prot · GB0977 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag skulle vilja fråga om jordbruksministern är beredd attförst lösa problemen på ett litet område. Granska i så fall nogaförutsättningarna i Tärna-Hemavan-området. Det finns just inom det områdetmånga kunniga på de förutsättningar som finns att gränslägga innehavet. Dessapersoner känner väl till de gränsmarkeringar som fortfarande kan skymta, menden kunskapen kommer inte att finnas kvar i nästa generation. Det är alltså enviss brådska att påbörja en lösning av problemet. Är jordbruksministern beredd att förorda ett lokaltprojekt för att därmed undvika alltför stora direkta kostnader och skapaerfarenheter att sedan lösa problemen i andra områden? Om detta inte är en lösning vill jag fråga: På vilket sättplanerår jordbruksministern att hitta en slutlig lösning? Om åtgärder med anledning av ströängsut-redn ingensförslag tar upp en ganskakomplicerad fråga. Det finns nu tusentals ströängar kvar uppe i ochVästerbotten, trots att man drog in avdem. De begrepp som vi här talar om - avvittring och annat - ärju begrepp som inte förekommer så ofta i . Det har sin bakgrund i attdetta går tillbaka till . Ströängen var i början helt enkelt entillfällig Om åtgärder med anledning av ströängsutredningensförslag nyttjanderätt.Den fick nybyggare i för att underiätta kolonisationen. Den gav demrätt att bärga hö och foder fill husdjuren från utspridda utängar på det somvar kronomark. Den här rättigheten innebar också att man fick ta virke,så att man kunde håssja, sätta upp inhägnader och bygga hölador. Meningen varatt bruket av utängarna - som ibland låg ända upp fill frånbosättningen - skulle upphöra när man hade fått tillräckligt med mark förnybyggets bestånd och när uppodling hade skett vid inägorna. Detta reglementefanns och ersattes 1843 av ett nytt reglemente. Under det här seklet har det ju intevarit aktuellt att behöva ta till kronomark på utägor. Men man har senare kunnat konstatera att det för de 38 000 ha ströängar som är spridda på många tusen olika områden runt om i finns oklarheterjuridiskt sett. Därför måste man fortsätta att bereda frågan. Lantbruksstyrelsen redovisade, som sagt, en utredning islutet av . Som jag också nämnt visar en dom i högsta domstolen attförutsättningarna för den fortsatta juridiska hanteringen delvis harförändrats. Därför finns det ingen enkel och snabb lösning i den här frågan. Viskall självfallet studera vad som är praktiskt möjligt och beakta det som KarinIsraelsson har nämnt i sitt inlägg här. På en punkt vill jag ändå ge ett besked. Man anser detnämligen vara klart att innehavare av en ströäng har jakträttigheter. Enligtden dom som fastslogs i högsta domstolen 1986 har innehavare även tillerkäntsrätten att bygga på ströäng. 16KARIN (): Jag tackar för jordbruksmiriisternshistoriebeskrivning. Det här är mycket komplicerade frågor. Det är inte lättatt med några få ord beskriva vad det handlar om. Slutmeningen i föregåendeinlägg är det som är aktuellt just i och . Dethandlar alltså om jakträtten, fiskerätten och möjligheterna att bebyggaströängar. Bofasta fjällbor vill således tillgodogöra sig de möjligheter somjakten och fisket erbjuder. Därför är frågau återigen så brännande aktuell. Jag hoppas att jordbruksministern verkligen tar detta påallvar och bereder frågari så sriart det är möjligt. Äveri jag är alltså mycketväl medveteri om att det här är synnerligen komplicerade saker och att detfinns många olika viljeyttringar och historiebeskrivningar. Jag kan inte annatän önska jordbruksministern lycka till när det gäller att klara ut dettaproblem. Jag är helt övertygad om att det här arbetet ger full sysselsättningunder framöver. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 1987/88:176 om matpriserna i har frågatfinansministern hur regeringen ser på inflationens effekter för dem medansträngd ekonomi och om regeringen avser vidta några åtgärder för att t. ex.sänka matpriserna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag sombör svara på interpellafionen. Som svar på första fråga vill jag hänvisatill avsnittet "Fördelningspolitiken" i årets finansplan (prop.1987/88:100 bil. 1 s. 22-23). Där sägs inledningsvis: "Strävan efter en rättvis fördelning, såväl avtillväxten som av krisbekämpningens bördor, har varit ett centraltinslag i den tredje vägens politik. Den väsentligaste insatsen för ökad rättvisa är att hävdaden fulla sysselsättningen. Arbete åt alla ger en jämnare inkomstfördelning ochförbättrar jämställdheten mellan kvinnor och män. Men även kampen motinflationen är viktig för att åstadkomma en rättvis fördelning. Inflationenomfördelar välståndet i stor skala och på ett godtyckligt ochsvårgenomskåd-ligt sätt. Kampen för full sysselsättning och låg inflation hardärför varit den viktigaste uppgiften i fördelningspolitiken, liksom i denekonomiska politiken i stort. Den lägre arbetslöshet och den lägre inflationsom uppnåtts har också verksamt bidragit till en mer rättvisfördelning i samhället." För att bibehålla de resultat som uppnåtts och få enfortsatt lugn pris- och kostnadsutveckling krävs, som framhållits ifinansplanen och i flera andra sammanhang, en återhållsamhet såväl av parternapå arbetsmarknaden som av alla andra som kan påverka pris- ochkostnadsutvecklingen. Detta gäller inte minst företagen och deras prissättning,jordbrukarna och livsmedelspriserna samt kommunerna och deras ansvar för taxoroch avgifter. Prisutvecklingen övervakas nu av statens pris- och kartellnämnd(SPK) enligt en särskild förordning om skyldighet för företagen att senast enmånad i förväg anmäla planerade prishöjningar till SPK. När det gäller ökningen av livsmedelspriserna delarregeringen oro för utvecklingen. Priserna på livsmedel ökadesåväl som mer änkonsumentpriserna i övrigt. Det var bl. a. uppgifterna om stegringen av livsmedelsprisernasom föranledde regeringen att tillsätta en särskild utredning omorsakerna till prisutvecklingen på livsmedel. Utredningen har presenteratsina resultat i betänkandet Livsmedelspriser och livsmedelskvalitet (SOU,1987:44). Där framhålls att det är angeläget att på olika sätt motverkakostnadsökningar på livsmedelsområdet bl. a. genom att undvika inslag avautomatik i jordbruksprisregleringen, att skapa större motstånd mot kostnadsökningarfrån tidigare produktions- och handelsled samt inte minst genom att imöjligaste mån förbättra konkurrenstrycket genom en ökad import. Kampen mot matprishöjningarna kan enligt min uppfattningaldrig vinnas genom ökade subventioner. Vi måste i stället ständigt analyserahur produktion, distribution och handel fungerar, ställa krav på'kostnadspressoch effektivitet och därmed bekämpa orsakerna till pris- och kostnadsökningarna.En annan viktig uppgift är att, inom ramen för de jordbrukspolitiska målen, sålångt möjligt liberalisera handeln med jordbruksprodukter. Jag vill slutligen påpeka att priserna på livsmedel året1987 inte här ökat i nämnvärt snabbare takt än den allmänna prisnivån. 18HANS i (vpk): ' Jag tackar löneministern för svaret. Lönemiriistern talar i svaret allmänt om regeringens"strävan efter en rättvis fördelning". Det gör han utan att försökasvara på den första frågan som jag ställde, dvs. hur regeringen ser på detfaktum att inflationen drabbar orättvist. Jag har beskrivit bakgrunden tilldetta i min interpellation. Hyrorna och kanske främst matpriserna ökar mer än prisernapå andra varor och mer än konsumentprisindex i genomsnitt. Detta medför attinflationen drabbar dem hårdast som lägger den relativt största delen av sinautgifter på bostad och mat. Det är som regel - det vet löneministern också -delågavlönade med stora familjer. När det gäller bostaden ändrar kanske bostadsbidragenbilden av familje-ekonomin vid en slutlig granskning, men det är helt klart attutgifterna för maten drabbar de lägst avlönade hårdast - alla måste ju äta. Densom däremot lägger en större andel av sina utgifter pä andra varugrupper, därinflationen inte är så hög - den kanske t.o.m. ligger långt under genomsnittetför