prot · GB0916 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag ser således frågan om kärnvapenbärande fartyg isvenska hamnar som ett led i den rustningskontrollen. Frågan harnaturligtvis också nära beröring med den svenska synen på kärnvapen och medfrågan om en kärnvapenfri zon i . Mot denna bakgrund öppnade jag vidnedrustningsdebatten här i kammaren dörr litet på glänt för enförändrad inställning till kärnvapenbärande fartyg i svenska hamnar. Jag sadedå, att om det svenska förbudet inte respekteras måste frågan omprövas,eftersom vi inte kan acceptera kärnvapen i våra hamnstäder. Vid årets förbundsstämma med hadevi ett freds-och nedrustningsseminarium, och vi var där överens om attcenterpartiet med sitt starka engagemang för en kärnvapenfri zon i intelängre borde acceptera utländska kärnvapenbärande fartyg i svenska hamnar.Detta blev också stämmans beslut. Vi centerparfister i utskottet har följt uppdetta beslut, och det gläder oss att även socialdemokraterna har kommit framtill en liknande uppfattning, så att vi har kunnat enas om en gemensamskrivning. Eftersom är i kammaren nu skulle jagvilja fråga hur det är med socialdemokraternas agerande i denna fråga. Talar nimed dubbla tungor? Har ni ett ställningstagande i för hemmaopinionenoch ett annat, betydligt vagare, internationellt ställningstagande? Jag harsett pressmeddelandet om tal i FN , och jag tyckeratt uttalandet om de kärnvapenbestyckade fartygen i främmande hamnar är vagtoch nästan ger en antydan om underdånighet. om nedrustning och utveckling ägde rum iNew . Tre problemkomplex diskuterades; sambandet mellannedrustning och utveckling, militärutgifternas ekonomiska och socialakonsekvenser samt åtgärder för att frigöra ytterligare resurser för utveckling.Sveriges främsta expert på nedrustnings- och utvecklingsområdet Inga Thorssonhade på ett föredömligt sätt medverkat i det förberedande arbetet. Märkligt nog deltog inte i konferensen - man ansåg attdet inte finns något samband mellan nedrustning och utveckling. Det tycktedäremot 149 av FN:s medlemsländer, som i ett dokument fastlade detta samband.Det var ett positivt steg. I handlingsprogrammet fastslogs också behovet att stärkaFN:s roll i nedrustnings- och utvecklingsarbetet. Medlemsländernarekommenderades att utarbeta studier om övergång från militär till civilproduktion, som redan har gjort. På sprängde enkärnvapenladdning i . De franska proven vid Muroroa sker motöbefolkningens vilja. Det är ett cyniskt spel med människors liv, hälsa ochderas vackra övärld. Den måste fördöma kärnvapenprovvarhelst de förekommer och oberoende av vilket land det gäller. Centerparfiet har tidigare efterlyst en reaktion från densvenska regeringens sida mot de franska provsprängningarna. Såvitt vi harkunnat utläsa av massmedia saknas kritiken även . Vi måsteoupphörligt arbeta för att opinionsmässigt och i det direktaförhandlingsarbetet sätta press på kärnvapenmakterna, så att ett totaltprovstoppsavtal kan komma till stånd. Från sida återkommer vi till våruppfattning om en parlamentarisk grupp för kärnvapenfri zon i . Det finnsett stort intresse bland parlamentarikerna för denna fråga samt ett brettfolkligt stöd, och detta stöd borde tas till vara. Frågan om kvarlämnad krigsmateriel måste drivas med kraftav regeringen. Landminor med splitterverkan utgör en fruktansvärd fara ävenlång tid efter det att fientligheten mellan krigförande länder har upphört. Dedrabbar oskyldiga och förlänger därmed krigets lidande. Betydande framsteg görs när det gäller en konvention omkemiska vapen, och jag hoppas att vi skall kunna glädja oss åt enkonvention på detta område. har tagit upp frågan om kemiska vapen iAfghanistan. Vid mitt besök i gränstrakterna till i december i fjolinformerades jag om att användningen av kemiska vapen från sidaskulle ha tilltagit . Det är viktigt att regeringen följer fråganoch håller sig informerad om utvecklingen. har också begärt att skall tainitiativ fill ett internationellt system för registrering, kontroll ochbegränsning