prot · GB0947 · 1987-12-31 00:00:00 — Det handlar om aft antingen hålla fast vid densolidariska lönepolitiken, och då också få för stor löneglidning, eller ruckanågot på den solidariska lönepolitiken för att dämpa löneglidningen. Jäg tyckerman skall välja den senare vägen. Regeringen har redan öppnat dörren på glänt för dettagenom aft medge att, som det sägs i proposition 60, "fördelningen avlöneutrymmet bör ske så aff statens personalförsörjningsintressentillgodoses". Det är ett krångligt sätt att säga marknadslönefillägg, ettord som man annars brukar använda. Varför inte ta steget fullt ut och öppeterkänna att olika typer av bonuslöner och andel-i-vinsf skulle dämpa lönekostnadsökningarna?Om de anställda vet aft de får del av resultatet, minskar skälen aff i förväg,för säkerhets skull, ta ut så mycket som möjligt. Men då måste regeringen ändrasig och sluta motarbeta sysfem för de anställdas andel-i-vinst, då måste man alltsåta bort Vissa ekonomisk-politiskaåtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Den politik vi i förespråkar föratt få ner löne- och prisökningsfakfen innebär följande: - stabilaförutsättningar i stället för kvarfalspolitik - cash limit pärätt nivå - sänktamarginalskatter och återinfört inflationsskydd - avskaffadesocialförsäkringsavgifter på anställdas andel-i-vinst. Min fråga är vad finansministerngör nu - sitter han bara och väntar och hoppas? Lägg i stället, Kjell-OlofFeldt, fram ett förslag i budgetproposifionen om sänkta marginalskatter. Jaglovar att då inte klaga på nyckfullhet och ombytlighet, utan att i ställetberömma en som är klok nog att veta när han haft fel. Med detta yrkar jag bifall till dereservationer i betänkande nr 10 som är undertecknade av folkpartisterna. 5 (); I tisdagens ekonomiska debatt liknadefinansministern det ekonomiska läget vid att har klättrat upp ur enavgrund och står vajande pä kanten. Vid minsta obefänkta rörelse i felriktning skulle landet ramla ned i avgrunden igen. Regeringens budskap ärklart: fördes ned i avgrunden mellan åren 1976 och 1982.Efter 1982 har klättrat upp ur den "borgerliga avgrunden".Den ekonomiska krisen är nu över. står på stabil grund ovanföravgrunden - visserligen något vacklande. Den historieskrivning som regeringen gör är ofullständigoch dessutom felakfig. fanns ingen avgrund. Sverigestod på en stabil grund, som de flesta andra länder. I början av 1970-falet komoljeprischocken. De oljeproducerande länderna grävde ett stort hål i densvenska ekonomin genom sina kraftigt höjda oljepriser. Tillväxten i omvärldenminskade påtagligt. Det naturliga i denna situation hade varit att "fyllaut hålet" genom aft strama åt den inhemska efterfrågan. På detta sätt hadeden ekonomiska grunden varit stabilare att stå på. Den socialdemokrafiska regeringen gjorde i ställettvärtom. Politiken lades om i expansiv riktning. Den inhemska efterfråganstimulerades. På detta sätt grävdes hålet ännu djupare. Sanden man grävde upplades på kanterna. På denna bräckliga grund vilade det svenska folkhemmet. Detgav en illusion om att det gick bra för , vilket medförde krav på högrelöner. Avtalsparterna grävde hålet djupare med sina "löne-spadar".Regeringen spädde på med arbetsgivaravgifter. Lönekostnadsökningarna steg, ochvar . Hålet som oljeländerna skapade blevgenom regeringspolifiken fill en avgrund. Det svenska folkhemmet blev ettBabels hus. Vid minsta oväder skulle huset obönhörligt åka kana ned iavgrunden. Det blev också oväder. Den internationella kris ivärldsekonomin som uppstod blev både djup och långvarig. Det blev det värstaskyfall som världen skådat sedan 30-talef. Detbrukar heta att den som gräver en grop åt andra ofta faller själv däri. Det stämdeinte i detta fall. Socialdemokraterna förlorade valet , och en regeringledd av centerparfiet tog över. Andra fick röja upp efter socialdemokraternasmisslyckade ekonomiska polifik. Mycket snart efter regeringstillträdetrutschade det svenska folkhemmet i snabb takt nedåt mot avgrunden -i betydligtsnabbare takt än