prot · GB0945 · 1987-12-31 00:00:00 — Allt skulle som sagt bort för att ge största möjliga frihet åtmarknaderna. Visst fanns det korn av sanning i en del av det som sades.Det finns och har funnits meningslösa eller skadliga regleringar, övertungabyråkratier samt alltför höga skattesatser och vi har fått en destruktivintressekamp av korporativt slag. Det gäller vårt lands ekonomi och det gällerandra länders ekonomier. Så visst är det nödvändigt att befria åtskilligamarknader från sådan bråte, och det är faktiskt också vad vi i hög grad harsysslat med . Men i sin nyliberala iver gick åtskilliga konservativaregeringar alldeles för långt. I några fall bedrev man en hänsynslösåtstramningspolitik under monetarismens fana - med resultatet att vi nu harfått den största arbetslösheten . I andra fall slog man över iövertygelsen att skattesänkningar hade förmågan att lösa nästan alla problem.Vi fick alltså två ganska extrema utslag av nyliberalismen. Det ena var hårdåtstramning, det andra var en oerhört lättsinnig expansion. På det sistnämndasättet var det i . Det finns de som efter höstens krascher för aktier ochnedgången av dollarkursen talar om risken för en ny depression av 30-talstyp.Själv tror jag att ensådan utveckling är mindre sannolik och att det viktigaste är den politiskaattitydförändring som är på gång- vägen bort från nyliberalismen. Man kanju observera att det är eller Laffer - han medkurvan - som står i centrum för den politiska debatten. I stället är detneokeynesianer, av samma typ som den senaste nobelpristagaren , somär auktoriteterna. Det är inte längre etablerad visdom att varje land klararsig bäst på egen hand. Tvärtom talar den amerikanske finansministern nu medstor övertygelse om nödvändigheten av internationellt ekonomiskt samarbete.EG-länderna gick till gemensam aktion för att sänka räntenivån -det hade varit helt otänkbart bara för . Och en personlighetsom predikar återgång till ett reglerat valutasystem typBretton . T. o. m. här hemma börjar en svängning att ske. Jag märktemycket litet av lovsång till de fria marknadskrafterna i de anföranden somhölls av företrädare för , och naturligtvis gäller det ocksåanförandena från företrädare. Det var bara sommöjligen hade något kvar av denna lovsång. Till min glädje upptäckte jag att tidningen fören tid sedan påpekade att det nog trots allt inte är någon större fara för attvi i går mot en allvarlig ekonomisk kris. Varför skulle vi inte göradet? Jo, skrev , vi har en stor offentlig sektor som stabiliserarekonomin, och vi har dessutom lärt oss att bedriva en ekonomiskpolitik som motverkar depressioner. Den här visan har sjungits också i andra organ med sammaeller ungefär liknande politisk färg som . Det är bra att de politiskaåskådningar som tidigare betecknade den offentliga sektorn ochstabiliseringspolitiken som hotet mot välstånd och utveckling nu talar om densom ett värn mot den ekonomiska krisen. Spökena har förvandlats tillänglavakter. En mer eftertrycklig dödförklaring av nyliberalismen kan manknappast tänka sig -det tycker i varje fall jag. Mot denna bakgrund är detnaturligtvis allvarligt att i varje fall och men inågon mån även än en gång lyfter fram stora skattesänkningar som detförlösande politiska medlet för att klara våra ekonomiska problem. Det ärbeklagligt, eftersom vi kommer att stå inför svära utmaningar pä nytt under denärmaste åren. Det finns en påtaglig risk att världsekonomin går in i ettskede med lägre tillväxt - tyvärr i en rad länder också med högre arbetslöshet.Vi vet hur det påverkar , med vårt lands beroende av utrikeshandeln.Därför bör vi bereda oss på hårdare konkurrens, kärvare marknader och osäkrareframtidsutsikter. Det behöver inte gå så. Desto bättre är det om vi harförberett oss på sämre tider, som inte kommer. Vad vi har att göra är att se omvårt hus och stärka den svenska ekonomins förmåga att stå emot yttrestörningar. Lyckligtvis är svensk ekonomi i vissa avseenden väl rustadatt möta sådana här svårigheter. Statens budgetunderskott har minskat kraftigt,konkurrenskraften är fortfarande god inom näringslivet och arbetslösheten ärlåg. 