av den internationella vapenhandeln. Detta är en svår ochkomplicerad fråga, men regeringen bör ta till vara varje möjlighet attaktualisera detta ämne i internationella sammanhang. När det gäller sambandet mellan svensknedrustningspolitik och säkerhetspolitik anser att det fungerartillfredsställande. säkerhetspolitiska intressen ligger medi det nedrustningspolitiska agerandet. Att man försöker dra upp motsättningarhäremellan har jag svårt att förstå. Militär expertis finns med i nedrustningssammanhangen ochspelar en viktig roll där. Den finns med i nedrustningsdelegationen och likasåvid förhandlingsdelegation i CD i . Vid Stockholmskonferensendeltog också militära experter, och deras bedömningar fanns med iförhandlingsarbetet. De militära experterna från olika länder hade ocksågemensamma möten för att klarlägga t.ex. definitionsfrågor. Jag kan inte tänkamig att nedrustningsarbetet kan vara utan denna militära expertis, dessanalyser och synpunkter. har också ett globalt ansvar. Vi kan aldrigbegränsa oss till det som gäller vår egen säkerhet och vårt eget närområde. Detskulle vara att svika våra traditioner men framför allt att svika de människorsom har förtroende för och förväntningar på oss. Därför måstenedrustningspolitiken ses som en del av den svenska utrikespolitiken. Den måsteha möjlighet att fungera av egen kraft. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till centernsreservation 1 och i övrigt till utskottets hemställan. 133OSWALD (vpk): Det har hänt mycket på nedrustningsområdetunder , inte minst , som redan har berörts avflera talare. Det är snabba ryck, och det är föga meningsfullt för oss iSverige att spekulera om var stormakternas ledare och tillslut kommer att hamna. Det kommer antagligen att ske ett borttagande avmedeldistansmissilerna, vilket är positivt. kan sägas att de harfyllt sin uppgift. NATO:s och dubbelbeslut , när utplaceringengjordes, medförde att man kunde peppa upp debatten, sätta litet fart påskräckvisionerna och få underlag för att mycket kraftigt höjaförsvarsutgifterna inom NATO och i . Det kan närmast jämföras medförhållandena och under Kennedysförsta period, när man talade om "the missile gap" och attSovjetunionen hade fått ett sådant oerhört överläge på raket- och missilområdetatt var tvungna att öka sina försvarsutgifter. Det gjordes också dengången. Enligt min uppfattning har detta dubbelbeslut från 1979haft samma bakgrund och har fyllt sin funktion. Dessa raketer kan plockasbort. De har aldrig behövts för NATO:s och säkerhet, men de harfyllt sin funktion att skrämma upp medlemsstater och den allmänna opinionenockså i detta land, vilket vi känner till som har debatterat frågan . Det är positivt att stormakterna nu har kommit så härlångt. visar det ganska klart, som vpk skrev i en motion ,att de som verkligen har drivit upp rustningarna , likaväl som under andra perioder , är . I har det sketten fantastisk ökning av rustningskostnaderna , från en redantidigare mycket hög nivå. Det har sagts att avsikten var att rusta ihjälSovjet, och är frågan om inte håller på att rusta ihjäl sig själva,vilket de senaste händelserna på börsen och i andra sammanhang har visat. Detär alltså som ett rustningsvansinnets nation omigen framstår, för jag vetinte vilken gång i ordningen. Det har funnits, och det har även påpekats här tidigare,bra förslag från . Jag vill inte säga att inte de också rustar. Det görde visst det. De satsar oerhört mycket på rustningar och släpper andra viktigaområden inom sitt land på efterkälken. Men har vi kunnat konstateraatt de genomfört ett långvarigt provstopp, ett ensidigt moratorium, som intefick något gensvar från ;s sida. Man har lagt fram en del andra förslag omstopp för kärnvapenprovsprängningar och förslag om att avveckla kärnvapen osv.Vi får se vad som kommer att utvecklas av detta. Om man nu tar bort medeldistansmissilerna betyder det inteatt man är villig att avveckla SDI, rymdkriget, utan det satsar man fortfarandeen massa pengar på. Det finns dessutom, hurabsurt det än