de länder som hade förf en förnuftig ekonomisk polifik efteroljeprischocken. Genom två hårt kritiserade devalveringar -1976 och 1977 -bidrog de icke-socialistiska partierna till att fallet blev mindre. Folkhemmetoch den svenska ekonomin började därefter att sakta klättra uppåt igen.Avgrunden fylldes ut genom att den icke-socialistiska regeringen satsade storabelopp på att omstrukturera det svenska näringslivet - en strukturrationaliseringsom saknar motstycke i hela västvärlden och som har fått beröm från olika håll.Hela näringar försvann, och andra skapades. På detta sätt klarade decenferledda regeringarna aff också hålla nere arbetslösheten , medanövriga upplevde tvåsiffriga arbetslöshetsprocenttal. Denna investeringhar fortfarande nytta av. År1978 kom den andra oljeprischocken. Avgrundsdjupet ökade igen. Folkhemmetrutschade åter utför - ned mot avgrunden. Det gick dock i en jämfört med 1976betydligt långsammare takt - detta fill följd av en förnuftigare ekonomiskpolitik. devalverade så regeringen åter, och den svenska ekonominbörjade återhämta sig. Innaneffekterna av denna devalvering hunnit verka återtog socialdemokraterna makten1982. Regeringsperioden inleddes med en jättedevalvering. Genom denna manöverklättrade ytterligare ett par pinnhål upp ur avgrunden. Avtalsparternahar dock fortsatt aft med sina lönespadar gräva avgrunden djupare. Andrakrafter har dock sett till aft folkhemmet inte åter rutschat utför. Deoljeproducerande länderna har genom den s. k. omvända oljeprischocken haftvänligheten aft ge fillbaka en betydande del av vad de tidigare tagit.Regeringen har också fått bra draghjälp ufifrån genom den förbättrade internationellakonjunkturen, fallande dollarkurser, fallande internafionell inflafion ochfallande internationella räntor. På detta sätt har segat sig upp tillkanten på avgrunden. Därstår nu regeringen med i spetsen längst uppe på kanten framförden avgrund socialdemokraterna själva var med och skapade i början på 70-falet.Regeringen står dock inte på egna ben utan i hög grad stöttad av vänligaoljeschejker, centralbankschefer och automatiska devalveringar till följd avdollarfall. Skulle detta stöd svikta det minsta skulle regeringen återigenhandlösf kunna falla ned i avgrunden. Nedanför står också avtalens parter ochgräver för brinnande livet. Platsen där finansministern sfär underminerasalltmer. De grundläggande problemen i svensk ekonomi har dolts bakom en rad förSverige mer eller mindre tursamma sammanträftanden, men de är ingalunda lösta.Fortfarande är det så här; Svensk indusfri tapparmarknadsandelar, även utan ytterligare konkurrenskraftsförsämringar. är kostnadsutvecklingen i högre än iomvärlden. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1987/88:4717 december 1987 Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Den inhemskakonsumtionen är för hög. Tillväxten bärs upp av konsum-fion, intekapitalbildning. Den externa balansen kommer enligt prognoserna att försvagaskraffigt . Sparandet är påtok för lågt. har världens sämsta hushållssparande. I det läget påstår sigsocialdemokraterna och finansministern ha baxat upp ur avgrunden och utur den ekonomiska krisen. Sanningen är att vi med nuvarande utveckling inom ettpar års tid kan vara tillbaka längst ned i avgrunden. Läget är för fillfället särskilt riskabelt efter vad somhänt på de internafionella finansmarknaderna. Osäkerheten om vad som händer ide stora industriländerna är stor. En kraftig finansiell åtstramning i utanmotsvarande expansiv polifik i och kan medföra en kraftiglågkonjunktur. Denna risk måste beaktas då den ekonomiska polifiken utformas.En viss säkerhetsmarginal måste hållas för att kunna klara även ett scenario meden kraftig recession. Det är mot denna bakgrund man skall se regeringensekonomiska proposifion med det s. k. sex-punktsprogrammet och det betänkandesom vi nu diskuterar. Regeringen sätter upp i och för sig riktiga mål för denekonomiska politiken. Den inhemska efterfrågan skall bromsas och utbuds-sidanstimuleras. Dessutom