1 flera av dessa avseenden skiljer sig från många andra länder,som skall möta ökade svårigheter. Men vi har också problem - jag har redannämnt dem - som kan bli högst besvärande att bära med sig in i sämre Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt Prot.1987/88:45 konjunkturer. Ett problem är att pressen uppåt på kostnader ochpriser 15 decernber 1987 fortsätter att yara klart starkare än i många av vårakonkurrentländer och att takten i den inhemska förbrukningen är hög. Flera avde tidigare talarna har varit inne på frågan hur det skall bli medkonkurrenskraft och inflation i dagens läge och inför den stundandeavtalsrörelsen. I och för sig har långtidsutredningen visat att det går atthävda både en positiv reallöneutveckling och hög sysselsättning tillsammansmed låga nominella löneökningar. Problemet är att med det starkaefterfrågetryck som finns i ekonomin tycks man fram till när det gällerlöneförhandlingarnas sätt att fungera inte ha nått målet. Vi hävdar att det ärbara genom att arbetsmarknadens parter visar förnuft och solidaritet, använderde instrument som de fria förhandlingarna och de starka organisationerna utgör,som man kan nå det eftersträvade resultatet. Jag tycker att det man frånopposifionens sida har att bjuda i det här avseendet ger mycket få alternativhärvidlag, såvida inte bakom ert tal ligger uppfattningen att skallbörja acceptera en växande arbetslöshet. Det råder ingen tvekan om att det är iländer där man har låtit arbetslösheten gå upp som man fått ner inflationen. Vår uppgift är svårare, eftersom vi inte accepterararbetslöshet som medel mot inflation. I stället har vi arbetat för atteffektivisera arbetsmarknadspolitiken, och den politiken har, som jag sade,visat sig framgångsrik. Den har i hög grad inriktats på att stimulera utbud ochrörlighet på arbetsmarknaden. Det arbetet kommer att fortsätta. Vi tror vidare att ett led i bekämpandet av inflationenoch att skapa möjligheter att upprätthålla full sysselsättning ochlåg inflation, är en jämnare och rättvisare fördelning av produktionsresultatetän den som marknaden själv genererar, själv åstadkommer. Vi har genom skattesänkningar gjort det mer lönsamt att arbetaoch spara än det var - även om jag anser att man här bör gåvidare. Sedan är det nödvändigt att arbeta för ökad produktivitetbåde inom industrin och inom tjänstesektorn. Jag vill säga, med anledning avden debatt som drog i gång, att jag i och för sig tror att detgår att öka produktiviteten i den offentliga sektorn, men det är minst likaviktigt - och det finns minst lika stort utrymme för det - att förbättraproduktiviteten i den privata sektorn. Man gör orätt om man inriktar sig på detproblemet enbart inom den offentliga sektorn. Men vi måste skapa utrymme förfortsatta kraftiga ökningar av investeringar. Det som har uppnåtts under desenaste åren räcker inte. För att förnya den offentliga sektorn på åtskilliga områdenbör vi föra budgetansvaret nedåt i organisationerna, öka löneflexibiliteten,förenkla bidragssystemen och ta till vara de anställdas egen kompetens ochskaparkraft bättre än .. Och även om inte alla ännu har insett det, ärden uppläggning vi har av årets löneförhandlingar på den statliga sektorn endel i denna förnyelse. Men det finns också andra sektorer där reformer bör ske.Det gäller inte minst jordbruket, där mer av marknadssignaler måste föras in i näringen. Kundernas krav på god kvalitet och rimligt låga priser måste styra produktio nen mer än de kan göra . Det förvånar mig en aning att varken 38 eller med ettord nämner den största reglerade sektor vi har i - men den vågar ni tydligen inte närma er ens på det verbalaplanet. Infrastrukturen bör byggas ut och kommunikationernabefrämjas. Genom en utbyggnad och modernisering av telenätet skall det blimöjligt att utnyttja den nya teknikens fördelar i flera delar av vårt land. Detkommer att ge ett stort bidrag till en jämnare regional fördelning avvälståndet. Just denna fråga är viktig, inte bara urfördelningssynpunkt utan också när det gäller att åstadkomma bättre ekonomiskbalans, nämligen att både sysselsättning och produktion samt tillväxtensfrukter skall tillfalla hela landet, inte bara ett fåtal områden. Jag förståratt är intresserad av den frågan. Och det kommer att bli en av deviktigaste uppgifterna för den ekonomiska politiken att uppnå resultat på dettaområde. Det är därför som denna höst har kännetecknats av en rad åtgärder påregionalpolitikens område, där mer än har satsats för flerajobb, ökade investeringar i skogslänen och vissa andra svaga delar av landet. Jag vill också notera att inflyttningen i storstadslänenhar dämpats , bl. a. som ett resultat av den politik som harförts.