prot · GB09116 · 1987-12-31 00:00:00 — I övrigt får de olikaförslag som presenterades i budgetpropositionen prövas i resp. utskott, ochdetta har vi framfört i skrivningen i reservation nr 1. Vi anser inte att behövs. Vi värjer ossmot att staten i form av en övergripande organisation skaffar sig utrymme föratt styra och reglera ungdomsverksamheten, och i det här fallet också styra denpolitiskt. Detta visar sig genom den klart politiserade sammansättningen avstatens ungdomsråds styrelse: Vi anser att ungdomsorganisationerna själva genom sittsamarbetsorgan, och genom en eventuell tillkomst av nya sådana, skall svara förfördelningen av de medel som staten ställer till förfogande. Det finns också skäl att erinra om de stödmöjligheter somstår till ungdomsorganisationernas förfogande genom medel som fördelas överandra departement. Här vill jag som exempel nämna att socialdepartementetställer 4,6 milj. kr. till förfogande för droginformation, och det finns iövrigt åtskilliga andra möjligheter att söka bidrag, inte minst till projekt. Huvuddelen av dessa bidrag kan sökas av många olikaorganisationer och inte uteslutande ungdomsorganisationer. Vi anser däremot attde statliga medel som fördelas av förungdomsorganisationernas centrala verksamhet bör reserveras för just ungdomar.Åldersgränsen bör därvid vara . Den nuvarande gränsen inbegriperden utan jämförelse starkaste konsumtionsgruppen. Denna synpunkt redovisas ireservation nr 6. Jag vill också påpeka att vi vill reservera 2 milj. kr. föratt förstärka ledarutbildningen. Slutligen, herr talman, är det glädjande att så mångaungdomar är aktiva inom föreningslivet. Det finns dock en svag tendens till attföreningsaktiviteten bland ungdomar är i avtagande, och det är en utvecklingsom vi anser vara mycket olycklig. Det är inte pengar som i första hand kanmotverka en sådan utveckling och det är betydelsefullt att skolan i alla sammanhangstöder ett aktivt föreningsarbete, för det är i skolåldern som intresset förföreningsverksamhet vaknar. I reservation nr 3 har vi uppmärksammat de särskildaproblem som möter barn och ungdom i storstadsregionerna och varnat för attalltför rigorösa regler och förbud motverkar ungdomarnas försök att forma sinfritid efter egna önskningar. Jag yrkar bifall till reservationerna 1, 3, 4, 5 och 6. 44JAN HYTTRING (c): Det finns en stor enighet om att barn- ochungdomsorganisationerna spelar en betydande roll när det gäller att uppnåriksdagens ungdomspolitiska mål om att utveckla demokratin, stimulerasamhällsengagemang, skapa bättre samhällsmiljöer, öka jämlikheten och skapa enbättre samhörighet. Ungdomsorganisationerna gör en kontinuerlig och långsiktiginsats för att ge dagens ungdomsgenerationer denna humanistiska grund att ståpå. Organisationernas verksamhet bygger på arbete av och för ungdomar. Derasinsatser går inte att jämföra med kampanjer organiserade av myndigheter. Vi kan konstatera att detreella stödet fill de ungdomsorganisationer som vi talar sä väl om harminskat. har granskat ungdomsorganisationernas centralaekonomi, och man konstaterar i slutrapporten frän att värdet av detstatliga stödet kraftigt har försämrats . Medankonsumentprisindex har ökat har en genomsnittligungdomsorganisations centrala statliga stöd ökat med mellan 1980/81och 1986/87. Statsbidragen fill ungdomsorganisationerna via statens ungdomsrådhar minskat från 240 miljoner till 150 miljoner årsskiftet1986-1987, detta mätt penningvärde. För att återställa stödet krävs alltså ca 90 milj. kr.Dessutom har andra bidrag som t. ex. organisationstidskriftsstödet slopats,vilket också har drabbat ungdomsorganisationerna. Under de år som har gått harett flertal utredningar, bl. a. folkrörelseutredningen, studeratungdomsorganisationernas statliga stöd. Inför det faktum att mångaungdomsorganisationer har svårigheter säger folkrörelseutredningen att detta ärmycket allvarligt och bör utgöra en väckarklocka för beslutsfattare på såvälcentral som lokal nivå. Man konstaterar också att trots de förändrade