skall efferfrågefillväxten i de överhettade sektorernadämpas och den nominella lönestegringen hejdas. Detta är gott och väl. Tittarman dock på vad regeringen föreslår i propositionen finner man både attåtgärderna är kraftlösa och aft de fill viss del motverkar de mål man ställtupp. Det första målet för det ekonomisk-politiska paketet är endämpning av den inhemska efterfrågan. Detta skall uppnås genom en stimulans avsparandet. I proposifionen föreslås att en bonusränta införs för nya konton iallemanssparandet. Dessutom hänvisas till den extrainsäftning i allemanssparandetsom redan är beslutad. Enligt centerparfiefs mening är dessa reformer långt ifråntillräckliga för aft dämpa den inhemska efterfrågan: Regeringen motverkardessutom sina egna mål genom aff samfidigt föreslå att den redan beslutadearbetsgivarav-giffshöjningen skall återfås. Därmed införs en ofinansieradreform på ca som späder på den inhemska efterfrågan högstbetydligt. Till detta skall också läggas de 20 miljarder som strömmar ut påmarknaden i samband med att skattefondssparandet släpps fritt.Dessutom har vi en högst osäker avtalsrörelse framför oss. Den inhemska efterfrågan kommer fack vare den fördapolitiken att spädas på betydligt trots regeringens målsättning om motsatsen.Detta anser vi är en högst oansvarig politik i ett läge där säkerhetsmarginalerkrävs. Centerparfietföreslår i sin motion en rad åtstramande åtgärder. För det första vill vi ge sparandet en kraftig stimulansför aft dra in köpkraft och sfimulera kapitalbildningen. förutspåssparandet t. o. m. bli negativt. Detta är unikt inom . Det lågasparandet har utan tvivel bidragit till de överheftningstendenser somkännetecknat svensk ekonomi . Vi i centerparfiet föreslår ettnytt sparsystem för långsikfigt sparande. Vi anser att en typ avinvesteringskonto bör införas. Det skulle kunna fungera så att man sparar ettmaximalt belopp - vi har utvecklat detta i vår reservation. Det skulle vara ettpersonligt investeringskonto med samma villkor som för allemanssparandet. Den sparande skall ha fyllt - samma åldersgräns somför allemanssparandet. Insättning på kontot får ske med upp fill ett halvtbasbelopp per person och år. Det innebär aft insättningen skulle maximeras till12 . På kontot får sparande ske på räntebärande sparkonto, iaktiefond, aktier, obligationer, konvertibler eller motsvarande. Förvaltare av sparsystemet skulle vara banker,fondkommissionärer, försäkringsbolag och andra organisafioner som uppfyllervissa väl definierade krav på säkerhet, kontroll, information och service. Ett system med personliga investeringskonton tror viakfivt skulle kunna bidra till ett ökat enskilt sparande både i bank och iaktier. Det skulle också kunna bidra till ett ökat intresse för att starta egetföretag samt att äga sin egen bostad. Detta målsparande riktar sig framför alltfill yngre människor. Systemet lämpar sig också utmärkt för pensionssparande. Detta sparsystem skulle fill skillnad frånallemanssparandet ge ett sysfem för ett mer långsiktigt sparande. För det andra vill införa en differentierad momsmed lägre skaft på obearbetade baslivsmedel och högre skaft på umbärligarevaror. På detta sätt stryps efterfrågan på s. k. sällanköpsvaror, dvs. devarugrupper som står för huvuddelen av konsumtionsökningen. Dessa varor harockså ett stort imporfinnehåll. En differenfierad moms enligt denna modellskulle skapa en förstärkning av den externa balansen. Tyvärr har ju en sådanfördelningspolitisk åtgärd som detta skulle vara delvis motarbetats genom dedirektiv som finansministern har gett utredningen om indirekta skatter. För det tredje anser vi att regeringens sätt att sänkaarbetsgivaravgifterna men ändå genomföra sjukförsäkringsreformer är ettolyckligt prejudikat. Arbetsmarknadens parter skall inte kunna beställareformer av regeringen i storleksordningen 7 miljarder utan att behövadiskutera finansieringen. anser att regeringen bör dra in motsvarandebelopp genom införande av miljöavgifter. Miljöavgifternas motiv är