kan låta, en förnyadrisk för ökade konventionella rustningar. Det borde vi kanske uppmärksammainför nästa års debatter i de här frågorna. Vi kan i våra tidningar läsa att Västeuropeiskaunionen, dvs. de Västeuropeiska staterna inom , har enats om måste se om sin säkerhets- och försvarspolitik. Det kommer kanske attmedföra ökande rustningar inte bara på det konventionella området utanmöjligtvis 9 protokoll 1987/88:16 också påde kemiska vapnens område, vilka vi också har debatterat tidigareoch vars farlighet vi är väl medvetna om. Till skillnad från kärnvapen ärdessamycket billiga, mycket effektiva och har, höll jag på att säga, med den tekniksom nu kan tas fram på det området nästan samma förödande verkningar. I det här sammanhanget kommer naturligtvis vapenhandeln,vapenexporten och industristaternas satsningar på området för att tjäna pengar- där också vi är med och hackar litet grand - att spela en mycket stor roll.Det är viktigt att det uppmärksammas och att vi framför allt själva kommer frammed några vettiga förslag om kontroller av vår egen vapenhandel. Det återståratt se vad som kommer att ske efter de utredningar som har bedrivits. finns det positiva drag mellan de mindre ochmedelstora staterna inom allianserna. I fjolårets debatt hade vi frågan uppe omvilka kontakter som har funnits mellan socialdemokrater i och detstatsbärande partiet i t.ex. Det har också förekommit kontakterpå annat håll. Man har exempelvis haft överläggningar med partiet i ochde socialdemokratiska partierna i , och andra stater. Det ärintressanta fenomen som ligger utanför de två stora ledande makternas hegemonii sina resp. block. Det är också någonting som vi bör följa med uppmärksamhetoch om möjligt även vara behjälpliga i den mån det är möjligt att öka ochutvidga en sådan dialog. Då kommer vi in på vår egen situation i världen och iNordeuropa. Vi vet att rustningarna runt omkring oss har ökat. Vi vet att vihar uppladdningar på och att vi har mycket stora uppladdningar påvästsidan i . I det sammanhanget är det intressant med GorbatjovsMurmansktal, som ännu inte har berörts särskilt mycket här hemma i , mensom det borde finnas anledning att återkomma till. har all anledningatt ta fasta på de sakerna. Det gäller inte bara den kärnvapenfria zonen, somalla numera tycks vara överens om, utan det gäller också många andra områden. Jag vill, herr talman, slutligen beröra de reservationervi har fogat till betänkandet. Jag vill yrka bifall till reservation nr 4 somrör kärnvapen på fartyg. Det är en fråga som vi har drivit ochsom nu får allt större stöd av en allmän opinion och av andra ledamöter ikammaren, vilket är glädjande. Vi gläder oss också mycket åt beslutet på densocialdemokratiska partikongressen. Det var ett mycket bra steg i rättriktning. Det är att hoppas att vi i fortsättningen kan få en mer genomlyst,mer intensiv debatt om de här frågorna. Vi har ansett oss vara tvungna attfölja upp våra yrkanden på ett totalförbud. Vill inte kärnvapenmakterna, vilkade än är, respektera att vi inte vill ha kärnvapen i våra hamnar, så är de intevälkomna hit. Vi har fått föredragningar i utskottet. Det har varit storautvikningar om hur viktigt det är att även västsidan, framför allt , kanvisa sin flagga i , som det har sagts. Det får de naturligtvis gärnagöra. Det är ett fritt hav. De kan åka in där utan att besöka svenska hamnar.För den skull behöver vi inte gå med på sådana besök. Det gäller naturligtvisockså den andra sidan och det gäller andra stater än . Det gäller Englandoch i den mån vi har sådana utbyten. Det bedrivs en utpressning mot små och neutrala stater,som vi har sagt i vår motion och i vår reservation. Det bör vi inte acceptera.Vi bör också kunna takontakt med andra stater, t.ex. , om utbyte av erfarenheter ocheventuellt gemensamma framstötar i sådana här sammanhang. Jag tror att det ärviktigt att visa att man inte accepterar övergreppen ochutpressningstendenserna från de stora makterna och kärnvapenmakterna i det häravseendet. Jag vill yrka bifall till reservation nr 6som handlar om ett krav i vår motion om att arbeta för en konvention somkriminaliserar kärnvapen. Utskottets majoritet har sagt att detta kunde görastörre skada än nytta. Jag har litet svårt att förstå det argumentet. Det bordetvärtom friska upp debatten, göra att den blir intensivare och ställa frågan påsin spets. 