prisökningarna - kommer naturligtvis lindrigare undan. På det viset drabbarinflationen olika. Inflationen i sig drabbar olika grupper i samhälletorättvist, men de mest utsatta grupperna drabbas extra hårt av sådanamatprisökningar som är högre än kostnaderna i genomsnitt. Detta hade varit värtatt diskutera i svaret. Jag hoppas att löneministern under debatten kommer attge några närmare besked om hur regeringen ser pä frågan. Jag vill också göra några kommentarer till svaret iövrigt. Inledningsvis säger , med hänvisning till' åretsfinansplan, att regeringen har en strävan efter en rättvis fördelning. Genomdetta påstående vidgar han debatten till att gälla ett vidare fält av denekonomiska politikeri, vilket kan vara taktiskt, eftersom regeringen undersenare är har svarat för avsiktliga höjningar av matpriserna - som jag villdiskutera en sänkning av. säger visserligen att regeringensträvar efter en rättvis fördelning, men om man ser tillbaka i tiden, till 1982och den'tredje vägens politik, finner man att regeringen medvetet har låtitklasskillnaderna öka. Framgångar som har vunnits harsläppts, för att regeringen skulle kunna gynna vinsterinom industrin, pressaner lönerna och på kommunernas bekostnad snygga till statens budget. Jag villframföra detta som en motbild mot.den allmänna skönmålning som ges i svaret. Regeringen har själv skrivit i sinapropositioner att den förda ekonomiska politiken har medförtfördelningspolitiska spänningar, och det är ingenting som regeringen kan smitaifrån nu därföratt affärerna ser litet bättre ut , som framgår av den senaste budgeten. Till den sak jag med den här frågan ville diskutera. Jaganser att en väg att sänka matpriserna är att slopa momsen, eller om man såvill ta steg på vägen genom att öka subventionerna för livsmedlen. Det hardiskuterats mycket om det rent tekniskt är möjligt att slopa momsen. Men jagmenar att subventionsinstrumentet finns, och så länge man inte använder dethandlar det mer om vilja i politiken än om möjligheterna rent tekniskt. Löneministern säger att man inte kan nå någon vart på långsikt med en sådan åtgärd. Han har rätt så till vida att man i fråga ommatpriserna naturligtvis inte får avstå från att försöka-pressaproduktionskostnader och kostnader i alla led fram till konsumenten. Men hanhar fel när han säger att en slopad moms eller ökade subventioner ärmeningslösa; Momsen ställer till med en extra och automatisk skattehöjning,dvs. en fördyring av maten, varje gång andra kostnader i produktionskedjanökar, t. ex. då handlare av en eller annan anledning finner för gott att höjapriset. Det kan finnas många orsaker till detta. Ovanpå alltihop kommer dåockså en extra skattehöjning som ytterligare fördyrar. När man under en längretid, som SPK har visat, ser att matpriserna ökar mer än priserna på andra varormåste man göra några insatser på just matprisernas område, menar jag. Låt varaatt det inte var så 1987, det syns också i statistiken, men från 1982 till 1986har det varit så och sett över tillbaka har det också varit så.Matpriserna utgör en tung öch stor del av människornas utgifter. Man kan inte med trovärdighet säga att man bekämparhöjningar på matpriserna, om man inte erkänner att det är ett problem att detovanpå alla andra fördyringar kommer en skatt på . Jag är rättkritisk mot de aktuella avregleringarna. Det finns mycket att tala om i detsammanhanget som gäller miljö, hälsa, försörjningsberedskap m. m: Men jagmenar, att vid en kamp mot dessa kostnader, efter de vägar som löneministernhar pekat pä, kan inte en diskussion om matmomsen eller subventionernauteslutas. Inflationen år inte lika. Den drabbar småfolket mest. Till en delberor det på matprisernas snabba ökning, en ökning som är större än på mångaandra varor. På toppen av denna ökning ligger momsen, som en del av ökningarnai den statistik som finns. Detta är obestridliga fakta, och jag vill veta vadregeringen vill göra åt problemet. Jag tycker att det är bra ätt Hans Peterssoni erkänner inflationens mycket stora roll både när det gällerorättvisor i samhället och, somhan säger, närdet gäller förmögenheter ochklassklyftor. Man kan konstatera att de skillnader i förmögenheter som finnsmellan människor i mycket hög grad hänger samman just med att inflationen harvarit hög. Det innebär att de som har små sparmedel och litet eller inga fastatillgångar får betala till förmån för dem som har fastigheter, mark och annat.Dessutom kan det kanske sägas att man t. o. m. får betala genom en höjning avmatpriserna, eftersom priserna på mark och jordbruksfastigheter drivs upp. Det är därför inte, ,,något taktisktbetingat motiv att vidga frågeställningen. De här sakerna hänger faktisktsamman. intemedvetet släppt fram några större klasskillnader, utan det är just kampen motinflationen som innebär att vi kan få en större rättvisa. Det är rätt att vi ihög grad kan iaktta följder av den stora förmögenhetsomflyttning som har sketttill följd av inflationen. Vi kan avläsa dem i stora fördelningspolitiskaspänningar, för sådana finns. Jag vill också rätta på den punkten, att vi"skonar till" statens budget på kommunernas bekostnad. Hade vi intelyckats hantera statens budget som vi har gjort, hade inte heller kommunernasbudgetar varit så hyggliga som de är . Då hade inte kommunerna kunnat kostapå sig så pass hyggliga insatser på områden som vård, omsorg, skola m.m. som deändå kan göra . Om det nu är så - vilket vi kan konstatera - attmatpriserna har stigit snabbare ån priserna i övrigt, hjälper det ju inte omman försöker skyla över detta med ohka förslag till ökade subventioner, utan dåmåste man göra någonting åt orsakerna. Det är då viktigt att angripa problemetpå det sätt som vi har gjort när vi bl. a. genom en utredning har försöktanalysera bakgrunden. Därför uppehöll jag mig så pass mycket vid detta i mittinterpellationssvar. Jag vill också säga att vi och pågrundval av de analyser som gjordes i den utredning om matmomsen, som HansPetersson själv deltog i, har infört flerbarnsstöd till barnfamiljerna. Detskedde på grundval av de rekommendationer som utredningen utfärdade, och därvar den ende reservanten. Vi har dessutom, vilket Hans Peterssonsjälv säger, stärkt bostadsstödet kraftigt. Jag vill också framhålla, för det hör också till bilden,hur betydelsefull t. ex. den timsjukpenning som införts är för låginkomsttagare.Många av de lågavlönade förlorade stort genom att de inte på samma sätt somandra kunde få en någorlunda rimlig ersättning när de var sjuka. På samma sättär förbättrad delpension och förbättrad arbetslöshetsersättning insatser föratt verkligen stötta dem som har det allra besvärligast. 20HANS i (vpk): Herr talman! Löneministern uppehåller sigmycket vid orsakerna till inflationen. Jag håller helt med om att inflationenskapar stora förmögenhetsskillnader. Man kan i dagens samhälle spara, t.o.m.med subvention, om man har lön att spara av. Om man inte kan spara men ändåvill försöka leva ett liv i någorlunda paritet med människor i sin omgivning,får man låna-till ett mycket högt pris dessutom. På så vis ökar hela tidenskillnaderna i förutsättningar. De som kan spara har skyddat sin framtid, desom måste låna intecknar sin framtid. Det finns, herr talman, mycket att sägaom fördelningspolitiken. Löneministern uppehåller sig också vid den mera precisafrågan om matpriserna och orsakerna till prishöjningarna, och han tycker attdet är poänglöst att diskutera subventioner eller sänkt matmoms, vilket intejag tycker. Det som löneministern främst pekar pä när det gäller möjligheternaatt sänka matpriserna eller göra något ät orsakerna är avreglering och import.Jag menar att det vid sidan av detta finns en annan debatt, som handlar ommiljöfrågor, kostens betydelse för hälsan, matens innehåll och försörjningsberedskapen.Man kan inte föra allt detta åt sidan, utan hela denna problematik måste vägasin i jordbruks- och livsmedelspolifiken. Jag måste tolka löneministerns svar så att han i det akutaläget inte är beredd att göra något särskilt åt matpriserna genom ökade subvenfioner. Man kan förstå det när man läser budgetarna, där regeringen har minskat subventionerna och på så vis också medverkat till en höjning av matpriserna. Det är den fakfiska utvecklingen, som inte går att resonera bort. Löneministern sade också att tack vare att man minskatbidragen eller stoppat ökningen av bidragen till kommunerna - det är olika årfrån år - har man bidragit till att förbättra statens budget, och han menar attdet i sin tur skulle ha påverkat inflationen. Men vi som är kommunalpolitisktaktiva vet att det talas mycket om att man inte kan höja skatterna-ute ikommunerna och att man därför har försökt höja avgifterna. Så är det ju. På så vissker också där en ökad, dold uttaxering av de människor som har de sämstamöjligheterna att klara sig. Det är med avgifter och kommunalskatt ungefär somdet är med momsen. De är regressiva och drabbar hårdast dem som har en störreandel av utgifterna på de områdena. Jag vet av egen erfarenhet, att om manförsöker spara på vatten och el så höjs priserna, eftersom täckningsbidragenskall in till de kommunala el- och vattenverken. Så nog har regeringens politikhaft stor effekt på kommunerna. Jag menar att de relativt hyfsade ekonomiska resultat somnu kan visas fram i kommunerna är ett resultat, inte av att regeringen har förten bra politik utan av att kommunerna i oerhört stor utsträckning har tvingatsspara. Bakom dessa siffror finns många begränsningar i öppethållandet av bibliotek,stopp för utbyggnad av barnomsorg och mycket annat, som också har betydelse försmåfolket. Jag är kanske litet undrande över vad HansPetersson i nu sade. Jag tror att en analys av kommunernasekonomiska utveckling under de år som vi har bakom oss mycket tydligt visar attvad som har gjort att kommunerna har ett acceptabelt ekonomiskt läge ochkan fullfölja utbyggnaden av både barnomsorg och åldringsvård är att hjulen harrullat i och att realinkomsterna har ökat under de senaste åren.Därigenom har skatteunderlaget i kommunerna blivit sådant att man inte hartvingats till de drastiska nedskärningar som man annars skulle ha behövt göra. Till detta kommer att man i många kommuner likväl harsparat och ökat avgifterna. Men jag behöver inte ta ansvar för allt som händeri de enskilda kommunerna, i synnerhet inte i de borgerligt styrda. Sedan skulle jag vilja fråga : Skall jagtolka uttalande så, att han inte vill medverka till att på detsätt som har diskuterats i livsmedelsutredningen hålla tillbakakostnadsutvecklingen när det gäller priserna på jordbruksprodukter ochlivsmedel? Det tror jag är en mycket viktig sak om man skall komma till rättaméd de höga kostnader som maten utgör för bl. a. låginkomsttagare. 22HANS i (vpk): Självfalletvill jag medverka till att hållatillbaka priserna på livsmedel. Det kan ske på många olika sätt. Jagkonstaterar att löneministern förkastar mitt recept-, nämligen att ökasubvenfionerna och att slopa momsen, trots att det är en mycket viktig fråga. a. , som också var representerad i denutredning som jag var med i men som då inte ställde upp på min reservation, äri dag intresserad av att gå den vägen. Det finns ett brett stöd för den tankesom där framförts ute bland fackförbunden och bland olika opinionsbildare inomarbetarrörelsen, som också tycker att det är en bra metod. Den förkastarlöneministern, och i stället talar han om avregleringar, import, osv; Jag å min sida pekar på att det finns problem medavregleringar och import och hävdar att man absolut inte kan förkastaborttagande av momsen som ett medel att åstadkomma lägre matpriser. Det är ettinstrument som är viktigt, som är enkelt, som är snabbt och som är nödvändigtför att kunna göra någonting åt deöver tiden - om man ser tillbaka - mycketstora prisökningarna på maten, som annars kommer att slå igenom ännu mer. Jag har i mina anföranden här pekat på att momsenåstadkommer en automatisk höjning ovanpå alla andra höjningar. Jag tycker borde se till att det inte blir några sådana ; annars förvärrasalla de problem när det gäller