- förestår oerhört viktiga beslut i denna riksdag omomfattande insatser i Bergslägen och norra inland. Det handlar omtotalt 2 000 nya jobb i Bergslagen. Vi har satt i gång ett massivt program förutbyggnad och förstärkning av vägnätet, framför allt i skogslänen, och merkommer i den trafikpolitiska propositionen längre fram. Vi satsar, som jagsade, på en modernisering och utbyggnad av telekommunikationssystemet, sä attny datateknik skall kunna arivändas i hela landet. SJ kommer att förnyas ochrustas upp, och den kommunala skatteutjämningen skall ges en mer rättvisomfördelande utformning. Här måste jag ställa en fråga av ganska stor betydelse fördenna riksdags sätt att hantera ekonomi och välståndets fördelningunder : Ställer ni er bakom de åtgärder som gäller regional-och trafikpolitiken som regeringen har föreslagit och förbereder? I så fall-eftersom jag vet att ni på åtskilliga områden vill vara med om denna polifik-' vill jag fråga: Hur skall ni finansiera den, eftersom ni tydligen avvisarden finansiering som regeringen fillsammans med kommunisternahar kommit överens om? - Det återstår att komma upp till bevis när det gällermöjligheterna att föra en vettig regional- och trafikpolitik utan pengar denärmaste åren. Det är uppenbart att destabiliseringspolitiska uppgifterna har ändrat karaktär -från att ha dominerats av kravet att lyfta landet ur stagnation ocharbetslöshet har de blivit att angripa inflafionen och begynnande överhettning,överansträngning av våra ekonomiska resurser. Man kan säga att vi har kravlatoss upp ur avgrunden men fortfarande står och svajar på kanten. Just , närdet har gått bra för , när takten i framfarten är hög, ärdet som allrafarligast att snubbla da kan man ramla djupt ned igen. Därför gäller det attta ut färdriktningen framåt och förbättra ekonomins långsiktiga funktionssätt. Vi tror att det kräver en politik som stimulerar arbete;sparande och innovationer, en politik för att vidga flaskhalsarna i ekonomin,en politik för Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt Prot.1987/88:45 utbildning och forskning med inriktning på framtidaexpansionsområden, en politik som stimulerar effektivitet ialla sektorer i ekonomin. Lyckas vi med det har vi goda möjligheter att läggagrunden till en ny epok av industriell expansion, full sysselsättning ochvälfärd för hela folket. 17 (): I finansministerns betygsättning av oppositionensföreträdare hette det att jag var arrogant - och särskilt anmärkningsvärdskulle min avslutning ha varit. Jag som slutade med att med gillande citerapropositionens slutkläm - för övrigt var vissa meningar ordagrant desamma somde som avslutade finansministerns eget anförande. Jag skall börja med att ta upp finansministerns resonemangom vad som händer internationellt. Den nyliberalism som hade avliditmåste ha varit en ganska egendomlig företeelse, eftersom den kunde föreskrivabåde lättsinnig expansionspolitik och hänsynslös åtstramning. Vad jag förstårvände sig finansministern nu senast mot den politik som har förts i ochansåg att fallet i aktiekurserna skulle kunna ses som ett uttryck för att definansiella marknaderna har förlorat förtroendet för ekonomiskapolitik. Jag måste ändå påpeka att den svenska aktiebörsen harfallit betydligt mer än den amerikanska. Det måste, med finansministernssynsätt, betyda att förtroendet för den tredje vägens politik har sjunkit ännumer. Stora och ofinansierade skattesänkningar ligger bakomproblemen i , enligt finansministern. Visst har han rätt i så måtto attefterfrågestimulansen där närmast har haft keynesianska förtecken, attfinanspolitiken i med andra ord inte varit tillräckligt stram. Det är förövrigt påpekanden som har gjorts av många konservativa talesmän i olika länderoch t. o. m. från denna talarstol. Jag kan påminna mig att jag själv tagit uppdet. Men denna kritik faller egentligen tillbaka påfinansministern själv. Även här har finanspolitiken varit alltför slapp. Jagvill påpeka, att en stram finanspolitik inte nödvändigt betyder att man höjerskatterna. Det finns en annan sida av saken, nämligen att man drar ned päutgifterna. Vi har fått en väl stark inhemsk efterfrågan. Äveni vårt land är det privata sparandet uselt, t. o. m. sämre än i . Jag skullevilja påstå att just