prot · GB09118 · 1987-12-31 00:00:00 — a.personal- och rekryteringsfrågorna och köerna inom vården. Det är två stora frågor som måste lösas på ett fullgott sätt. Vilka krav kommer då att ställas på hälso-och sjukvården fram ? Antalet äldre äldre kommer att öka mycket snabbt. Antaletsom har firat sin 85-årsdag kommer att vara dubbelt så stort som detvar 1980. var av befolkningen . Men dessa våraallra äldsta hade så stort vårdbehov att de belade av allasjukhussängar. När framtiden skall bedömas räcker, det inte medbefolkningsstatisfik. Teknik och vetenskap går framåt - så sker ocksåotvetydigt på läkarvetenskapens område. Ny teknik och nya metoder och bättremediciner gör att alltfler sjukdomstillstånd går att bota och lindra, i allthögre åldrar. ger nya rön - med budgetkamrerarens ögon - besparingar,men oftast leder utvecklingen på vårdområdet till ökande kostnader. Kort kansägas att utvecklingen leder till större livskvalitet för mänga men attutvecklingen kostar pengar. Ett annat mått på äldre-äldre-utvecklingenär ätt de som är är utnyttjar av antalet vårddagar. Utan en levande kontakt med äldre människor kan det iblandvara lätt att ifrågasätta värdet av ett allt längre liv. Det finns starka skälatt reagera mot ett sådant ifrågasättande. Dels är det felaktigt, dels speglardet en människosyn som är oförenlig med våra grundläggande humanitäravärderingar. Den ökande kunskap om åldrandet som framkommit undersenare år visar emellertid också på mycket stora förbättringar i de äldreshälsa. Med stor sannolikhet kommer också dessa förbättringar att fortsätta. Detinnebär att vi inte bara lever och längre utan att vi också får bättreoch bättre förutsättningar för ett aktivt liv långt upp . Sammantaget kommer äldre-äldre-utvecklingen tillsammansmed läkarve- ' tenskapens utveckling att medföranya stora krav på vården - alltifrån kommunernassocialtjänst till regionsjukhusens subspecialiteter. Hur vi i vårt land skall leva upp till de kraven berormycket på hur vi klarar av att utbilda, rekrytera och behålla en engagerad personal. I reservation 1'framhåller centerrepresentanterna attett-stort ansvar för den s. k. personalförsörjningen ligger på kommuner ochlandsting men att regering och riksdag också har sitt ansvar. Kommuner ochlandsting har ett stort ansvar för personaltrivsel, fort- och vidareutbildning,arbetsförhållanden m. m. Regering och riksdag har ansvaret för att antaletutbildningsplatser blir rätt avvägt. Det finns många tecken som tyder på att det kommer att bliallt svårare att rekrytera personal till vård och omsorg. Antalet unga iåldrarna sjunker fram . 80-talets starka tonvikt påekonomi och teknik har indirekt inneburit att vårdarbetet kommit pä opinionensbakkälke. Detta i kombination med sjukvårdens krav runt,veckan runt, , liksom en ökande vårdtyngd, gör att vårdyrkenasattraktionskraft minskat. Lägg också till detta det förklenande talet omskatteförsörjda offentligt anställda samt de ibland mycket onyanseradejämförelserna mellan t. ex. industrins produktivitetsutveckling och sjukvårdensproduktivitetsutveckling. Att torka bajs, ge tröst eller föra.kniven går inteatt skynda på med några procent år . Enligt uppfattning finns det ingetfinare arbete än att vårda sina medmänniskor. Alla arbeten är viktiga - menvårdarbetet får aldrig nedvärderas. Mycket tyder tyvärr på att vården under många, mängaår framåt kommer.att få leva med läkarbrist och sjuksköterskebrist. Regeringenoch har hela ansvaret för utbildningsdimensioneringen. har alla som satt sig in ifrågan varit eniga.om att läkarutbildningen i behöver byggas ut. Talet omvalfrihet i läkarval -och lika rätt till hälso- och sjukvård - skorrar mycketfalskt i stora delar av och i stora delar av Syd- och Mellansverige.Flertalet av motionerna som kammaren behandlar har ocksä sin bakgrund iatt nyckelpersonal fattas. Det är för mig obegripligt att regeringen med sinöverblick inte har kommit till skott i frågan om utökad läkarutbildning i Umeå.Det är för mig lika obegripligt att partierna i utbildningsutskottet inte tagitsig samman och enats om att utöka läkarutbildningen i . De som ménär allvar med valfrihet i läkarval och lika rätttill'hälso- och sjukvård borde kurina utöka läkarutbildningen omedelbartoch'dessutom begära en ny översyn av den totalaläkarutbildningsdimensioneringen.