framför allt miljöpolitiska.Företagen måste bära de kostnader föroreningarna orsakar samhället.Luftföroreningarna förorsakar dock samhället sjukvårdskostnader för enormabelopp . Det är därför rimligt att företagen betalar ensjukförsäkringsreform genom avgifter som dessutom sfimulerar till minskadesjukvårdskostnader . Det andra målet som regeringen sätter upp är en stimulansav utbudssidan. Som vanligt riktar regringens diskussion enbart in sig pålönekostnaderna. Man glömmer de vikfiga kapitalkostnaderna. Detta trots aft Sverigesränta ligger en bra bit över konkurrentländernas. har i sin motionskissat på en räntepressande politik. Den viktigaste komponenten i en sådanpolitik är en stramare finanspolitik. Vi har i våra budgetalternativ pekat påen rad vägar aft minska statens utgifter, t, ex, för arbetslöshetsförsäkringenoch bostadssubventionerna. En annan viktig del i en räntepressande politik ären Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Rätt för valuf auf länningar att köpa svenska kronobligationerskulle medföra ett kraftigt tryck nedåt på den svenska räntan. Den tredjekomponenten är en utförsäljning av stafiiga företag med efterföljande inlösenav delar av statsskulden. Ett lämpligt objekt aft börja med skulle kunna varaProcordia. Jag har förstått att socialdemokraterna har någon form avideologiska motiv för att vara emot detta. Jag vill därför passa på aft frågafinansministern varför staten måste driva hotellkedjor, hamburgerrestauranger,vaktbolag m. m. Det tredje målet för regeringens sex-punktsprogram är affminska efterfrågan i överhettade sektorer i ekonomin. Här hänvisas ipropositionen fill byggregleringen i storstadsområdena. är regeringenberedd aft späda på överhettningen genom att sänka arbetsgivaravgifterna idessa områden. anser att det måste fas till krafttag för attminska bosfadköerna och förbättra miljön i storstäderna. Detta kan endast skegenom aft dämpa inflyttningen till storstäderna. De regleringar regeringen harinfört skapar problem och stör ekonomins funktionssätt samt har svag effekt.Ett bättre sätt vore att använda ekonomiska styrmedel. Företagen måste i sinakalkyler lägga in de kostnader koncentrafionen medför. Därför föreslår centernaff den föreslagna sänkningen av arbetsgivaravgifterna endast genomförs utanförde överhettade delarna av storstadsområdena. Intäkterna från avgiften bör användas direkt för attavhjälpa de problem som inflyttningen skapar i dessa områden. Satsningar påbostadsbyggande och utbyggd kollektivtrafik är sådana exempel. Småföretagarnabör skyddas genom specifika arrangemang. Landstingen bör också kompenseras, dåden s. k. byggde på förutsättningen om sänkta arbetsgivaravgifteräven i storstäderna. Jag vill fråga socialdemokraternas företrädare om de ärberedda att lämna den ineffektiva reglerings- och byråkrafivägen iregionalpolifiken och i stället slå in på den mer dynamiska vägen medekonomiska styrmedel. Den fjärde delen i det ekonomiska paketet ärnedpressningen av den nominella löneökningstakten. Detta vill regeringen göradels genom sänkta arbetsgivaravgifter, dels genom ett lönefak i den stafiigasektorn. har vid skilda fillfällen förespråkatkassabegränsningar och har därför krifiserat den socialdemokrafiska modellenfill lönefak hårt. Förslaget innebär inte en kassabegränsning i egentlig mening.Taket inkluderar bara lönekostnaden. En egentlig kassabegränsning måste ge entotalram för hela verksamheten så att besparingar kan prövas mot lönehöjningar. Jag vill rikta två frågor fill socialdemokraternasföreträdare om hur deras förslag om lönetak skall fungera i praktiken: - Hur skallcentrala förhandlare kunna pruta i verksamheter de inte har insyn i för att geutrymme fill lönehöjningar? - Hur kommerregeringen aff kontrollera aft avtalsparterna infe prioriterar bort polifisktbeslutad verksamhet? Kassabegränsningar förutsätterenligt mening flera saker: För det första måste hela verksamhetensanslag ingå. Detta förutsätter bl. För det andra måste förhandlingarna genomföras