ochi många fall svårare villkoren söker ungdomsorganisationerna utveckla sinverksamhet och strävar mot att nä fler barn och ungdomar. Även ungdomsministern konstaterar att de idébärandeorganisationerna har svårt att hävda sig. Utan resurser är det oerhört svårtätt möta konkurrensen från det stora kommersiella utbudet av fritidsverksamhetsom finns . När ungdomsorganisationerna, som ungdomsrådsekonomiutredning visar, tvingas skära ned verksamhet och utbildning blirsituationen än värre. Att försöka möta ungdomarnas missnöje, som bl. a. komtill uttryck i , blir omöjligt. Det är allvarligt och oroande att regeringens föredragandei ungdomsfrår gor inte presenterar några åtgärder som återställer det statligastödet fill den nivå den hade . Regeringen draruppenbarligen inte några slutsatser av det omfattande utredningsarbete som harpågått fram till . I budgetpropositionen finns inga förslag som rättartill bristerna, utom möjligen det statliga lokala aktivitetsstödet. Att endasträkna upp det centrala stödet står i direkt strid mot ovan nämndamålsättningar. Vi i anser det nödvändigt att som ett första stegmot att återställa anslaget till ungdomsorganisationernas centrala verksamhetanslå 10 milj. kr. utöver regeringens förslag. Jag yrkar därmed bifall tillreservation nr 7. Sedan något om den samlade redovisning för ungdomsfrågorsom har bifogats som bilaga till betänkandet, det s. k. 100-punktersprogrammet.De flesta av de frågorna behandlas ju faktiskt av andra utskott och därförtycker reservanterna att det inte är nödvändigt att bifoga detta 100-punkterspro-gramtill ett enda betänkande. Flera av de frågor som finns i 100-punktersprogrammetär ju ännu inte behandlade i denna kammare, utan kommer att behandlas senareunder våren. Detta är alltså anledningen till att reservanterna anser det olämpligtatt bifoga den här samlade redovisningen. Därmed yrkar jag också bifall tillreservation nr 1. 45 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): Regeringen presenterar i årets budgetproposifion ett samlat program förSveriges ungdom. Från vpk: s sida nödgas vi tyvärr konstatera att regeringensförslag inte innebär några genomgripande förbättringar för ungdomarnassituafion vare sig när det gäller deras problem på arbetsmarknaden eller närdet gäUer de stora problem som ungdomarna har på bostadsmarknaden. Enutförlig beskrivning av vår krifik gentemot regeringsförslaget och alternativalösningar för ungdomarnas situation finns i vår motion och i motsvarandereservation som är fogat till detta betänkande, vilken jag yrkar bifall till.(forts. 6§ Kammaren beslöt att ärendebehandlingen skulle fortsättas vid . 7 § På förslag av andre vicetalmannen beslöt kammaren att ajournera förhandUngarna till , då dagens frågestund skulle börja. 8 § Förhandlingarna återupptogs underledning av andre vice talmannen. 9 § Svar på fråga1987/88:475 om habiliteringen av handikappade Margö har frågat mig om jag är beredd att vidta åtgärderför att öka resurserna till habiUteringen av handikappade barn och vuxna. Somsvar på frågan vill jag meddela att regeringen avser att filisätta ensärskild handikapputredning. Avsikten är att utredningen främst skall inriktaspå sådana insatser som görs för handikappade dels av kommunerna inomsocialtjänsten, dels av hälso- och sjukvårdshuvudmännen inom habiliteringen ochrehabiliteringen. Utgångspunktenför utredningen kommer framför allt att vara situationen och behoven för personer med svåra handikapp och handikappade barn och ungdomar, med andra ord grupper som har ett omfattande behov av stödinsatser från samhällets sida. Särskild uppmärksamhet skall också ägnas åt de små och mindre kända handikappgrupperna, om vilkas situation det i många fall saknas den nödvändiga kunskapen hos ansvariga samhällsorgan. Syftet med utredningen är att klargöra hur dessa grupper skall kunna tillförsäkras ett fungerande samhällsstöd. Min bedöm ning är att just frågan om habiliteringsinsatser för handikappade barn och vuxna kommer att ges avsevärd