- Regering och riksdag har delegerat det mesta av vård ochomsorg till kommuner och landsting. Utbildningsdimensioneringen ligger kvar påregering och riksdag. Den tas inte på tillräckligt allvar, varken i fråga omläkarutbildning eller i fråga om andra yrkesgrupper. Jag ber att få yrka bifall till reservation 1. Den bordeha varit en enhällig utskottsskrivning. Årets lönerörelse gav ett bra utfall för vårdanställda.Speciellt glädjande är förbättringarna för obekväm arbetstid. starkt framhållit 4-procentsmålet även för vårdanställda. Det var heltnödvändigt för vårdens kunder att löneutfallet blev väsentligt högre än vad densocialdemokratiska Vissa anslag till hälso-och sjukvårdm. 1987/88:118regeringen önskade. Den överhettade arbetsmarknaden i storstäderna gör emellertid att risken är stor för löneglidning iandra avtalsområden, som gör Vissa anslag tillhälso-och sjukvård rn. att den lillamerförbättring som vården fått har ätits upp efter avtalstidens utgång. Påmånga sätt framstår koncentrationspolitiken som ett hot mot vård ochomsorg. Men mer om det . Sprihar arbetat med och utvärderat ett försök med flextid. Spribrukar inte rekommendera sjukvårdsansvariga att följa utgivna rapporter, men idetta fall har ett undantag gjorts, och Spri förespråkar klart att flextid börinföras i vården. Det rör sig när det gäller vård inte om vanlig flextid utanom något man kan kalla flextid med ordning. Med det menas att personalen sinsemellangjort upp att några alltid skall vara på arbetsplatsen vid t. ex. morgonpassetsbörjan. Utvärderingenhar visat att flextiden är bra både för personalen och för patienterna. Håller man t. ex. på att mata en patient vid normalarbetstidensslut sitter man lugnt kvar, kommer man tidigare till passet finns det alltidnågon morgontidig som vill upp, osv. För personalens del har schemaläggningentagit ett stort steg mot att fastläggas av personalen själv på avdelnings- ochvårdcentralnivå. Flextiden har inneburit ett ökat ansvarstagande av personalenoch ett ökat förtroende för personalen. I en reservation berörs den tätahelgtjänstgöring som förekommer på många håll. Flextidsutvecklingeninnebär en decentralisering till basnivån, till fronten. Beslutom ekonomi och verksamhet decentraliseras också i snabb takt till basnivån.Detta tillsammans med de bättre obekvämtidsersättningarna gör att det finnsgoda förutsättningar att tillgodose önskemålen om var-tredjehelg-tjänstgöring- för alla som så önskar. kommer med kraft ute i länen att verkaför att var-tredje-helg-tjänstgöring skall bli verklighet för dem som såönskar. Betänkandetbehandlar också köerna inom sjukvärden. Jag läste t. ex. om att hadetagit upp de hjärtsjukas köande till thoraxklinikerna som ett exempel påhjärtlöshet. I sak håller jag och i sin helhet med om attköerna till hjärtoperationer och på vissa andra områden är oacceptabelt långa.Men , eller hans talskrivare, är i denna fråga historielös. I tre århar socialdemokraterna och moderater i försenatstarten av en thoraxklinik i . Sedan försenade den socialdemokratiskaregeringen frågan ytterligare. har också varit emot att thoraxoperationerskall få ske i . Hade i fått som develat, skulle det inte ha skett 300 thoraxoperationer i . Iutskottstexten står det att Umeåthorax skall göra sin första operation idagarna. Jag kan glädja kammaren - och dem som köar för hjärtoperation - medatt i redan 23 personer har opererats. På årsbasis räknar den duktigeklinikchefen med 700 operationer. Hade den kliniken fått komma igång , så skulle kösituationen ha varit en helt annan. Ansvaretför de hjärtlösa thoraxköerna ligger alltså i hög grad på socialdemokraternaoch . Centerpartiethar vid två olika beslutstillfällen utan stöd från