prot · GB0944 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:44 1 § Justerades protokollet för den 4 innevarande månad. 2 § Svar på interpellation 1987/88:111 om huvudmannaskapetför äldrevård och äldreomsorg har frågat socialministernom regeringen avser att ta några initiativ för att komma till rätta med de problemför den enskilde som uppkommer genom konflikter mellan huvudmännen för vård ochomsorg. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på interpellationen. Jag är ense med om att utvecklingen inomäldreomsorgen kräver krafttag för att vi bättre skall kunna leva upp till våramålsättningar. Det är mycket otillfredsställande att ansvars- ochuppgiftsfördelningsfrå: gorna mellan kommuner och landsting ännu inte ärtillfredsställande lösta. Äldreberedningens förslag innebär att omvårdnad ochenklare sjukvårdsuppgifter i hemvården, dagverksamheter och alla former avservicebostäder blir ett primärkommunalt åtagande. Man föreslår ocksåförsöksverksamheter där kommunerna även tar hand om primärvården, främst delokala sjukhemmen. Remissbehandlingen av äldreberedningens slutbetänkandevisar ett omfattande stöd för föreslagna förändringar. För egen del är jagövertygad om att det delade ansvaret inverkat menligt på senare års utvecklinginom äldreomsorgen. En bättre samordning och klarare ansvarsförhållanden inomäldreomsorgen bör därför eftersträvas. tar också upp kommunernas yttersta ansvargenom socialtjänstlagens 3 §. Ur den enskildes synpunkt är det av stor vikt attdetta ansvar ligger fast. Om kommunernas ansvar skulle inskränkas försämras denenskildes ställning påtagligt. Remissbehandlingen av äldreberedningens slutbetänkande harnyligen avslutats. Jag har för avsikt att under innevarande återkommatill regeringen med förslag om att förelägga en proposition omriktlinjerna för den framtida äldreomsorgen. Om huvudmannaskapet för äldrevård och äldreomsorg 2KARIN (): Jag ber att få tacka sjukvårdsministern försvaret på min interpellation. Anledningen till min interpellation är det sedanlänge bekymmersamma läge som äldreomsorgen befinner sig i. Ett för de flesta kommuner påtagligt problem är denoklarhet som råder när det gäller skyldigheten att ta det övergripande ansvaretäven för sådana sjukdomsfillstånd som tidigare låg inom landstingensansvarsområde. Den förändring mot öppnare vårdformer som just nu präglarden svenska sjukvården har inneburit stora påfrestningar för primärkommunerna-stängningen av de stora mentalsjukhusen, de allt kortare vårdtiderna inompsykiatrin, omsorgslagens genomförande med ökade behov av bostäder.ochhemtjänst, stängningen av långvårdskliniker och ålderdomshem. Alla dessa åtgärder har skett parallellt. nya socialtjänstlagen lagt ett slutligt ansvar på primärkommunerna när detgäller vård och tillsyn. Alla dessa åtgärder är var för sig kanske berättigade.Jag ifrågasätter dock starkt den stängning av långvård och ålderdomshem somskett. Man tycks ha genomfört detta utan att vara medveten om den brist påplatser som råder. För framtiden blir det kö till långvårdsplatser - fempersoner kommer att slåss om den plats som blir ledig. Ålderdomshemmen tar inte emot någon mot den enskildes vilja. Vårdbehovet är så stort hos demsom tas in att det som regel är omöjligt att klara i öppenvården. Omsorgsverksamhetens kvalitet i öppnare vårdformer hotasav brist på resurser ute i kommunerna. Även här pågår rättstvister om huruvidadet är omsorgslagen eller socialtjänstlagen som skall ersätta extra insatser. I den öppna psykiatriska vården befinner sig patienter medalla stadier av olika sjukdomstillstånd. Inte minst de alkoholrelaterade sjukdomarnakräver stora insatser från kommunernas sida. Vårdansvar sorn tidigare var ett landstingskommunaltansvarsområde har på punkt efter punkt tagits över av ny huvudman. Det harskett då alla är överens om att institutionsboende inte har varit bra. Vi har från under dessa år ifrågasatt om det varitnödvändigt att låta denna omstrukturering