika stöd som vi vill uppnå. Överläggningen i dessa ärenden var härmed avslutad. (Beslut fattades efter debatten om socialutskottetsbetänkande 14.) Kammaren övergick till attdebattera socialutskottets betänkande 14 om vissa anslag till omsorg om barnoch ungdom. Vissa anslag tiU omsorg om barn och ungdom Vissaanslag till omsorg om barn och ungdom 57INGRID RONNE-BJQRKQVIST (fp): Barnen har, precis som vi vuxna, fått detavsevärt bättre under det här seklet. Det gäller såväl ekonomisk standard somhygien och sjukvård. Det har gjort att mönstret för sjuklighet och dödlighethar förändrats totalt för barnens del. Olycksfall är vanligaste dödsorsakenbland barn . Hundratusentals barn skadas , och mångablir svårt handikappade . De allra flesta olycksfall hade kunnat förebyggas medenkla medel. Det finns ingen anledning att ställa barn utanför det skydd som ärfullständigt självklart för oss vuxna på våra arbetsplatser. Därför tycker vi i att också barn skall harätt till skyddsombud -elevskyddsombud för äldre barn i skolan och föräldrarsom barnskyddsombud för yngre barn. De skall registrera och kartlägga skadoroch tillbud och se till att riskabla miljöer åtgärdas. Föräldrar som vill ta påsig den uppgiften inom ett bostadsområde måste också kunna erbjudas utbildning. Tyvärr är det framför allt brist på både kunskap ochintresse från vuxnas sida som gör att många barn blir handikappade för livet.Folkpartiet har envist återkommit till skyddsfrågorna när det gäller barn ochår hävdat barnens rätt till skyddsombud - här i tyvärrhittills för döva öron. Men en ljusning har kunnat anas sedan vi senast hadefrågan uppe här i kammaren. Socialdepartmentets arbetsgrupp BUS -barn-ungdom-samordning - har i sitt till statsrådet förslag påpekat att det fungerat bra på de platser där man har införtlokala barnombud, och gruppen föreslår att arbetet därför skall få ett aktivtstöd. Det var klokt sagt av BUS.