något annat 48 parti i reserveratsig för start av klinik i . Med CarlBildts språkbruk kan man alltså säga att endast haft hjärta för dehjärtsjuka. Operationerna inom de mest diskuterade köomrädena-thorax,höfter och starr- har emellertid ökat kraftigt under de senaste två åren.Utskottet berör också frågan om köbidraget från staten. Ser man påökningstrenden före och efter köbidragstiden, verkar köbidraget inte i någonstörre utsträckning ha påverkat ökningstakten. Ökningstakten har mer att göramed att fler utbildats inom köområdet. Dessutom överförs kunskaper från denbästa kliniken till kliniker som inte har varit lika bra. Vi i delar alltså helt moderaternasuppfattning om att sjuka människor inte skall behöva vänta på operationer ellerannan kvalificerad hjälp. I detta sammanhang går det dock inte att helt bortsefrån de ekonomiska förutsättningar som gäller i olika landsting samt deförutsättningar som gäller för sjukvården i allmänhet. Socialdemokraterna har under åren 1986,1987 och 1988 påolika sätt gjort ingrepp i landstingsekonomin, som innebär att vården ochomsorgen har berövats ca 10 miljarder kronor- 10 000 milj. kr. Detta har självfallet satt sina spär-i form av köer och försämradsjukvärdsservice. Hur har då kunnat lägga fram dessa förslag?Socialministern och sjukvårdsministern borde gå omkring på gator och torg ochsäga ifrån, men så har inte skett. I kamrerare och maktpolitiker ögonvar besparingar inom kommuner och landsting - dvs. besparingar beträffande vårdoch omsorg - en lätt väg att vandra. Han visste att herrar och önskade att kommuner och landsting, dvs. vård och omsorg, skulledrabbas ännu hårdare. Majoriteten var klar - förslagen skulle inte få någonnämnvärd kritik. Att alla tre åren låg klart under regeringen närdet gäller besparingar inom vård och omsorg kunde ta lätt på - avpressen är det svårt att nå ut med information. Från sida anser vi att talet om "bortmed köerna", "eget rum i vården" osv. skulle fä större betydelsei sak, om indragningarna inom vård och omsorg hade varit mindre. Om vi ser påindragningarnas storlek , finner vi att det faktiskt är centerpartietsom med större fog än såväl socialdemokraterna som och moderaternakan göra sädana här slagord till sina. Men vi i vet attsjukvårdens problem inte löses med slagord utan med tungt och träget arbete, iförsta hand av vårdens anställda och vårdens privatpraktiserande. Vidare vill jag i detta sammanhang beröra den debatt somhar förekommit mellan företrädare för specialiserad lasarettsvård ochföreträdare för primärvården. Vi i anser att framför alltutvecklingen inom äldreomsorgen gör att primärvården måste tillföras nyaresurser. Enda sättet att klara trycket på grund av äldre-äldre-utvecklingen ären utbyggd primärvård och ett utbyggt samarbete mellan primärvård ochsocialtjänst. Kvaliteten på måste bli betydligt bättre. Dessutommåste ordentliga personalförstärkningar åstadkommas . har många politiskt ansvariga klart underskattatäldre-äldreutvecklingen och det ökande trycket på lasarettens olika specialistavdelningar,vilket är en följd av de nya framstegen. Personligen förstår jag att mångaspecialister på sjukhusen, som successivt upplevt det ökade trycket, har känt Vissa anslag till hälso-och sjuk vård m. m. 4 protokoll 1987/88:118 Vissa anslag till liälso-och sjukvårdm. sigmissförstådda av alla dem som sagt att primärvården skulle lösa de flestaproblemen. Vi bör nog litet till mans beklaga viss tidigare ensidighet i värtsätt att uttrycka oss. Sanningen är nog den att trycket ökar starkt överalltoch att det inte finns någon anledning till motsättning mellan öppna och slutnavårdformer. Däremot är det nog dags att med visst eftertryck säga attvi har ännu större anledning - och så kommer det vara även framöver - atticke ta bort några ytterligare vårdplatser pä lasaretten, sjukhemmen ellerålderdomshemmen. Den framtida utbyggnaden av hemsjukvården och primärvårdenkommer alltså inte att kunna finansieras genom vårdplatsneddragningar, utan denskall finansieras med nya pengar. Avslutningsvis vill jag framföra att vårdensproblem inte löses genom systemskiften eller stora organisationsförändringar utangenom ett tålmodigt och ansvarsfullt arbete utfört av professionella människorpå basnivå - dvs. på kliniker, avdelningar och vårdcentraler - samt genom ettutbyggt och öppet samarbete dels mellan offentlig och privat vård, dels mellankommuner och landsting. Jag yrkarbifall till reservationerna 1, 6, 9, 11 och 13. 