decentraliserat.Det är omöjligt att på central nivå göra omprioriteringar i verksamheten så attökat utrymme för lönehöjningar kan skapas. För det tredje måste minimikrav påverksamheten ställas - krav som inte får rubbas vid eventuellaomprioriteringar. Annars blir innebörden att parterna genom avtal kan rucka påredaii fattade politiska beslut. Deträcker dock inte enbart med kassabegränsningar i den offentliga sektorn för attfå ned inflationen. Regeringen måste skapa incitament för avtalsuppgörelser påen samhällsekonomiskt acceptabel nivå. Man måste göra trovärdiga deklarafionerom att höga löneökningar inte kommer att pareras med devalveringar. Arbetsmarknadsparterna,måste i större utsträckning få ta ansvar för den arbetslöshet som uppkommergenom deras egen försorg. Därför föreslår vi också att parterna skallfinansiera en större del av arbetslöshetskassorna. Vidarebör arbetsgivaravgifterna inte höjas utan helst sänkas. Sänkta marginalskatterskulle kunna bidra till en lugnare löneutveckling, liksom samordnadeavtalsperioder. Sammanfattningsviskan sägas att centerparfiet ställer upp på de mål som regeringen har för denekonomiska politiken. Däremot är de föreslagna medlen otillräckliga ochmotverkar i viss mån de mål man ställt upp. recept är följande; - En åtstramning av den inhemska efterfrågan genomett kraftigt stimulerat sparande, en differentierad moms och införande av miljöavgifter. - En stimulans av investeringarnagenom en räntepressande politik med stram finanspolitik, borttagenvalutareglering samt utförsäljning av stafiiga företag. - En nedkylning av de överhettadesektorerna genom undantag från arbetsgivaravgiftssänkningen. - En bekämpning av inflationengenom skapande av incitament för låga löneökningar. Med politik skulle densäkerhetsmarginal skapas som dagens osäkerhet kring den ekonomiska utvecklingenkräver. skulle med denna polifik stå på en fastare grund, ett par meterfrån avgrundskanten i stället för att som stå och vaja vid själva kanten. Jag yrkar bifall tillreservationerna 1, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12, 15, 20 och 23. .Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 6 HANS iHallstahammar (vpk): Utskottets tid för behandling har varit minimal, och det har tvingatfram en något summarisk behandling i vissa avseenden. Trots detta har deborgerliga partierna, så här mitt emellan diskussionen om ekonomisk politik påmedellång sikt och den kommande budgeten med nya riktlinjer från regeringen,lyckats prestera 22 reservationer av totalt 25. Vpk har alltså tre stycken, somär koncentrerade till de områden av den ekonomiska polifiken som är uppetill behandling, samt någon fråga som aktualiserats av de borgerliga. Vårareservafioner gäller lönekostnadsutvecklingen och lönetaket för den stafiigasektorn samt matmomsen. Därtill kommer ett särskilt yrkande som jag avser attlägga fram under denna debatt. 2 protokoll 1987/88:47 Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. sänkningen av den allmännalöneavgiften, som vi är kritiska till. Den kritiken Har inte riktigt framkommiti betänkandet såsom det är utformat. Varförhar då de borgerliga så många reservationer till en så liten proposifion?Varför har man ansträngt sig så fill den milda grad för att kunna "kokasoppa på en spik"? Vilken är anledningen, nu när vi väntar pånya förslag från regeringen? Kanske budgetförslagen och riktlinjerna för denekonomiska polifiken redan är tryckta och lagrade inför publiceringen efterhelgerna? Efteraft ha funderat litet kan jag inte finna någon annan anledning än attvalpaniken har börjat sprida sig och att man till varje pris måste försökaprestera reservationer som visar att man har någon annan uppfattning änregeringen i ekonomisk-politiska frågor. För egentligen är man ju rörandeöverens med regeringen om huvuddragen i den ekonomiska politiken. Det är ju enpolitik som i stort sett tillfredsställer de borgerliga partierna. - Den tredje vägen med högavinster och lönetak måste vara perfekt för de borgerliga partierna. Lägre löneroch högre vinster är ju gamla högerkrav, lika gamla som kapitalismen - om inteännu äldre, men i de förkapitalistiska samhällena hade man andra fornrier förutsugning och berikande av dem som hade tillgångar. - Makt och ägande lämnas orörda.Fonder och medbestämmandelagar är harmlösa och hotar inget kapitalägande. Detkommeir heller inga sådana förslag. - Skattepolitiken går motytterligare sänkta marginalskatter, som mest gynnar de högavlönade. Enfortsättning på den underbara nätfen med ser ut att bli resultatetav skatteöverläggningar. - Med fortsatt överackumulationav mervärdet hos kapitalägarna kan spekulationsekonomin förväntas öka iomfattning. Efter börsnedgången kommer naturligtvis en period av avvaktan,efter den chock spekulanterna har fått, men sedan kommer nya medel och nyametoder säkert att skapas för att fortsätta med spelekonomin, precis som dethar varit . Vi har t, ex, sett hur optionsmarknadenhar utvecklats, - Avregleringarna och närmandettill EG pågår. Det första tecknet vid sidan av minskade valutaregleringar komhäromdagen när vi fick besked om att S-märkningen avelarfiklar skall slopas. Det finns alltså många tecken på att en borgerligpolitik håller på att genomföras. - Den s. k. valpskatten, som ju behandlas i dettabetänkande, är verkligen harmlös och är ingen åtgärd mot spekulationen, om någon nu trodde det. Dess största effekt var kortsiktig och riktad mot en radikal opinion på den socialdemokratiska kongressen. Det var en skatt för invärtes bruk inom det socialdemokratiska partiet, kan man säga. Spekulationsekonomin kommer den inte att göra mycket åt, den saken är säker. Det jag har nämnt var några av de inslag i denekonomiska politiken som de borgerliga verkligen måste anstränga sig för atthitta någon punkt att klaga över och reservera sig mot. Det tycker jag dagensbetänkande visar. Iärlighetens namn skall sägas att det faktiskt finns avgörande skillnader mellansocialdemokrater och borgerliga på en rad punkter. Vi kan t. ex. se detta när det gällerutförsäljningen av de statliga företagen och , och även i andra' sammanhangdå man introducerat statliga företag på börsen. Man har mjukat uppskrivningarna när det gäller effektiviteten i den offenfiiga sektorn. Manbörjar komma fill besinning. Detfinns alltså en rad tecken som tyder på att det är skillnader. Men beträffandehuvuddragen i den ekonomiska politiken borde de borgerliga inte ha något attklaga över. Propositionen är ganska begränsad vad gäller förslag fill åtgärder. har vi kunnat acceptera, men några är vi krifiska mot. Jag vill nämna defrågor där vpk har en annan uppfattning än regeringen. Jag börjar då medsänkningen av den allmänna löneavgiften. Det finns alltså ett beslut om enhöjning, vilket regeringen nu tar tillbaka - helt i onödan, som jag ser saken.Trots de förbättrade statsfinahserna finns det starka skäl att låta företagenvara med och betala en större andel av nödvändiga reformer på en rad områden.Arbetsgivaravgifter är enligt vår mening inte det allra bästa medlet. Det finnsavigsidor i det sammanhanget, även om vi också ibland föreslårarbetsgivaravgifter. Men då gör vi det därför att vi anser det vara motiverat isyfte att få en inkomstkälla. Man får ju väga skadan mot nyttan i varje enskiltfall. Vi anser att det borde vara bättre att ta in samma summa genom t. ex. vinstskatt.Det vore en bättre metod, särskilt som vinsterna nu är ganska höga - och detkommer de även fortsättningsvis att vara. Då man en gång beslutat att åläggaföretagen avgifter, finns det ingen anledning att backa från beslutet - detfinns ju många hål att stoppa pengarna i. Därför lägger vi fram ett yrkande beträffande mom. 14 i finansutskottets betänkande 10 som har följandelydelse: Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 14.att med bifall fill motion 1987/88;Fi9, yrkande 1, som sin mening gerregeringen till känna följande: "att - i stället för en sänkning avlöneavgiften - uttaget från företagen bör öka på ett annat och ett merarättvisande sätt."