uppmärksamhet under utredningsarbetets gång. . - ; Anf.47 (vpk): Jag tackarstatsrådet för svaret på min fråga. Debattenom sjukvårdskrisen har ställt vissa bristområden i fokus, men alla områdenlyckas inte få samma uppmärksamhet trots påtagliga brister. Så är detexempelvis inom habiliteringen. Imin fråga har jag pekat på möjligheterna att få behandling hos logoped, ettområde där behoven vida överstiger resurser. Bristen på logopeder får fillföljd att barn som är inskrivna inom omsorgsverksamheten med stöd av lagen kankräva sina rättigheter,.medan andra handikappade barn får behandling endast iundantagsfall. Exempelvis barn med cp-skador är en sådan grupp som kommer iandra hand, även om de har stora ät- och dricksvärigheter, som skulle kunnapåverkas genom logopedbehandling. Detbehövs ökade resurser. Men det behövs också en lagstadgad rätt för handikappadebarn och ungdomar till vissa omsorger. Därför är det beklagligt att denstatliga utredning som haft i uppdrag ätt vidga personkretsen enligtomsorgslagen inte har lyckats slutföra sitt uppdrag. Jag vill fråga statsrådet:Vad kommer att hända nu? Kommer den aviserade handikapputredningen att ta överden förra utredningens uppdrag att lägga fram förslag om vidgning avpersonkretsen enligt omsorgslagen? Först vill jag säga att jag gör samma bedömning som Mairgö Ingvardssonnär det gäller riskerna ätt de här grupperna, människor med handikapp och medomfattande och långvarigt behov av behandling, vård och stöd, lätt kommer borti den aktuella vårddebatten. Det är vår gemensamma uppgift att se till att detinte blir fallet. Även jag beklagar att den s. k. Ansgar-gruppen nuavslutat sitt arbete utan att ha uppnått målet för utredningen. Det är minbestämda avsikt att den handikapputredning som vi tillsätter skall taupp de frågor som omsorgsberedningen haft att behandla. Men det kommer att skemed ett vidgat mandat att diskutera även utifrån kommunernas ansvar. Därmed trorjag att det skall bli lättare för denna utredning att komma fram tiU resultatän det var för Ansgar-gruppen. 49 (vpk): Jag tackar statsrådet för den upplysningen. Det är bra att den härhandikapputredningen skall överta Ansgar-gruppens direktiv när det gäller attvidga den lagstadgade rätten till behandling enligt omsorgslagen för andrahandikappade än de som omfattas av lagen. Men jag måste fråga: Kommer denhär handikapputredningen att arbeta ufifrån nolldirektiv, liksom alla andrautredningar gjort ? I så fall är det svårt att förstå attutredningen skall kunna komma med några förslag som verkligen innebärförbättringar för fler grupper. Sedan nolldirektiven infördes och vi därmed fick en nyutredningsteknik, har alla utredningar haft nolldirektiv. Det kommer säkerligenäven den blivande handikapputredningen att få. Det tror jag niig kunna utgå från, även omvi ännu inte är färdiga med direktivskrivningen. Jagvill i det sammanhanget peka på att uppgiften ändå inte är alldeles hopplös attäven med nolldirektiv få fram resurser för ett område. Jag tänker påbilstödsutredningen, som också hade nolldirektiv men som ledde till en reformenligt vilken bilstödet i statsbudgeten ökade från 65 till 255 miljoner. Nolldirektivinnebär att utredningen måste föreslå även finansiering av sina reformförslag.Men man kan ju åstadkomma konstruktioner och tekniska lösningar som underlättararbetet med fortsatta insatser. På det sättet kan man bana väg för reformer,som regeringen sedan tar ansvar för. Anf.51 MARGÖ (vpk): SkaU jag uppfatta statsrådets svar på min fråga om nolldirektiven så,att dessa direktiv i praktiken inte har någon betydelse utan atthandikapputredningen kan föreslå åtgärder som kommer att kosta pengar och attdet inte är nödvändigt att finansieringen sker inom det egna området ellernärgränsande områden, dvs. att utredningen kan föreslå en total omfördelning avsamhällets resurser. I så fall tycker jag att detta var ett bra svar. Som jag sade är direktiven ännu inte färdigskrivna, och därför kan jaginte svara på denna fråga. Vad som är