52INGA (vpk): Jag skall tala om de två motioner från vpksom behandlas i detta betänkande. Den första motionen handlar om bättre arbetsförhållanden ivården. Vårdarbetet är lågavlönat och tungt. Det utförs till nästan hundraprocent av kvinnor. Det är märkligt att de tunga kvinnoyrkena har sä lågstatus. De är ju ändå så viktiga. Vad skulle sjukvården vara utan vårdbiträdenaoch sköterskorna? Arbetstyngden är ofta stor, och underbemanning och arbetsschemangör att personalen vanligtvis måste arbeta . Vi i vpk menar attvårdpersonalen inte skulle behöva arbeta mer än högst var tredje helg, eller enhelg . Jag har läst en tidningsintervju med , där honsade att hon också hade mött det här kravet frän vårdpersonal när hon gjortstudiebesök. Det viktigaste och oftast förekommande önskemålet är att barabehöva arbeta var tredje helg, enligt tidningsintervjun. Vidare skulle sex timmars arbetsdag också innebärabetydligt bättre arbetsvillkor för värdpersonalen. Både orken och rekryteringenskulle påverkas, men också personalens vilja att stanna kvar i vården. Detta ärden ena sidan - alltså att göra arbetstiderna kortare och arbetsförhållandenamer drägliga. Sedan har vi den andra sidan-alltså att skapa utvecklingsmöjligheteroch befordringsvägar för vårdpersonalen. Man kan med all sannolikhet utgå frånatt de rektryteringsproblem som finns inom vården kommer att förvärras.Detta framgår bl. a. av de siffror som nämnde. är läget akut på många håll. För att inteläget skall förvärras ytterligare måste vårdpersonalen verkligen ges möjlighetertill utveckling i arbetet. Utskottet avstyrker vår motion, trots att man iutskottet så väl vet att något måste göras föratt vårdpersonalens situationskall kunna förbättras. Det behövs konkret handlande nu för att undvika attvårdkrisen förvärras. Förslag till några av dessa nödvändiga åtgärder återfinnsi nämnda vpk-motion. Utskottethänvisar till olika projekt som pågår, och det pågår onekligen en Prot.1987/88:118 Men är det faktiskt bråttom med att också fatta konkreta 10 maj1988 konkreta förslag som redan finns måste förverkligas. Det går "T ', , .., " , . . Vissa anslag ull halso- inte attt, ex. vänta pa resultatet av arbetstidskommitténs eller Landstmgsför- , . j . . och sjukvård in. bundetseller Spris arbete, för nu är det bråttom. Åtgärder måste fill . Med dettayrkar jag, herr talman, bifall till reservationerna 2 och 4. Det finns en tröghet i beslut. Allt skall varafill -för att inte säga tusen procent - utrett innan riksdagenvägar fatta beslut. Nästan allt hänvisas vidare. Finns det ingen lämpligutredning som man kan hänvisa till, ja, då hänvisar man till tidigare symposiereller konferenser. Så är det t. ex. när det gäller prostatasjukdomar. Vi i vpkhar föreslagit att alla män skall få genomgå regelbundna hälsokontroller föratt man på ett tidigt stadium skall kunna upptäcka prostatacancer. Läkarna slår nu larm om den höga dödligheten iprostatacancer. Männen söker läkarvård alldeles , säger läkarna, vart annat fall har cancern redan spridits i kroppen, och sju av tio mändör av sjukdomen. Prostatacancern har gått om bröstcancer som den vanligastetumörsjukdomen i . Minst 4 500 män drabbas . En undersökning tar bara en halv minut. Antalet cancerfall ochdödsfall skulle kunna minskas om männen lät undersöka sig , tror läkarna. Prostatacancer är i den vanligaste elakartadesjukdom som leder till döden hos män och utgör av all cancer hos märi.Förändringar av cancernatur uppträder hos var femte man ochhos nästan varannan . och har den högsta frekvensen avprostatacancer