134STURE (): Även om det ännu är långt ifrån säkert,förefaller det troligt att och kommer attunderteckna ett avtal om att avskaffa sina landbaserade medeldistansmissiler,med räckvidder . Det rör sig om drygt 400 amerikanska ochomkring 1 600 sovjetiska stridsspetsar eller sammantaget av det totalaantalet kärnvapen i världen. Om och när detta s. k. sluts är det förstagången de två supermakterna kommer överens om att minska sinakärnvapenarsenaler -dvs. det är fråga om verklig nedrustning. avtalhar inneburit begränsningar geografiskt, tekniskt eller på annat sätt, somegentligen inte hejdat kärnvapenkapprustningen. Det är som ett första steg i en process mot färrekärnvapen som ett avtal om medeldistansmissilerna har sin största betydelse.Kärnvapenlagren är så enormt stora, att även om av antalet stridsspetsarförstörs, skulle kvarvarande vara fullt tillräckliga för att utplåna allmänsklig civilisation på den här planeten. Utskottet ger i betänkandet en relativt utförligredovisning av läget i nedrustningsförhandlingarna-för tre veckor sedan, kanskeman bör tillägga. Det är främst tack vare snabba förändringar i desovjetiska förhandlingspositionerna sorh möjligheter har öppnats,inte bara i INF-frågan, utan också i fråga om ett avtal mot kemiska vapen och ifråga om en rejäl minskning av antalet strategiska missiler. Vidare kom ochSovjet överens om att realförhandla om ett totalt provstopp. Ettsådant avtal skulle betyda en kraftig broms på den kvalitativa utvecklingen avnya kärnvapen och skulle minska risken för spridning av kärnvapen till flerstater. Sambandet mellan kärnvapen och de konventionella styrkornahar stått i centrum för den europeiska debatten sedan det stod klart att SS20,Pershing 2 och andra medeldistansmissiler kan komma att tas bort och förstöras.Det ökar naturligtvis intresset för den förhandling som förbereds vidESK-mötet i . Det mötet är nu inne i en seg slutomgång inte minst tillföljd av kopplingen till de frågor om mänskliga rättigheter, som berör denallmänna politiska utvecklingen i . En annan aspekt på ett är att det vore negativtför de nordiska ländernas säkerhet, om det ledde till en upprustning av kärnvapentill havs: Både president och försvarsminister har uttrycktintresse för förhandlingar om begränsningar av den militära aktiviteten i havennorr om . Det är självfallet också ett svenskt intresse. Vi är ettav de sju arktiska länderna, och det är främst utvecklingen i norr som liggerbakom bedömningen att vi vid en stormaktskonflikt riskerar att dras in redan iett tidigt skede. Detär mot den här bakgrunden som det finns starka skäl för oss att visa intresseför de tankegångar som framfördes i tal i . Ett möjligt sättatt få i gång förhandlingar kring dessa frågor kanske vore att ge ESK en nygeografisk dimension, inte bara öst-väst från till , utan också ennord-syd-dimension från till . De sju arktiska staterna ärju alla med i ESK, och när säkerhetspolitiska frågor skall dryftas passarESK-ramen neutrala länder som och utmärkt. Jag övergår så till att för utskottsmajoritetens räkning ta upp någraav de frågor, där det finns reservationer fogade till betänkandet. Centernhar reserverat sig till förmån för en parlamentarisk arbetsgrupp i zonfrågan.Den är tydligen tänkt att bli något slags komplement till denämbetsmannakommitté, som de nordiska utrikesministrarna tillsatt. Avbetänkandet framgår att det,redan finns en nordisk parlamentarikergrupp somarbetar med zonfrågan. Den har samlat 18 intresserade partier från de femnordiska länderna till flera informella möten. och ivår riksdag har trots upprepade inbjudningar valt att inte delta i dennanordiska kontaktgrupp. Partisamverkaninom måste naturligtvis