ske så snabbt. Och vi har fått rätt.Det finns fortfarande och kommer att finnas behov av mera sammanhållnavårdformer inom alla de vårdområden jag berört. Ålderdomshemmen behövs, vilket flera nu har insett, ochlångvården kan inte fortsätta att avlövas som skett . Densom blir lidande av denna utveckling är den enskilde vårdbehövande. Den svagaste länken i denna verksamhet är hemsamariteneller personalen i öppen hemtjänst. Bristen på utbildad personal ärkatastrofal, avgångarna är stora, och många äldre upplever en ström avvårdpersonal genom sina hem. Ökad otrygghet och dålig vårdkvalitet blirföljden. Här krävs förbättringar snabbt om vi skall klara dagenssituation. Morgondagens situation med den äldrepuckel som kommer måste vi ocksåförbereda oss för. Mitt i detta viktiga arbete pågår så tvister om vem somskall betala notan för vården, Kommunerna anser att de får ta över ansvaret förlandstingskommunala åtgärder, och landsfingen anser att de får betala alltfördyrt för den nya verksamheten. Nusäger statsrådet i sitt svar att äldreberedningen uppmärksammat detta förhållande.Ja, det kan väl vara bra. Men statsrådet borde ha uppmärksammat det betydligttidigare och därför redan nu kunnat peka på åtgärder för att förbättrasituationen. Detär inte bra att man, som man nu gör i en Skånekommun, stämmer föratt det inte hållit vårdavtalet. Som i många andra fall är det den enskildevårdbehövande som blir lidande. Den rätta hjälpen uteblir när huvudmännen intekan komma överens. Närde flesta remissinstanser yttrat sig över äldreberedningen säger statsrådet attde ställer sig positiva till försöksverksamhet rörande ändradehuvudmannaskapsförhållanden, då främst inom äldreomsorgen. Efter att ha tagitdel av skrift rörande primärvården har jag emellertidsvårt att tro att ställer sig positivt fill dessaförändringar. Detär kanske möjligt att klara sig utan huvudmannaskapsförändringar om man löserde ekonomiska problemen. Vissa kommuner och landsting har visat att de kanklara ett samarbete med de avtal som upprättats. För andra har de storaekonomiska åtaganden som följer med socialtjänstlagen blivit orsak till att maninte ekonomiskt klarar de åtaganden som lagen lägger på kommunerna trots avtalmed andra huvudmän. Statsbidragenför äldreomsorgen måste ses över och ges en annan inriktning. Numeraskall kommunerna klara alltför stora medicinska åtaganden, som de saknar bådekompetens och personal till. Det är därför viktigt att dessa frågor snabbtlöses. Jag kan inse att det är positivt att genomföra försöksverksamhet i någrakommuner med ändrade huvudmannaskapsförhållanden. Men egentligen behövs detinte, då vi ju redan har tre kommuner som inte har delat huvudmannaskap. Varförinte gå in i och redan nu studera förhållandena? Men gör detmed utgångspunkt i våra ramlagar, hälso- och sjukvårdslagen samtsocialtjänsfiagen. Inteens här drivs äldreomsorgen utan problem. Problemet är nog att hela dennautveckling mot öppnare vårdformer och de nya ramlagarna kom att förverkligasunder besparingstider. Utflyttningen har gått för snabbt ochpersonalsituationen är katastrofal. Målsättningenför personalens arbetsinsatser har varit alltför dunkelt formulerad - om denalls funnits. Tron på de läkande krafterna i hemvården har inte följts avförnuftsmässiga beslut om att det även kostar pengar och personalresurser attklara en bra äldreomsorg under andra vårdformer. räcker det inte med attavvakta, nu måste det till krafttag för att klara situationen. Riktlinjernaför den framtida äldreomsorgen, som statsrådet ämnar förelägga undervåren, kommer inte att innehålla något konkret i den väg som jag förväntat mig.Det är inte bara riktlinjer vi behöver, utan det behövs även klaraställningstaganden för hur den framtida äldreomsorgen skall . Det behövsen särskild proposition om huvudmannaskapsfrågan. Detär bara att beklaga att regeringen inte tar vårdområdet på allvar. Hade mangjort det skulle åtgärder redan ha varit på gång för att förbättra Omhuvudmannaskapet för äldrevård och äldreomsorg Prot.1987/88:44 förhållanden som är svåra, inte minst för den enskildesom behöver stöd och hjälp av samhället., Om huvudmannaskapet för äldrevård och äldreomsorg Jag villfråga statsrådet om det finns någon beredskap för förändrade statsbidrag tilläldreomsorgen, eftersom situationen är så prekär som den är. Jag blir en smula förvånad över . Jag tycker att det andas i väldigt hög grad centralstyrning, att statenskulle gå in och ta krafttag för ätt styra in kommuner och landsting på rättväg. Jag blir också förvånad över att inte i äldreberedningen harframfört de konkreta lösningar som uppenbarligen, utan attnämna dem, anser finns på detta område. Äldreberedningen har ändå arbetat underen följd av år. Jag vill fråga vad hennes parti skulle ha sagtom vi över huvudet på äldreberedningen, medan den arbetade, hade lagt framförslag inom det ansvarsområde som äldreberedningen utreder. Det vettigaste nu är att vi tar till oss det somäldreberedningen har kommit fram till. Det är inga lätta frågor. Vi befinneross i en mycket besvärlig situation. Det gör vi både av de skäl som KarinIsraelsson påpekade och som har att göra med att anhopningen av människor sombehöver samhällets stöd är stor och på grund av personalproblem.Huvudmannaskapsfrågorna och risken för konflikt mellan sjukvårdsområdet och densociala kompetensen är med i bakgrunden och gör inte saken lättare.Men äldreberedningen har , med alla partier. samt olika organisationer representerade, gjort ett ordentligtarbete på detta område. Dessutom börjar vi få in remissvar. Med utgångspunkt idetta material skall vi bygga vidare kring äldreomsorgspolitiken. Jag ärövertygad om att i den mån det finns konkreta lösningar som gör att vi kan taoss ur dessa problem kommer de fram i den process som pågår inom äldreberedningen.Jag ber alltså att få återkomma med de konkreta lösningarna i den propositionsom kommer . Beträffande ålderdomshemmen och över huvud taget de äldresboeride vill jag säga att och har fått ettuppdrag att göra en kartläggning. Det arbetet närmar sig nu slutet, och vi kanfå en rapport, om jag är rätt underrättad, . På detmaterialet skall vi bygga den fortsatta diskussionen om både statsbidrag ochandra viktiga aspekter på de äldres boende och hur vi vill förändra det. 4 ():. I äldreberedningen sysslar man naturligtvis mest med äldreomsorgen. Jaghar pekat på den bild av problemen som man har ute i kommunerna. Det ärmånga delar, inte bara äldreomsorgen, i detta problemkomplex som måste belysasför att man skall kunna få en helhetsbild. I statsrådets svar står att.riktlinjerna för hur äldreomsorgen skall se ut kommer att presenterastill våren. 1 sitt senaste inlägg sade statsrådet att konkreta åtgärder ochkonkreta lösningar då skall presenteras . Det återstår att se om detöver huvud taget kommer någon proposition - vi har väntat på andrapropositioner som inte har kommit - och sedan att se vad denpropositionen i så fall innehåller, innan vi kan kommentera den. Min förhoppning är dock att dessa problem kan få enlösning. Det är väldigt olyckligt med den situafion som råder ute i landet,då man via rättsinstanser måste lösa tvister mellan huvudmän. Den enskilde farväldigt illa av ett sådant handlingssätt. Överläggningen var härmed avslutad. Om ersättningför vård av äldre anhörig 3 § Svar på interpellation 1987/88:114 om ersättning förvård av äldre anhörig har frågat socialministernom regeringen kommer att lägga fram förslag i anledning avanhörigvårdskommitténs betänkande. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på interpellationen. Utvecklandet av äldreomsorgen bör syfta fill att förbättramöjligheterna för äldre att själva välja boende och vårdform. Standarden påinstitutionerna behöver förbättras och stödet i det egna boendet utvecklas. Det är samhällets-ansvar att se till att de äldre fårtillräcklig service och vård. Insatser från närstående skall vara ettkomplement. Omstruktureringen inom äldreomsorgen får inte bygga på attnärstående skall ta på sig att göra omfattande och långvariga hjälpinsatser. För dem som själva väljer att åta sig en sådan uppgiftmåste stödet förbättras. Samhället får inte dra sig undan när anhöriga tar påsig vårduppgifter, tvärtom måste samverkan mellan dessa stärkas. Den anhörigebör erbjudas planerad och akut avlastning, personligt stöd och en kontakt-,person. Det är också viktigt att det ekonomiska stödet ärtillfredsställande. Det blir allt vanligare att kommuner och landsting - istället för att utge kontantbidrag - anställer den anhörige. Därigenomtillförsäkras denne även sociala förmåner. föreslog rätt till ledighet för vårdav närstående i vissa situationer samt ersättning från socialförsäkringen förvård i livets slutskede. Detta borde enligt kommittén genomföras, så fortfinansiella möjligheter finns. Även äldreberedningen har tagit upp frågan och bedömt detsom angeläget att rätt till ledighet och ersättning från socialförsäkringeninförs. Inte heller äldreberedningen har emellertid kunnat anvisa någonfinansiering. Remissförfarandet på äldreberedningens slutbetänkande harnyligen avslutats. Jag har för avsikt att föreslå regeringen att föreläggariksdagen en äldrepolitisk proposition under innevarande . I dennakommer jag bl, a, att ta upp frågan om-samhällets stöd till närståendeoch,också ta ställning till vissa av anhörigvårdskommitténs förslag, Eftersom är förhindrad att vara närvarande,medger jag att får ta emot svaret. Om ersättningför vård av äldre anhörig 7KARIN (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påden interpellation som Kersfi har ställt. Tyvärr har hon fåttförhinder och kan inte själv ta emot svaret. Vård och omsorg som utförs av anhöriga och närstående är ryggraden i den äldreomsorg som drivs i de öppna vårdformerna. Den vård somkommunerna ansvarar för står för en mindre del jämfört med den insats somnärstående ansvarar för. ansvarar många närstående för att derasanhöriga får en trygg och god omvårdnad. har dock denna vård inte blivit värderad frånsamhällets sida så som den borde ha blivit. Det finns många anhöriga som harbrutits ner av det stora ansvar som de har fått ta och som dessutom inte giviten ekonomisk trygghet. Samhället har inte på rätt sätt värderat deras arbete. Vi har från sida länge strävat efter att lyftafram denna grupp människor och på så sätt ge bättre förutsättningar att medderas hjälp klara det vårdbehov som föreligger. Tyvärr har vi i debatten mötts av argument som visat på ennedvärderande syn på dessa vårdinsatser. Det är inte så att ett bättre förhållande föranhörigvårdare innebär att vi får tillbaka hemmadotterrollen. I stället skulleden rättvisa som vi önskar ge hemmadottern ett socialt trygghetsnät som inteställer henne på bar backe när föräldrarna går bort. Det är för att förebyggasådana effekter som vi anser det viktigt att ge ekonomisk gottgörelse förutfört arbete. Den faktiska situationen är den att de flestaanhörigvårdare är i samma ålder som den vårdade. Det är ofta make eller makaoch ibland dotter eller son - men även de senare är i de flesta fall övermedelåldern. För denna grupp behövs, som statsrådet framhåller, andra insatser:avlastning, kontaktperson, utbildning och allmänt stöd. Men även en ekonomiskgottgörelse måste till för att ersätta det arbete som läggs ner. Idealitetskall naturligtvis få finnas kvar; närståendes vilja att hjälpa och bistå närsjukdomen eller åldrandet kräver det skall vi inte ta bort. Utbildning och avlastning är vikfiga inslag som kommunernamåste beakta. Det sistnämnda gäller inte minst för dem som vårdar svårtsjuka i hemmet. Och vi kommer att få se allt flera sådana fall nu när vård ilivets slutskede allt oftare erbjuds att ske i hemmet. Vård av aidssjuka isvåra stadier kommer också alltmer att ske i hemmiljö. För äldre är den närståendes tillsyn ofta en förutsättningför att de skall kunna bo kvar i hemmet. Ju större vårdinsatser som krävs,desto större blir också de anhörigas del i arbetet, har det visat sig. Utflyttningen från institutioner och stängning av dessamedför ett ökat tryck på kommunernas äldreomsorgsinsatser och därmed även pånärståendeinsatser. Inte bara närstående utan även organisationer tycksregeringen räkna med som inslag i den framtida vården. Det är därför viktigtatt man möjligt griper sig an med att ge möjligheter för närstående attge den insats som behövs från deras sida. Anhörigvården är enligt ministern ett komplement tillsamhällets insatser. Men verkligheten visar ju att betydligt störrevårdinsatser görs av anhöriga än vadsamhället står för. Och verkligheten visar även att utan dessa insatser skullesamhällets möjligheter att klara äldreomsorgen vara utomordentligt små. Samhälletlever inte helt upp till det målet, och det behövs utomordenfiigt storainsatser om man skall klara att leva upp fill det. lade anhörigvårdskommittén fram förslag omlagstadgad rätt till ledighet för vård av anhörig. Tyvärr har det inte skettnågot från regeringens sida under de år som gått . Det återstår attse om den proposition som skall komma kommer att innehållatillfredsställande förslag som förbättrar situationen för anhörigvårdare.Tyvärr har det visat sig att regeringen har svårt att produceraalla utlovade propositioner. Jäg kan bara hoppas att detta förhållande inteskall gälla äldreomsorgen och anhörigvården. Min argumentation rörande de anhörigas insatser i vårdenskall inte tolkas så att jag avser att allt större vårdansvar skall läggas överpå den gruppen. Vad vi ifrån menar är att denna grupp av människor intefår glömmas bort i den allmänna debatten. De utgör ändå en kärntrupp som måstevärderas, då deras insatser är av det slaget att samhället inte klarar sig utandem. Men samhället får därför inte blunda för de behov som finns av socialtrygghet, ekonomisk gottgörelse och ökad delaktighet i utbildning ochfortbildning samt meritvärdering av den insats dessa människor gör ivårdarbetet. Jag hade önskat att sjukvårdsministern hade kunnat ge ettklarare besked om inriktningen för det propositionsarbete som regeringenbedriver för att fillförsäkra anhörigvårdare en god social trygghet i derasviktiga arbete. 1987/88:4414 december 1987 Om ersättningför vård av äldre anhörig 8 (): Jag vill inleda med att citera början av ettbrev som jag fick och som gäller just vården av anhöriga.En 58-årig kvinna i skriver bl. a. så här: "Skriver med anledning av att det finns ytterligareen grupp då det gäller värd av anhöriga, och det tror jag är en mycket storgrupp det rör sig om. I vårt fall, min make och jag, 60 resp. , fyra näraanhöriga, 84, 85,86 resp. . 84-åringen på långvård, de övriga eget boende,varav en rullstolsbunden med hjälp från medstädning. Som alla förstår behövs det hjälp med mycket, mycket annat änstädning. Vi har själva krävande heltidsarbeten med lång resväg,ständigt dåligt samvete för att man inte orkar ställa upp i den utsträckningman skulle vilja för dessa gamla som ställde upp och var barnvakternär våra barn var sjuka och inte någon föräldraledighet fanns av det slag somfinns . Jag har försökt att få minska min arbetstid med iveckan för att i större utsträckning kunna hjälpa våra gamla, men tyvärr gickdet ej för sig." Jag slutar här citera detta brev, som så realistiskt beskriverhur verkligheten kan vara för många . Statsrådet säger i sitt interpellationssvar:"Utvecklandet av äldreomsorgen bör syfta till att förbättra möjligheternaför äldre att själva välja boende och vårdform." I interpellationssvaretframhålls också att samhället skall ansvara för att de äldre får tillräckligservice och vård. Det sägs också: "Insatser från närstående skall vara ettkomplement." Om ersättningför vård av äldre anhörig Det är väldigt bra att detta understryks av statsrådet. Deanhöriga är nämligen en viktig tillgång när det gäller att vårda sjuka ochäldre i hemmen. Det blir också - framför allt i storstadsområdena - svårare ochsvårare att rekrytera hemvårdspersonal. Men att få bo kvar hemma, det måste fåvara en möjlighet. En sådan vårdform är också ett starkt önskemål från kommuneroch landsting. Äldreberedningen framhåller också i sitt betänkande attmålet är att de människor som har ett omfattande hjälpbehov skall få serviceoch vård av god kvalitet i den egna bostaden och att man skall kunna bo kvar isin vanliga bostad, även om man blir gammal och sjuk. Men skall detta kunna genomföras kommer anhörigvårdarnaatt få en nyckelroll vid den omstrukturering som föreslås. Så länge hemtjänstenoch, hemsjukvården inte uppnått den omfattning och den utbildningsmässigakapacitet som är mycket viktig för att reformen skall kunna genomföras, kommerdet att vara nödvändigt att i ökad omfattning utnyttja den doldaarbetskraftsresurs som ofta består av anhöriga. Som sade förut föresloganhörigvårdskommittén i sin utredning att man skall ha rätt tillledighet för vård av anhörig . Men utredningens majoritet ansågsig tyvärr inte kunna föreslå att ersättning skulle utgå enligt den allmännaförsäkringen. Frågan har alltså legat i förberedning, men utan att något har hänt. Därför är det synnerligen angeläget attfrågan nu löses , då vi vet att det annars på många orter är svårt attfå sjukvård och omvårdnad i hemmet. Vi i anser att ATP-grundande ersättning skallutgå vid ledighet enligt den allmänna försäkringen med ersättningsbeloppmotsvarande sjukpenningens storlek. Rätt till ledighet utan ersättning ärannars ett slag i luften. utredning visade också attledighet för vård av anhörig kan leda till samhällsekonomiska besparingar. Vi har från sida motionerat omden här frågan här i , men socialdemokraterna har sagt nej.Vid behandlingen i socialförsäkringsutskottet har mina socialdemokratiskakamrater åberopat bl. a. samhällsekonomiska skäl. Men det måste vara fel. Kannämligen någon vårdas hemma av anhörig, måste det bli billigare än attvederbörande vårdas på institution. De anhöriga är en resurs och en tillgång som vi börvara tacksamma för att vi har. Från sida har vi i de härsammanhangen dock alltid framhållit att det är viktigt att de anhöriga intebehöver känna krav från samhällets sida att vara tvungna att ställa upp somvårdare. Frivillighet från de anhörigas sida måste vara en.förutsättning. Debör dock få en laglig rätt till ledighet, så att ingen blir tvungen attsluta sitt arbete för att vårda anhörig. och har iarbetsmarknadsutskottet reserverat sig för detta, men ochsocialdemokraterna har sagt nej, Det är något märkligt, eftersom så gott somsamtliga remissinstanser har tillstyrkt anhörigvårdskommitténs förslag tilllagstadgad rätt till ledighet. Tyvärr har frågan om både ledighet och ersättning dragitut , men. jag hoppas att, när sjukvårdsministern lägger fram enäldrepolitisk proposition , båda dessa frågor kommer att få en positivbehandling. Det är mycket bra att frågan om närståendesvårdinsatser lyfts fram på det här sättet. Jag kan försäkra både KarinIsraelsson och om att vi i den kommande propositionen omäldreomsorg och andra insatser för äldre människor kommer att lyfta fram fråganom anhörigvård i ljuset av den betydelse som den har. Jag anar en viss skillnad i inställning till anhörigvårdenmellan och mig och möjligen också . Jag undrarom och ställer upp på att det grundläggandemåste vara att samhället organiserar och svarar för en vårdinsats som gör detmöjligt för den sjuke och den anhörige att gemensamt ta ställning till hur manvill ha det. Den enda möjligheten till ett fritt val är nämligen att det finnsett sådant samhällsansvar i botten. Kan KarinIsraelsson möjligen redovisa för mig hur ser på anhörigvårdensställning i förhållande till samhällsinsatserna? Som jag sade i mitt svar, är det för oss mycket vikfigtatt samhället i grunden kan erbjuda en kvalitativt mycket god vård. Därutöverkan det ändå finnas skäl för anhöriga ätt engagera sig, och då skall man ge demstöd i detta arbete.