i världen, medan denna sjukdom är ovanlig i och . Omjapaner flyttar till får de prostatacancer lika ofta som amerikaner.Prostatacancer ökar tydligt hos svarta befolkning, och låg socialstandard misstänks också innefatta någon utlösande faktor. Det jag har sagt visar att regelbundnaundersökningar av prostata är synnerligen viktiga. Undersökningen är alltsåenkel, men den fordrar rutin. Ett program krävs för att dessa undersökningarverkligen skall komma till stånd med den regelbundenhet som behövs. Utskottet har en s. k. positiv skrivning i sinavslagsmotivering. Det sägs att vissa positiva resultat har rapporterats frånförsök. Utskottet vill att äldre män som ändå kontrolleras också skall låtaundersöka prostatan. Så långt kan utskottet sträcka sig. Man vill avvakta depågående diskussionerna innan man vågar slå till med något beslut i frågan.Under tiden får flera män prostatacancer, och många får det obotligt. Med dettayrkar jag bifall till reservation nr 7. Vidare vill jag yrka bifall till reservation nr 6, därfrågan om specialisttjäns ter inom primärvården tas upp. I reservationen krävs att barnläkare, gynekologer och barnmorskor skall finnas tillgängliga inom primärvården. Det finns en stor oro ute i landet över vad sohi nu sker inom dessa båda verksamhetsfält. En nedrustning är på gång av den så betydelsefulla mödra- och barnhälsovården. Bakom dennu rådande organisationsmodellen Ugger den s. k. familjeprin- 51 cipen, som innebär att enoch samma läkare eller sjuksköterska skall sköta en familj. Vid primärvårdensutbyggnad kan det bli så att de mest utsatta gruppernas behov inte tillräckligtbeaktas. Hit hör psykiskt sjuka, mindre barn, barn med speciella behov ochkvinnor - speciellt gravida kvinnor. Därförär det mycket viktigt att vissa specialisttjänster också i fortsättningenfinns kvar för dessa grupper, och det naturliga är då att dessa specialisterknyts just till primärvården. Om allmänläkaren och distriktssköterskan får taöver vad barnmorskan, barnläkaren, barnsjuksköterskan och gynekologen hargjort, är det risk för att vård och omsorg försämras. Enbarnläkare har t, ex. en gedigen utbildning i just barnsjukvård. Tre årsstudier ägnas åt barnmedicin, medan allmänläkaren bara har fyra månadersutbildning i barnsjukvård. Vuxensjukvård skiljer sig från barnsjukvård, ochdärför är det viktigt att värna om specialistutbildning. De speciellabarnsjuksköterskorna, som inom primärvården har utgjort barnhälsovårdensryggrad, skall bort om planerna går igenom, och behörighetskravet skallinskränkas till ett fåtal tjänstetyper. Barn skall alltså vårdas avsjuksköterskor som inte har den kunskap som behövs för att de skall kunna vårdaoch sköta just sjuka barn. Jag vill också yrka bifall till reservation nr 9, där frågan omresurser till tortyroffer tas upp. 53 (): Jag skall inte ta upp sjukvården i dess helhet utan ägna mig åtberedskapssynpunkter på sjukvården. Vi diskuterade frågan här i den 1juni och konstaterade då att sjukvården faktiskt är en svag länk itotalförsvaret, att de stora sjukhusen inte kommer att fungera i ett krig ochatt sjukhusnedläggningarna är ett hot. För de invånare som söker hjälp ärsjukvården redan nu hårt beskuren genom en koncentration till större sjukhus. Landstingskommunerna och har kunnat ta över helamakten över hälso- och sjukvårdens nuvarande utformning. Det har resulterat iskrivelser från klinikchefer som vill behålla sina sjukhus och kliniker.Skattebetalare har demonstrerat, sänt in namnlistor och gjort uppvaktningar,men allt till ingen nytta. Landstingskommunernas politiska tjänstemän och valdapmbud för skattebetalarna har trampat sin egen väg -förmodligen med kortsiktigabesparingar som mål, Iflera län, t. ex. och , demonstrerar människorför att fä behålla sina sjukhus. De är viktiga, inte minst frånberedskapssynpunkt. Moderata samlingspartiet har i sin partimotion om sjukvårdenvarnat just för nedläggning av läns- och länsdelssjukhus. Detär sorgligt att behöva ta exempel från , men där har nedläggningenvarit