bygga på frivillighetens grund, så jag föreslåratt först försöker övertyga sina bröder och systrar inom folkpartietoch om nyttan av ett ökat internordiskt parlamentarisktmeningsutbyte i zonfrågan. Jag tror nämligen inte att vi kan tvinga dem attvara med. Fråganom hur vi skall undgå risken att kärnvapen medförs vid utländska flottbesök harvi tidigare diskuterat utföriigt här i kammaren. Nytt sedan sistär att den socialdemokratiska partikongressen i ett uttalande ansåg, att viförst bör söka lösa frågan i internationella sammanhang. Om det inte lyckas börvi skärpa kraven vid flottbesök från kärnvapenländer. Utskottsmajoriteten,bestående av socialdemokraterna och , menar nu att regeringen på nyttskall ta upp frågan internationellt och pekar på FN:s tredje särskildanedrustningssession och ESK som möjliga fora i detta sammanhang. Vidarekonstaterar utskottet att frågan naturligtvis är nära kopplad till diskussioneni den nordiska ämbetsmannakommitté som arbetar med zonfrågan. Omdet visar sig att sådana internationella ansträngningar inte ger resultat,finns det anledning överväga andra åtgärder, skriver utskottet. Motdetta reserverar sig , som tycker situationen är bra som den är,, som tycker det räcker med förnyade internationella kontakter, ochvpk, som vill att garantier skall krävas, och om de inte ges bör besökenstoppas. Därmedhar vi åtminstone garantier för att debatten i den här frågan rullar vidare. Mankan kanske beklaga att en del säkerhetspolitiska aspekter på frågan kommit ibakgrunden. Vi bör naturligtvis även i denna fråga försöka resonera oss framtill den lösning, som bäst gynnar våra nationella intressen på lång sikt. Det ärnärmast en självklarhet, att den här frågan bör ses som en naturlig del avdiskussionen kring en kärnvapenfri zon i ~ som ju också förutsättsomfatta åtaganden från kärnvapenmakterna. Ireservation 7 vill stryka den mening i utskottets yttrande somlyder: "Gemensam säkerhet ger en tryggare värld än en pohtik grundad påkärnvapenavskräckning." Detkan väl inte tydas på annat sätt än att föredrarkärnvapenavskräckning framför en politik som bygger på gemensam säkerhet. Detär en märklig ståndpunkt, som rimligen inte är särskilt väl genomtänkt. Såhökaktiga är väl ändå inte dagens moderater att de till varje pris vill slåvakt om kärnvapenavskräckningen som den bästa metoden att bygga en tryggarevärld. Jagnöjer mig därför med att citera vad sedermera partiordföranden skrevunder på i försvarskommitténs säkerhetspolitiska rapport: "Det ytterstamålet är att ersätta en säkerhet som är beroende av ständigt ökade rustningarmed en gemensam säkerhet, som i grunden är politisk och som vilar pä ömsesidigtförtroende." CarlBildt borde kanske undervisa sina partivänner i utrikesutskottet om betydelsenav detta uttalande. använde beteckningen "obegripligfloskel" om sin partiordförandes förra uttalande. har judistanserat sig från andra delar av den säkerhetspolitiska rapporten, och detär väl inte meningen att han nu med reservation 7 också tänker distansera sigfrån vad jag citerade. Moderaternaoch har samlat sig bakom en reservation med rubrikenNedrustningspolitikens framtida inriktning. Den bygger på yrkande 8 imoderatmotionen, som går ut på att krav skall framföras till regeringen om enbättre anpassning av nedrustningspolitiken till säkerhetspolitiken. Detmärkliga är att med en luddig skrivning överger detta sitt yrkandeoch anser det "besvarat". Det verkar som om har upptäcktatt de krav som framförs i motionen redan i huvudsak är uppfyllda. Iutskottstexten sägs att kontakterna mellan de ansvariga för densäkerhetspolitiska planeringen i stort och de som handlägger den del avsäkerhetspolitiken som vi rubricerar som nedrustningspolitik "fungerarväl". Därsägs det att "tillgängliga resurser används på ett ändamålsenligtsätt". Därkonstateras att de frågor moderatmotionen speciellt pekar på- rustningaroch rymdfrågorna - är föremål för speciell uppmärksamhet. Motden här bakgrunden är det en smaksak om man avslår motionsyrkandet eller anserdet