priserna som löneministern säger att han villgöra någonting åt genom att arbeta med andra områden ända fram till konsumenterna.Lyckas han inte med det får vi ett extra påbröd genom att momsen automatiskthöjer priserna ännu mer. Man får säga vad rnan vill, men regeringens praktik på dethär området -att man har slopat eller minskat subventionerna på en dellivsmedel, t. ex. mjölk - visar att man inte är särskilt nervös för attpriserna går upp. När man gjort det medverkar man medvetet fill en prishöjning. Det är litet sorgligt att regeringen är så låst när detgäller den här saken. Vilket är det egentliga argumentet, löneministern, föratt så hårt motarbeta detta krav, som har drivits och funnit anhängare ute isamhället ? Jag kan nöja mig med att hänvisa till vad denutredning kom fram till som i själv satt med i ochdär han var den ende reservanten. Den skrev att kommitténs undersökningar visatatt en differentiering av mervärdeskatten inte är ett ändamålsenligt medel attförbättra den ekonomiska situationen för barnfamiljer och låginkomsttagare.Intressant, nog, stod också representant bakom denformuleringen. Som jag beskrivit i interpellationssvaret har vi därförvalt andra vägar -naturligtyis skall vi bekämpa inflationen - för att försökahindra att matpriserna blir alltför höga. Jag har också redovisat för hur vigenom särskilda insatser försökt stödja barnfamiljer, en grupp som är särskiltutsatt. Det kanske förhåller sig så att frågan om i hurhög grad man kan ställa sig bakom förslag om ett avskaffande, av moms på matberor på i vilken utsträckning man måste ta ansvar för hur detta i så fallskall finansieras, dvs. hur långt bort ifrån den verkligheterimari befinner sig. Det gäller nog också både och vänsterpartietkommunisterna. Talmannen anmälde att HansPetersson i anhållit att fill protokollet få antecknat att haninte ägde rätt till ytterligare inlägg. Överläggningen var härmed avslutad. Prot.1987/88:77 26februari 1988 Om utformningen av Vin- & Spritcentralenspersonalannonser 7 §Svar på interpellation 1987/88:183 om utformningen av Vin-& Spritcentralenspersonalannonser har frågat mig om jag anserdet vara i överensstämmelse riied gällande lagar att utforma personalannonserpå det sätt som Vin- & Spritcentralen gjort. Interpellationen har ställtsmot bakgrund av en platsannons, som varit införd i vissa tidningar i slutet avjanuari detta år. Det är /KO - och i sista handmarknadsdomstolen - som har att pröva om lagen (1978:763) med vissabestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker är tillämplig i detta fall.För egen del finner jag det inte anmärkningsvärt att ett företag vill väckauppmärksamhet när man skall anställa ny personal. Det ankommer inte på mig attbedöma om den ifrågasatta annonsen varit alltför spirituell. 25 (): Jag ber att fåtacka statsrådet för svaret på min fråga. Det är med stor besvikelse som jag konstaterar att det iregeringen inte firiris riågori kärisla för vad som är passande när det gälleratt marknadsföra alkoholprodukter. Att annorisen i detta -fall skulle varaspirituell anser däremot inte jag. Vissa skämt kan vara smaklösa, och jag anseratt den annons som Vin- & Spritcentralen producerat är smaklös. Detta exempel på smaklöshet har emellertid en förklaringmed tanke på de tendenser sorn präglar den nuvarande Vin- &Spritcentralledningens marknadsföring. Jag hade för avsikt att för kammarens-ledamöter visa ett exemplar av den annons jag anser vara ett övertramp; Jaghade också ämnat att visa en annons som producerats för bruk i bl. a. USA.Tyvärr medger inte de tekniska förutsättningarna i kammaren att så sker. Den annons som sprids i beskriver med klartext vadinnehållet ien flaska åstadkommer. Tre andar svävar över flaskan,medan solar i spiral och ett glas med is omger den. Det är reklam för Sverigesom slår så bra att det klingar till rejält i statens kassakista. Här skyr man inga medel att sprida svensk alkoholkultur,men man glömmer uppenbart att man även sprider ett alkoholbruk som medför storaskador.