alldeles klart är att de direktautgiftsökningar som en utredning föreslår måste åtföljas av finansieringsförslag.Men ett utredningsarbete består inte bara i att lägga fram förslag till ökadeinsatser. Ofta handlar det om organisationsformer, ansvarstagande, tekniskalösningar och anvisning av modeller för verksamheten inom de ramar där arbetetskall ske. Jagtog i går emot en utredning från barn ochungdomar. Denna innehöll mängder av intressanta uppgifter påhabiliteringsområdet. Vi skall inte enbart vänta på utredningen. Jag skallockså se fill att nu går igenom de nya uppgifter som kommerfram om habiliteringen av handikappade, uppgifter som visar att det skett vissaförsämringar sedan omsorgslagen trädde i kraft. Anf.53 MARGÖ (vpk): Det måste vara en klar skillnad mellan utredningar inomhandikappområdet och utredningar som gäller andra områden. När det gäller dehandikappades situation är det oftast inte fråga om att man skall föreslååtgärder som innebär standardförbättringar, dvs. sådana förbättringar förhandikappade människor som andra grupper inte får, utan det handlar alltid omatt föreslå åtgärder som gör det möjligt för handikappade att uppnå en del avden standard som vi andra har på olika områden. Därför menar vi att det äromöjUgt att ställa samma krav på handikapputredningar när det gällerfinansiering som gäller för andra utredningar. Utredningarna inomhandikappområdet måste få möjlighet att även föreslå saker och ting som kostarpengar. De måste också kunna gå utanför det egna området när de föreslårfinansiering. Överläggningenvar härmed avslutad. 10§ Svar på fråga 1987/88:450 om särskilda åtgärder för vissa HIV-smittade har frågat mig vilka åtgärder regeringen är bereddatt vidta för att förbättra situationen för dem som smittats av HIV genomblodtransfusion. HansGöran åberopar därvid att patientförsäkringen inte behandlat dessa fallmed tillräckligt allvar och att de HIV-smittades organisation inte beviljatsbidrag. Liksomfrågeställaren hyser jag den största medkänsla med patienterna som drabbats avHIV-smitta i sjukvården. Smittan berodde på att vi då inte hade möjlighet attskydda patienter från HIV-smitta, närmast i samband med blodtransfusion. Numeraär risken för smitta i sjukvården försvinnande liten. Huvudmännenför hälso- och sjukvården har tecknat patientförsäkringen för att patienter somdrabbas av allvarliga komplikationer skall kunna få ersättning. Någonvårdslöshet från sjukhusets sida behöver inte visas för att ersättning skallutgå. Patientförsäkringenger de skadade ersättningar, som i princip ansluter sig till vad som utgår iSverige enligt skadeståndsrättsHga principer. Ersättning lämnas således förinkomstförlust, för skäliga kostnader, för sveda och värk samt för beståendemen vid invaliditet. Mankan konstatera att ersättningen från patientförsäkringen för bestående men vidinvaliditet ofta ligger högre än vad som utgår enligt skadeståndsrättsligabedömningar. Ersättningen står i normalfallet i relation till dels graden avinvaliditet hos den skadade, dels den skadades ålder, och är avsedd attunderlätta det liv som personen tvingas föra på grund av skadan, bl. a. genomatt man ger möjligheter till rekreationsresor och utveckling av nya intressen. Ävenom den som infekterats av HIV genom blodtransfusion till en början inte visarnågra kroppsliga sjukdomssymtom av invalidiserande natur får ändå samtligaHIV-positiva en ersättning för bestående men från patientförsäkringen.Ersättningen står i relation till åldern. Man har från försäkrings-konsortietssida försökt spåra upp de smittade för att erbjuda dem denna ersättning. Detfinns omkring 100 HIV-positiva blödarsjuka och 67 anmäldatransfu-sionssmittade. Fler än 160 HIV-smittade har alltså fått ersättning.Totalt ca 10 milj. kr. har utbetalats i ersättningar till dem frånläkemedelsförsäkringen och patientförsäkringen. Härav avser 4,2 milj. kr. Omtillståndet aids utvecklas hos patienten lämnas ytterligare ersättning.Särskilda försäkringsmedel har reserverats för sådana framtida ersättningartill de HIV-smittade. Jag anser att det är orätt att påstå att patientförsäkringen inte behandlardessa fall med tillräckUgt allvar. och är för övrigt de endaländer i världen som på detta sätt ger ett ekonomiskt stöd till HIV-infekteradepersoner. för dem som smittats av Omsärskilda åtgärder för vissa HIV-smittade Prot.1987/88:116 . Om behandlingen av överaktiva barn beviljade ett bidragmed . till föreningens insatser i fråga om psykosocialstödverksamhet. Bidraget utgick från de särskilda medel som harbeviljat för bekämpningen av aids. har sålunda initialtbeviljats bidrag från staten. NU har därefter begärt ytterligare stöd tiUföreningsverksamheten, som bl. a. består i att låta medlemmarna görarekreationsresor, dock utan att ange något belopp. Vid beredningen av dennasenare ansökan har tagit kontakt med länslandsting. Det ansågs mer naturligt att gick in med ett stöd tiUföreningens verksamhet. har beslutat att gekamratföreningen ett bidrag med . Jag har också erfarit att . har betalats ut från patientförsäkringen till medlemmarna i NU för engemensam rekreationsresa. Det finns enligt min mening inte någonanledning för regeringen att vidta särskilda åtgärder i detta fall. 55 HANS (): Jag tackar socialministern för svaret. Det utförliga svaret vittnar om att socialministern hartagit denna fråga på allvar. Det rör sig här om en liten grupp, som av allt attdöma inte kommer att utökas, och det är människor som oförskyllt - på grund avvad som har hänt inom den allmänna sjukvården - fått mycket allvarliga skadoroch allvarliga men. Socialministern säger i sitt svar att man har utgivitvissa schablonersättningar och att ersättningen står i relation till åldern.Det är dessa ersättningar som de drabbade, men också många andra, har ansettvara lågt satta. De ligger i skiktet från ..fill . Omman slår ut det belopp som utbetalats - omkring 4,2 milj. kr. - till detransfusionssmittade skulle det röra sig om . som genomsnittligersättning, och det får betraktas som lågt. Det finns därför all anledning att noga följa den härsaken och söka vidta åtgärder som kan underlätta vederbörandes möjligheter attfå ytterligare ersättning utan att de skall behöva tillgripa rättsligtförfarande, riågot som av aUt att döma både de själva och deras ombud harstegrat sig mot. Slutligen noterar.jag med tillfredsställelse attersättning har utgått till kamratföreningen . Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på fråga 1987/88:454 om behandlingen av överaktiva barn har frågat statsrådet om han anser att droger skall kunna användas för att lugna överakfivaskolbarn och, om inte, vilka åtgärder han kan tänka sig att vidta för attförhindra att så sker. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skaU besvara frågan. Bakgrundentill fråga är en diskussion i radioprogrammet världdär s. k. överaktiva barn diskuterades. barn och ungdomar kan ha många olika orsaker och behandlingen är därförmycket varierande. I vissa fall tycks överaktiviteten vara uttryck för enlindrig hjärnskada. I fall av mer uttalad hjärnskada som orsak fillöveraktivitet har i barn- och ungdomspsykiatrin prövats att behandla medcentralstimulerande medel. Detta, viU jag understryka, är en metod som användsmycket sällan. Enligt vad jag erfarit har 37 barn i behandlats medamfetamin på grund av hyperakfivitet . I de flesta fall bearbetasdenna typ av problem med psykoterapi eller med stöd och hjälp till barnet ochfamiljen på annat sätt. Detfinns enligt min mening inte skäl att vidta några åtgärder för att förhindraatt det fåtal barn som behöver centralstimulerande medel för att kunna fullgörasin skolgång får denna behandling. Ombehandlingen av överaktiva barn Anf.57 (): Jag ber att få tacka socialministern för svaret - men jag är faktisktlitet besviken över att inte skolministern var beredd att svara, eftersom minfråga egenfligen avser störda barn och deras skolsituation. Detradioprogram, som jag refererade till i min fråga och som också socialministernhär refererade till, ledde till att väldigt många upprörda föräldrar kontaktademig och undrade, om det verkligen var så, att barn kunde bli behandlade meddroger i skolan. Nuhör jag av svaret att 37 barn har behandlats på det här sättet ,och jag tycker att 37 barn är 37 barn för mycket. Jagbeklagar att socialministern inte tar avstånd ifrån den här formen avbehandling, för det är faktiskt fråga om drogbehandling. Vad vet man omföljdverkningarna? Behandlingen botar ju inte. Tvärtom kan den leda tillberoende. Föratt återigen anknyta till radioprogrammet vill jag nämna att där framträdde enmamma och berättade om sin pojke, som tydligen hade fått en sådan härbehandUng. Hon sade: Det har lugnat ner honom. Skolan har sagt att det är ettunder som hänt. Han har sutfit alldeles sfilla. Han har kunnat sitta helalektioner. Jagtycker att det visar att behandlingen inte kan vara riktigt bra. Barn i denåldern måste ju ändå få vara akfiva. Än en gång: Jag beklagar att socialministern anseratt sådan här behandling skall få fortsätta. Skolministern hade naturligtvis varit beredd att svara på frågan, menden faller alltså inom mitt ansvarsområde, och därför svarar jag. Jagkan informera om att planerar ett expertseminarium omcentralsfimulanfia senare i den här månaden, och då skall man bl. a. diskutera fråganom den kliniska prövningen och bedöma långtidseffekterna. Jagvill också påpeka att än så länge är sådan här behandling möjlig bara medlicens från i det enskilda fallet, eftersom centralstimulerandemedel inte är registrerade som läkemedel. Jag menar fortfarande att Prot.1987/88:116 det är i ytterst få fall man har gjort bedömningen att dennabehandling är befogad. I övrigt använder man andra metoder. Om rätten tillATP-poäng vid vård av barn i hemmet Anf.59 (): Jag vill återupprepa att jag tycker att detta ytterliga fåtal, de 37barnen, fakfiskt är 37 barn för mycket. Detvore bra om detta seminarium kunde komma fram till att de behandUngsmetoder somskall användas skall vara sådana att barn inte riskerar att bli beroende avcentralstimulerande medel typ amfetamin och ritalina. Överläggningenvar härmed avslutad. 12 § Svar på fråga1987/88:478 om rätten till ATP-poäng vid vård av barn i hemmet har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta föratt informera om vikten av att föräldrar som vårdar sina barn i hemmet ansökerom att få tillgodoräkna sig som grund för framtida ATP-pension. Fråganom tillgodoräknande av vårdar för ATP har behandlats avsocialförsäkringsutskottet. Utskottet framhöll i sitt betänkande (SfU 1987/88:18) att förmånen gäller försäkrad förälder som under större delen av ett årvårdar barn som inte har fyllt , under förutsättning att föräldern såönskar. Ett automatiskt påförande av vårdar borde därför inte ske. Utskottetansåg emellerfid att det kan finnas skäl att förbättra informationen om rätttill ATP-poäng för vård av barn. borde som tillsynsmyndighetta inifiativ till att informationen spreds fill berörda försäkrade. Enligtvad jag fått veta har planerat åtgärder för att förbättrainformationen på det sätt som utskottet förutsatt i sitt betänkande. Verket haravsatt särskilda medel för att genomföra sådana åtgärder. Jag bedömer därföratt några ytterligare åtgärder från min sida inte är nödvändiga. Anf.61 (): Jag ber att få tacka för svaret på min fråga, somgällde ATP-poäng vid vård av barn i hemmet. Detär väl ett understatement att säga att ATP-poäng är aktuella ,och jag förstår att många människor blev upprörda och rädda när de såg enartikel i , där det rapporteras hur få föräldrar somutnyttjar rätten att registrera ATP-poäng. De som inte gör det drabbas inte numen in framtiden. Enligt den tjänsteman på som stod föruppgifterna kan det gälla ett par , om man underlåtit attregistrera de här ATP-åren. Ioch för sig är det ju utmärkt om går ut och informerar,men jag undrar om det räcker. Jag har funderat på det här, för jag är övertygad om att vialla är lika intresserade av att få den här registreringen gjord och geföräldrarna deras rätt.