besvarat. Effekten blir exakt densamma. FruBråkenhielm tyckte att jag i denna fråga agerar som säkerhetspolitikens drJekyll och . Får jag kvittera med konstaterandet att agerarsom säkerhetspolitikens , som i alla lägen tror sig ha det rättasvaret på alla frågor. Bådei sin reservation och i motionen hänvisar till en rapport,- ett element i svensk säkerhetspolitik, som vi tog framinför det senaste försvarsbeslutet. Den var ett anspråkslöst försök att klarare äntidigare demonstrera nedrustningspolitikens nära koppling till andra delar avsvensk säkerhetspolitik. Jag skall sluta med att citera några rader urrapporten, dels i fråga om nedrustningspolitikens inriktning, dels dekonstateranden vi gjorde beträffande hur resurserna kan användas; "Det är självklart att stöder och arbetar föratt förebygga kärnvapenanvändning, verkar för ett kärnvapenfritt och påsikt söker att helt eliminera kärnvapen. Det finns dock anledning understrykaatt även mycket radikala nedrustningsåtgärder på kärnvapenområdet knappastskulle ha mer än marginella effekter på den svenska försvarsplaneringen. Även om alla kärnvapenprov upphörde och även om 9095procent av kärnvapenarsenalerna skrotades skulle återstoden ändå räcka för attåstadkomma en total förödelse inte bara av det angripna landet utan också hotastora delar av den mänskliga civilisationen. På kort sikt är det mera angelägetatt minska risken för att kärnvapen alls kommer till använding." "Pariteten på kärnvapenområdet har föranlett bådaparter att ägna ökad uppmärksamhet åt den konventionella balansen. Dennautveckling förtjänar att beaktas också i den svenska nedrustningspolitiken. Omdet blir möjligt att t. ex. inom ESK-processen begränsa den militära aktiviteteni och att minska förmågan att genomföra överraskande, konventionellaangrepp, kommer detta även att minska risken för kärnvapenkrig. Med tanke på de politiska och militära sambanden mellankärnvapen och konventionella rustningar är det angeläget att denedrustningsåtgärder som eftersträvar är utformade så att balansenmellan maktblocken i ej rubbas. En minskning eller, på , eneliminering av kärnvapen torde förutsätta överenskommelser om de konvenfionellastyrkorna i ." Omresurserna skrev vi: , "De personalresurser som UD:s nedrustningsenhetdisponerar har inte hållit jämna steg med den ökadeärendemängden och frågornas ökande komplexitet. Vad som i första hand skullebehövas är ytterligare personalresurser, med lämplig erfarenhets- ochutbildningsbakgrund, för fördjupade kontakter med forskarvärlden,studiesamarbete med militära och civila myndigheter samt medverkan i ochutvärdering av forsknings- och. studieverksamhet på nedrustningsområdet. Det vore värdefullt att få till stånd ett ökatpersonalutbyte mellan de myndigheter och insfitutioner som arbetar medsäkerhetspolifiska frågor. Det skulle vara ett effekfivt och relativt billigtsätt att höja kompetensen och främja samarbete mellan i första hand UD, FOA,försvarsdepartementet och försvarsstaben. Samfidigt skulle det vara av värde om UD i sinpersonalpolitiska planering i högre grad kunde beakta behovet av kontinuitetgenom att låta handläggarna stanna fid inom ämnesområdet." Slutordentål också att citeras: "Svensk nedrustningspolitik är en viktig, integreraddel av vår säkerhetspolitik. Nedrustningspolifiken har kommit att beröraalltmera komplexa frågeställningar och har i ökande grad kommit att gällafrågor av stor betydelse för vårt närområde och för den svenskaförsvarsplaneringen. Detta understryker för framtiden . mer vikten av attnedrustningspolitiken kan utformasoch beredas i nära sammanhang med den allmänna svenska säkerhetspolitiken ochatt nedrustningsarbetet medvetet används som ett akfivt säkerhetspolitisktinstrument. För att bevara den svenska nedrustningspolitikens trovärdighetmåste vi på den ställa samma krav på självständighet, konsekvens och kunnandesom gäller för neutralitetspolifiken i stort." Jag yrkar bifall tni utrikesutskottetshemställan i dess utlåtande nr 1 på alla punkter. 135 () replik: