prot · GB0916 · 1987-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1987/88:16 1 § Justerades protokollet för den 20 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades 1987/88:11såvitt avsåg förslaget fin lag om ändring i riksdagsordningen tin i övrigt till näringsutskottet /88:19 tillskatteutskottet /88:39 till näringsutskottet /88:40 och 43 tillsocialförsäkringsutskottet /88:45 till näringsutskottet /88:46 fillsocialförsäkringsutskottet Skrivelse 1987/88:15 till utrikesutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades 1987/88:1 om fortsattdecentralisering inom högskolan (prop. 1986/87:127 delvis). Fortsatt decentralisering inom högskolan 1 (): Vi skall nu behandla regeringens proposition127 om fortsatt decentralisering inom högskolan. Redan rubriken är förvissomissvisande. Vilken decentralisering är det fråga om? Är regionstyrelsernasavskaffande den stora decentraliseringsreformen? 1 så fall gäller det inte såförfärligt mycket. Och till vilket pris skall det ske? I själva verket kommerdet att innebära att centralmakten, genom att skaffa sig rätt att utnämna en Prot.1987/88:16 majoritet av företrädarna i högskolestyrelserna, än mer stärkersitt grepp. 28 oktober1987 riktigare benämning på propositionen skulle ha varit högskolanspolitisering. 7 ', ' Det här är djupt olyckligt. Strävanefter kunskap och sanning har alltid j,.. j . ., j ,/ / vantgrundläggande for människorna. Som en del i dessa strävanden har man genomtiderna skapat universitet och andra institutioner för högre utbildning. Jagvill erinra om att våra äldsta universitet i nu snart är . Jag tänkerdå speciellt på . Inom universiteten har det alltid funnits två motsatspoler- dels relationerna till makten, dels relationerna till den fria tanken.Studenterna, professorerna och maktapparaten har varit tre olika delar som sinsemellanhaft att bestämma utvecklingen. har vi kunnat se hur studenter ochprofessorer har stått emot en statsmakt som alltför ofta lyckats i sinaambitioner att kontrollera universiteten. Vi kan alltså, i större eller mindreutsträckning, skåda en kamp mellan autonomi och statskontroll över hela linjen. Om vi ser på universiteten i kan vikonstatera att är det land där de medeltida traditionerna kanskestarkast lever kvar, och där vi också finner en relativt stark autonomi föruniversiteten. Än större är denna autonomi i maktdelningens Förenta Stater.Även i är universiteten relativt självständiga, inte minst efterett utslag av författningsdomstolen i . däremot har gått enannan väg alltsedan Napoleontiden. Den napoleonska modellen har inneburit långtgående statsregleringar. Samma sak kan också sägas gälla för Spaniensvidkommande. Men genomgående är att vi sett en kamp mellan frihetoch försök att styra, och det har gällt att åstadkomma något av en balansmellan friheten och styrningen. är långt inne på den franska vägen. Jag hadetillfälle att höra universitets rektorprofessor berätta att han hade besökt och där kunnatbevittna, mirabne dictu, ett val av rektor som ägde rum med slutna sedlar, ochdär det dessutom fanns olika kandidater. I utses rektor av regeringenefter förslag av högskolestyrelsen, och skall regeringen också skaffa sig enmajoritet i våra universitets- och högskolestyrelser. Än starkare blir greppetöver universiteten, vilket också möjligtvis kan verka diskrediterande för desvenska universiteten och högskolorna i internationella sammanhang. Tankefrihet och öppenhet som en del av det västerländskaarvet har alltid varit kännetecken för en framgångsrik vetenskap. Det har gälltatt inte bara skapa välutbildade människor, utan det har också gällt att viduniversiteten och högskolorna skapa centra för oberoende samhällskritik ochskapa en motvikt mot den tillfälliga politiska maktens innehavare. För att kunna fylla sin roll måste universiteten varaoberoende så långt som möjligt och får aldrig bli redskap för statsmakten ellerför något annat maktcentrum i samhället. För oss moderater är målet självklart.Vi formulerade det senast på vår partistämma i . Där sades det klart utatt vår strävan är att inom universiteten och högskolorna åstadkomma självstyrandeenheter. Men staten skall, vilket har varit en tradition i , varaansvarig för finansieringen. Är det orimligt? Statsmakten är ansvarig förfinansieringen men utan att ha det absoluta inflytandet. Redan det faktum att staten har ett ansvar förfinansieringen, dvs. att staten betalar detta över statsbudgeten, innebär ettstyrmedel. Men i övrigt bör staten vara varsam. Man skulle kunna säga attuniversitetens frihet är en förutsättning för demokrafins utveckling. Därförär den här propositionen som lagts fram av regeringen så orimlig. Den syftarytterst fill en kontroll över universiteten. Propositionen, i det skick som dennu har behandlats av utskottet, kan sägas sönderfalla i tre huvuddelar. Manutgår från det s. k. LIE-anslaget, dvs. anslaget till lokala och individuellalinjer och enstaka kurser. Detta anslag vill man fördela direkt till de olikahögskoleenheterna. I och för sig ligger det naturligtvis en fara i detta. Iframfiden kommer man att kunna spela ut den ena högskolan mot den andra. Detskulle vara djupt olyckligt. Vi har för vår del föreslagit att detta anslag istället skall bakas in i sektorsanslaget. Utskottethar emellerfid inte gått på regeringens linje helt och fullt härvidlag.Utskottet beställer i stället en översyn och vill ha förslag till ett nyttanslagssystem redan i nästa års budgetproposifion. Därför kan förslagetaccepteras så långt. Den här ombakningen av LIE-anslaget är också orsaken tillatt man, vilket är den andra delen i propositionen, vill avskaffa regionstyrelserna;Ingen, i varje fall inte inom moderata samlingspartiet, torde ha särskiltmycket att invända mot att regionstyrelserna avskaffas, tvärtom. De harinneburit ett onödigt byråkrafiskt mellanled som förvisso har kostat mera ände, vill jag minnas, 13 milj. kr. som är anslagna till det hela. Menden tredje frågan, och det är framför allt den som är viktig, gällerhögskolestyrelsernas framfida sammansättning. Här har en av regeringensledstjärnor varit att det skall vara en majoritet av s. k. allmänföreträdare.Det är väl inget tvivel om att detta leder till en politisering avhögskolestyrelserna och högskolan, vilket jag tidigare varit inne på. Det ärinte heller något hugskott från regeringens sida, utan man skulle kunna sägaatt det här är fråga om en lång och ihärdig kamp från socialdemokraternas sida.Redan U 68 -utbildningsutredning - föreslog en majoritet förallmänintressena. Det avvisades bestämt av remissinstanserna. Då tog manhänsyn till det. Därefter gjordes ett nytt försök 1983, men i den promemoriasom gick ut på remiss innebar två av de tre förslagen att en knapp majoritetskulle införas för de s. k. allmänna intressena. Majoriteten avremissinstanserna sade igen nej. Då tog man på nytt hänsyn till det hela, menså inte . Enligtregeringen fungerar högskolestyrelserna dåligt. Ja, enligt propositionsförslagetvill man inte ens ha med verksamhetsföreträdare. Man talar omexternfinansiering, som skulle spela en så stor roll att man för den skullmåste göra om högskolestyrelsernas sammansättning. När det nu är så attexternfinansiering i varje fall delvis spelar en ökad roll, borde det finnasdesto större skäl tin att i stänet förstärka den inomvetenskapliga bedömningen.Endast kompetensen kan avgöra i vilken utsträckning ett icke önskvärt beroendeväxer fram. Politiker i högskolestyrelserna utgör förvisso inte någon som helstgaranti för integriteten, utan tvärtom. Regeringensförslag innebar att sex företrädare skulle utses för s. k. allmänna intressen,plus en rektor, plus tre fackliga representanter och en studeranderepresentant.I det ursprungliga förslaget kunde man se att man Fortsatt decentralisering inom högskolan riskeradeatt få en styrelse där det inte fanns en enda person med vetenskapligkompetens. I och för sig kan vi tänka oss att någon av de fackligarepresentanterna hade en sådan kompetens, och vi kan hoppas att rektorn ocksåhar vetenskaplig kompetens i flertalet fall. Men teoretiskt var det alltsåmöjligt att få en styrelse som var sammansatt av.personer av vilka inte någonenda hade vetenskaplig kompetens. Nåväl, propositionen lades fram . Man kankonstatera att någon egentlig beredning var det inte fråga om. Skulle jag varahård i mitt omdöme, skulle jag kunna säga att det i viss mån var en rättslarvig departementspromemoria som helt plötsligt upphöjdes till rang ochvärdighet av en proposition. skäll den trumfas igenom. Det spel somförekommit bakom kulisserna är förvisso rätt intressant, inte minst frånstatsvetenskaplig synpunkt. Läget var det att sade nej.Man ville inte avskaffa regionstyrelserna, och man var heller inte tilltalad avförslaget i dess helhet. Vpk sade också nej. gjorde en piruett ochsade kanske, medan vi moderater definitivt sade nej till det förslag som hadelagts fram. Tanken var att utskottet sedan skulle arbeta fram ett förslag i september.Vi sammanträdde två gånger, och bägge gångerna blev det bordläggning.Däremellan pågick naturligtvis ett intensivt diskuterande på olika håll. Såsäger plötsligt vpk ja. Jag måste säga att jag minst sagt är något förvånadöver vpk;s ställningstagande. I sin partimotion - vpk ansåg alltså frågan såviktig att man t.o.m. väckte en partimotion - sade man uttryckligen att i deframtida högskolestyrelserna skulle "ingen grupp ensam ges majoritet istyrelsen". Det var stolta proklamationer, men vad var de värda när detkom till kritan? Nej, vpk:s stöd får socialdemokraterna. Det skulle egentligenvara intressant att få veta vilket pris som betalats. Jag kan i varje fall intei utskottets förslag se några egentligt stora eftergifter. Det kan hända att prisetkommer att betalas på något annat område. Det vore intressant för svenskafolket att få veta vad som fått vpk att så lättsinnigt ge upp den akademiskafriheten. klarade sig med blotta förskräckelsen och tillhör i dagreservanterna. Efter denna kohandel mellan socialdemokrater och vpk iutskottet lade man alltså fram ett förslag om att det skall vara en majoritetför de s.k. allmänföreträdarna, dvs. politiker och likasinnade. Men det är välinte politiker som skall sitta där, får jag kanske höra statsrådet invända. Ja,i utskottet har man i varje fall klart och tydligt, när man exemplifierat vilkasom skall sitta i styrelsen, talat om personer med förankring i och erfarenhetav den representativa demokratin. För mig är det ingenting annat än enomskrivning av just ordet politiker. Rektors ställning har försvagats. Verksamheten får i dennya tappningen i nåder representanter, och också studeranderepresentationen harförstärkts. Facket däremot kommer inte att vara representerat. Det är konsekvent.Vi har också sagt att det i enlighet med vad man kommer fram till när detgäller verksledning i övrigt inte heller finns någon anledning att facket skallvara representerat i styrelsen och ha säte och stämma där. För oss i moderata samlingspartiet sitter universitetensoch högskolornas integritet i högsätet. Vi är inte beredda att acceptera attnågon grupp får majoritet i styrelserna utan vill ha fördelning i stort settöverensstämmande med densom nu gäller. Däremot har vi varit fullt beredda att diskutera antalet. Vi harockså föreslagit att regeringen skall lägga fram ett nytt förslag; helst ienlighet med vad högskolorna själva vill. Något skall också sägas om en annan fråga som vi frånmoderaterna tagit upp, nämligen arbetsfördelningen mellan högskolorna. Denforskningsför-beredande utbildningen, alltså åtminstone upp till 60 poäng, börenligt vår mening koncentreras till högskolor med fasta forskningsresurser ochdessutom till de tidigare s. k. universitetsfilialerna. Därmed får vi bättregarantier för en kvalitativ utbildning. Dess värre har kvaliteten påhögskoleutbildningen och universitetsutbildningen kanske intevarit vad den borde vara. Slutligen, herr talman: Vid en magisterpromotion i Lunduttalade : "Parnassens tinnar haven I bestigit, de solbeglänstamänsklighetens höjder; ty högre stiger icke människan opp, än vetenskap ochkonst ledsaga henne." Då sattes vetenskapen och konsten i högsätet. Men skall ifortsättningen regeringen, alldeles oavsett partifärg, vara den främsteledsagaren, fruktar jag att det knappast kan bli fråga om att bestiga någraparnassens tinnar. Så högt har förvisso aldrig den politiska makten kunnatsträcka sig. Det finns risk för att denna dag blir en svart dag för denakademiska friheten, för sanningssökandet. Jag yrkar bifall till de moderata reservationerna 1; 5 och 9. Fortsatt decentralisering inom högskolan 2 (): sade att det här kan bli ensvart dag. Jag skulle vilja säga att det blir en ovanlig dag. För det är inteofta beslutar att avskaffa stafiiga myndigheter. och ettkansli som en gång inrättats har vanligen en förunderlig förmåga att införbeslutsfattarna bevisa sin oumbärlighet. Eftersom nya organ tillkommer då ochdå, vanligen i samband med reformbeslut, växer den administrativaöverbyggnaden. För människor som arbetar i det som brukar kallas linjen, alltsånära de medborgare som berörs, ter sig ofta överbyggnaden som onödig byråkrati.Inte sällan har de rätt. Därför är det skönt att det nu tycks finnas énmajoritet här i kammaren för att avskaffa sex stafiiga regionala styrelser inomhögskolan med tillhörande kanslier. Att ett organ möjligen varit motiverat iett skede säger inte att det är motiverat för evigt. Om beslutar att avskaffa regionstyrelsernaoch decentralisera beslutsrätten till högskolorna själva, är det ett utmärktsätt att fira tioårsminnet av det stora högskolebeslutet . Frånfolkpartiets sida har vi svårt att förstå varför det skulle behöva ta så långtid för vissa partier att inse att det största felet med den reformen - somockså innehöll mycket positivt -var att systemet blev för byråkratiskt, förtopptungt. Alla med kontakter inom högskolan borde väl ha fått sådana signaler. Ett organ som inrättas för ju så mycket med sig. Denverkliga kostnaden är, sorii antydde, större än det sombudgeteras i statens budget. Ett organ skickar ut förslag på remiss och skallsjälvt besvara remisser. skickas remisser ut på underremisser ellersamråd. Fortsatt decentralisering inom högskolan Prot.1987/88:16 tet blir én stark tillväxt av produktionen av papper ochsammanträdestim-28 oktober 1987 mar. En viss mängd av de varorna är givetvisofrånkomlig - det måste inte minst vi som arbetar i detta hus erkänna. Men manmåste också inse att summan ibland blir sådan att den inte längre utgör ettstöd utan ett hot mot kärnverksamheten, i det här fallet högskolansundervisning och forskning. Jag är alltså på flera sätt tillfredsställd med de förslagsom utbildningsutskottet för fram i sitt betänkande nr 1. Redan denproposition, nr 127, som var utgångspunkten innehöll en del bra förslag, menutbildningsutskottets förslag är bättre. Jag tycker mig kunna konstatera attfolkpartiet har bidragit fill det. Trots att vi alltså i en av huvuddelarna inte står bakomförslaget, har vi på olika sätt bidragit fill att förbättra betänkandet. Jagtror att det delvis skedde genom den remiss fill högskolorna och andra berördaintressenter som vi föreslog i vår motion, och som utbildningsutskottet fattadebeslut om. Både psykologiskt och sakligt var det mycket viktigt att i detskedet inhämta de berördas synpunkter. Sedan är det ingen hemlighet att vi harhaft diskussioner med socialdemokraterna om att försöka hitta kompromisser påde punkter där vi tyckte olika. Trots att detta misslyckades ser jagändå spår av de förhandlingskontakterna i utskottets betänkande. Det är värdefullt att lärare och studenter får en starkareställning i högskolestyrelserna än som var tanken i det ursprungliga förslaget.Det är värdefullt att det slås fast att rektor i normalfallet skall varaordförande i högskolestyrelsen. Det är värdefullt att de fackliga företrädarnahar närvaro-och yttranderätt men inte rösträtt. Innan jag fortsätter att kommentera detta medhögskolestyrelserna vill jag konstatera att förslaget att nu låta det s. k.LIE-anslaget gå direkt till högskolorna är en klar förbättring. Det skallnaturligtvis ses som det första steget i en process. Vi avvaktar med spänningde vidare förslag som skall komma i budgetpropositionen om en fortsattdecentralisering inom högskolan. När det gäller högskolestyrelserna anser vi att densammansättning som de enligt utbildningsutskottet skall få är en skamfläck förden förändring som sker. Under det senaste halvårets diskussioner har detblivit alltmer klart dels att själva begreppet "allmänföreträdare" ärolyckligt, dels att vi från liberalt håll ser mycket olika på dessastyrelseledamöter jämfört med socialdemokraterna. Socialdemokraterna har,skulle jag vilja säga, ett konfrontatoriskt synsätt från U 68:s dagar;akademikerna är en från verkligheten isolerad grupp, och deras verksamhetbehöver därför styras av representanter för folkets intressen, nämligen politikeroch fackföreningsföreträdare. Vi ser däremot dessa företrädare först och främstsom en resurs för högskolorna. i vårt land - det må vara för ettföretag eller en institution - mår väl av att i sin krets ha människor medandra erfarenheter och andra kontaktnät. Vi hade alltså varit beredda - det var detta en piruett - att acceptera en majoritet i styrelserna förallmänföreträdarna, om de hade definierats och utsetts på det sätt som vi hadeönskat. Vi menar att man då hade fått en garanti för att allmänföreträdarnahade blivit den resursen, förankrade i högskolans egna behov, om resp. högskolahade fått nominerasina egna allmänföreträdare och regeringen i normalfallet hade varit bunden attutse dem som högskolan nominerat. Detta bottnar naturligtvis i den grundsyn på högskolan.som jag har utvecklat från den här talarstolen. Från liberalthåll lägger vi stor vikt vid högskolans frihet. Vi ser universiteten och högskolornasom en viktig motkraft mot vissa tendenser i samhällsutvecklingen ochsamhällsdebatten, en motkraft till kunskapsförakt, modetrender och popuhsm. Vårvision är det autonoma , till stor del skattefinansierat men isina vetenskapliga beslut och andra verksamhetsbeslut fritt från utomståendeintressen. Vi kan nu konstatera att med den sammansättning somhögskolestyrelserna kommer att få och med det sätt som allmänföreträdarnakommer att definieras på, föreligger, det en risk för att denna frihet kommeratt undergrävas. Det blir inte fillräckliga garantier för att högskolansintegritet och frihet bevaras. Därför säger vi nej till förslaget atthögskolestyrelserna skall bestå av en majoritet som regeringen utser och som ärdefinierad på det sätt som föreslås i utbildningsutskottets betänkande. a. den mening som citerade ochytterligare någon mening i betänkandet kan bära föra tankarna till politikeroch fackliga företrädare. Tänker man sig att högskolestyrelsernas majoritetskall bestå av samma typ av personer som har utgjort majoriteten iregionstyrelserna, då anser vi att förändringen är dålig. Vi anser att detklart är ett steg i fel riktning, för då kommer inte högskolestyrelserna att pådet sätt som vi önskar framför allt se som sin uppgift att försvara högskolansintegritet och frihet, utan då blir snarare styrelserna ett instrument för demakthavande och för de anslagsbeviljande myndigheterna. Det är inte bra. hoppas vi att decentraliseringen kommer attfortsätta. Vi anser att den processen redan har tagit alldeles för lång tid.Under våren 1988 bör vi kunna fatta sådana beslut i . Vi anser också att det är mycket vikfigt med denutvärdering av högskolestyrelsernas sammansättning och verksamhet somutbildningsutskottet nu föreslår. Om man inte kan hitta en form för utseendeav dessa s.k. allmänrepresentanter som garanterar högskolans integritet ochfrihet, är jag för min del övertygad om att det kommer att visa sig vara bättreatt återgå till en form där högskolestyrelsernas majoritet består avföreträdare för verksamheten. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservation 3 i utbildningsutskottets betänkande. Fortsatt decentralisering inom högskolan 3 (): I valrörelsen möttes vi centerpartisterav ständiga frågor från våra socialdemokratiska debattmotståndare. Frågornagällde om man kunde lita på , om stod fast vid högskolereformenoch om skulle hjälpa till att slå vakt om regionstyrelserna. Man sade:Tänk om det blir en borgerlig regering. Kommer då att kunna stå emotkraven från folkpartister och moderaterom att avskaffa regionstyrelserna? Vårtsvar var ett obetingat ja. Vi står fast vid dessa beslut. Eftersomfrågan hade ställts trodde vi naturligtvis att även socialdemokra- Fortsatt decentralisering inom högskolan Prot.1987/88:16 terna skulle stå fast vid besluten. Det blev nu inte en borgerligregering , utan det blev en socialdemokratisk regering. Detvisade sig att man inte kunde lita på socialdemokraterna, eftersomregionstyrelserna avskaffades. Detta är inte någon enstaka företeelse. Längre fram underhösten kommer vi att få uppleva sådana situafioner fler gånger. Vi kommer attmöta politiska beslut där vi kan lita på socialdemokraterna. Sammaförhållande rådde i samband med budgetpropositionen . Vi kunde då märkaatt socialdemokratin lämnade sina ideal - sina utbildningspolitiska och fördelningspolitiskaideal - på viktiga utbildningspolitiska områden. Det är allvarligt om man intelängre kan lita på socialdemokratin när det gäller utbildningspolitiken. Från centerparfiet har vi sagt att det behövs ettregionalt organ för samordning och utveckling inom högskolan. Det finns mångaexempel på att det har fungerat bra. är ettexempel, och, utvecklingen som är på gång i det s. k. är ettannat. Vi tror att det framöver kommer att finnas ytterligare områden där manskulle kunna ha nytta av regionala organ. Vi kan också vara beredda attdiskutera formerna för och innehållet i den regionala styrningen, och vi villgärna medverka till en fortsatt decentralisering från UHÄ och vidare ut tillregionerna och högskolestyrelserna. Detsamma gäller för anslagssystemet sombehöver förenklas och få en mer samlad resursfördelning. Mot denna bakgrund har vi föreslagit att man skall göra enordentlig utredning av alla dessa frågor. Utredningen skulle göras av enparlamentariskt sammansatt kommitté med företrädare för de politiska partiernaoch naturligtvis också med företrädare för högskolorna. I en sådan kommittéskulle man också kunna se över den lokala ledningen för högskolan. Regeringen tycker emellerfid inte på det sättet. I vårasfick vi, som sade, en slarvigt hopkommen proposition, efteren försöksballong i samband med budgetpropositionen. Försöksballongen tappadedock luft mycket snabbt och blev till intet. Detta kommer emellertid nutillbaka utan att regeringen har någon form av vare sig politisk förankringeller förankring ute i högskolevärlden. fick i vanlig ordning, höll jag påatt säga, ta på sig beredningsansvaret för denna proposition. Vi kunde enas omatt skicka ut förslaget på remiss till högskolorna. Det blev tyvärr enoförskämt kort remisstid. Det gick tydligen inte att få en längre remisstid,eftersom man hade så väldigt bråttom med att försöka åstadkomma ett beslut föresommaruppehållet. Men inte heller det lyckades. Sommaren gick och vi samladesigen, som har beskrivit. Det fanns fortfarände ingenmajoritet för detta förslag. har vi fått uppleva att vpk har klivitombord på galejan. Vi får väl erfara till vilket pris detta harskett. Liksom har jag svårt att tro att priset skulle vara sålågt som några rader om en uppföljning och utvärdering av beslutet. Även moderater och folkpartister har emellertid del iansvaret för detta beslut, närmare bestämt till två tredjedelar. När det gällerregionstyrelsernas avskaffande applåderar de närmast beslutet och när detgäller det nya anslagssystemet sväljer de det utan några större protester. nog som omkrumbukterna kring sammansättningen av högskolestyrelserna mera är enuppvisning för syns skull än något reellt. har visserligen en radinvändningar. De menar sig vilja slå vakt om högskolans frihet att"självbestämma, och att de är rädda för den politiska styrningen.