intensivare än pä andra ställen. lades ned för längesedan, och då miste innerstaden 300 platser. Trots det ökande antaletaidssjuka, med ett stort vårdbehov, planeras nu också en nedläggning avRoslagstulls sjukhus. har tidigare lagts ned. Jagskall inte fördjupa mig i detta utan bara konstatera att det är svårt att räknaut hur dessa problem skall lösas, som det på kort sikt är mycket svårt attkomma till rätta med. Vissa anslag till hälso-och sjukvårdm. Jagväckte föregående år, liksom , en motion i denna fråga, och den Prot.1987/88:118 behandlades mycket posifivt av utskottet. Men det räcker egentligeninte. Utskottet konstaterade att det fanns en nyberedskapsdelegation, som bl. a. skulle hålla sig informerad och även taställning fill hälso- och sjukvårdens beredskapsplaner. Flera nya initiativ harockså tagits. Men,herr talman, nedläggningarna fortsätter, och just denna utarmning av sjukvårdeninger fortfarande särskilt stark oro inför ett eventuellt krigsfillstånd.Därför har vi moderater föreslagit att det skall ankomma påberedskapsdelegationen att yttra sig i ett regelrätt remissförfarande införvarje planerad nedläggning av sjukhus i landstingen. Så långt har utskottetalltså inte velat gå, men jag hoppas att det i fortsättningen gör mera positivaställningstaganden. Tills vidare yrkar jagbifall tiU reservation 12. Anf.54 (): Personalen ärsjukvårdens viktigaste resurs. markeradedettaisittanförande.-Jag vill gärna instämma i hans konstateran- de, men också betona attfrågan om personalförsörjningen i sjukvården har varit och är under intensivbearbetning i många instanser, såsom t. ex. , där man arbetarmed hälso- och sjukvårdsberedningen. , ochde enskilda sjukvårdshuvudmännen. Utskottethar även tidigare tydligt markerat sitt intresse av att frågorna omläkarförsörjningen behandlas mera ingående. Dessutom har utskottet givitregeringen till känna, genom ett utskottsyttrande föregående år, att frågornaom läkarförsörjningen mäste övervägas mera samlat. Socialutskottetsbetänkande nr 22 har en mycket stor spännvidd, alltifrån sjukvärdenspersonalförsörjning till rättspsykiatri, från köer och kvalitet inom sjukvårdentill beredskapsfrågor och specialistvård över landstingsgränserna. Enprincipiell sammanfattning är därför inte möjlig, utan jag vill begränsa migtill de avgörande argumenten för bifall till utskottets hemställan i de momentsom olika reservationer anknyter till. Närdet gäller personalproblem och svårigheter att rekrytera personal tillvårdområdet, nämnde jag att det är många instanser som behandlar dessa frågor,nu närmast regeringen i sitt arbete med den aviseradeäldreomsorgs-propositionen. Även , Spri och socialstyrelsenhar ägnat dessa planeringsfrågor stor uppmärksamhet. Problemen har också starktpåverkat den träffade centrala löneuppgörelsen för bl. a. sjuksköterskepersonalenoch övrig vårdpersonal. Uppgörelserna mellan arbetsmarknadens parter har storbetydelse för möjligheterna fill rekrytering både på kort och på lång sikt. Givetvisär vårdpersonalens löner av betydelse i detta sammanhang. Men av väl så stor betydelse torde vara en förbättrad personalpolitik, som syftar till att skapa mer utrymme för eget ansvar och engagemang i värdarbetet. Inte minst belystes detta av berättelse om den dåliga erfarenhet som en sjuksköterska i hade gjort. Situationen får inte utvecklas så som vittnade om. En nyutbildad sjuksköter ska skall inte behöva göra ett biträdes eller en undersköterskas arbetsuppgif- 53 Vissa anslag till hälso-ochsjukvårdm. ter, utanhon måste få tillfälle att i vården utveckla sin särskilda kompetens och sinbehörighet. Det ankommer på de enskilda sjukvårdshuvudmännen och pälandstingen att noggrant pröva hur man på bästa sätt skäll kunna stödja sinpersonal så att den utvecklas i vårdarbetet. Jag hoppas att tarmed sig mitt budskap till i för att få till stånd enförbättring på detta område. Regeringen har inbjudit Landstingsförbundetsstyrelse till överläggningar om situationen när det gällerpersonalförsörjningen.