den låga sparnivån är ett gemensamt drag i våra båda länder,som naturligtvis skapar problem med bytesbalansen. Även den svenska ekonomingår mot stora underskott i utrikeshandeln, något som kommer att kunna försvagakronan. Innan finansministern går ut och kritiserar andra länders ekonomiskapolitik, borde han faktiskt sopa rent framför egen dörr. Medan jag uppehåller mig på det internationella områdeteller åtminstone i dess närhet, måste jag ta upp frågan om valutaregleringensframtid. Efter proposifionens avlämnande tycks finansministern ha utvecklat enny syn på valutaregleringen. I en intervju i för någon veckasedan sade han sig inte vara främmande för att avveckla hela valutaregleringen.Vad jag förstår antydde han något liknande i ett svar till underanförandet. Det uttalande som fanns i har inte väcktsärskilt stor 40 uppmärksamhet, vilket borde varaförvånande. gen avsågatt slopa hela valutaregleringen, vore det en formidabel helom-vändning. I dennu aktuella propositionen, som alltså färdigställdes för ,och även i andra sammanhang har han ju envist slagit vakt om själva kärnan, somdet heter, i valutaregleringen. kanske bristen på uppmärksamhet inte är så förvånande.Vi har ju fått vänja oss vid att finansministern strör uttalanden omkring sig,avpassade efter det forum han vänder sig till, och läsarna av antagligen om att få höra om lättnader i valutapolitiken. Men det här har en väldigt stor betydelse för hur vi skallgå vidare med avregleringspolitiken. Den del som finansministern åtminstonetidigare värnat så starkt om rör bl. a. utlänningars möjligheter att köpasvenska kronobligationer. Om man öppnar den möjligheten, vilket alltså de borgerligapartierna är överens om, skulle det verka nedpressande på den svenskaräntenivån. Finansministern instämde faktiskt i att så skulle det bli,men han hade varningsord om att det skulle leda till att man inte sköttesparandet i vårt land. Det sambandet ser jag inte. I alla fall är det intetvingande på något sätt. Självfallet kan det i ett land som är öppet för friakapitalrörelser föras en ekonomisk politik som håller uppe det inhemskasparandet. Det kan jag räkna upp flera exempel på. I , i och äveni har sparandet förbättrats efter det att man avregleradevalutapolitiken. Men kanske viktigast av allt: ett beslut om attliberalisera valutapolitiken -och göra det fullständigt - skulle på allvarmanifestera vår vilja att upprätthälla en fast växelkurs. harfinansministern chansen att inför skapa klarhet på denna punkt. Dågår det inte att stå och svaja på kanten, som han tydligen menar att politikengör i övrigt just . Avser regeringen att gå de borgerliga partierna till mötesoch fullt ut slopa valutaregleringen? Om den nuvarande kärnan skall finnaskvar, kan jag inte tolka det på annat sätt än att regeringen inte menar allvarmed talet om en fast valutakurs. Den ekonomiska politiken pä medellång sikt Anf.18 (): Jag vill börja med att instämma i sistafråga om valutaregleringen. Jag tror att det skulle vara viktigt omfinansministern talar om vad han har för avsikter med valutaregleringen. Detvore till stor fördel för svensk ekonomi om han kunde säga det som vi sägerfrån de borgerliga partierna, att valutregleringen bör avskaffas. Finansministern frågade efter oppositionens uppfattning omjordbruket, trafikpolitiken och regionalpolitiken. Det är bara det, herrfinansminister, att ännu inte har fått några förslag. Regeringen hari och för sig hållit presskonferenser om valda delar av väntade nyheter, menriksdagen har inte fått några förslag. Att avkräva uppfattningar omregeringens politik, som vi ännu inte har fått oss meddelad, tycker jag är attgä händelserna en aning i förväg. 1 fråga om den ekonomiska politiken på medellång siktmenar jag att finansministern gör ett allvarligt felgrepp, när han utgår frånen oförändrad tillväxt. Det är i och för sig sant att om man har denutgångspunkten, är det bara begränsningar av konsumtionen som kan leda till enökad andel Den ekonomiska politiken på medellång sikt kapitalbildning.Det är så att säga en rent matematisk sammansättning. Men när man diskuterarden ekonomiska politiken på medellång sikt är det rimligt, åtminstone för oss ifolkpartiet, att det mest angelägna är att öka tillväxttakten. Då ges möjlighettill såväl konsumtionsökning och kapitalbildningsökning som investerings- ochexportökning. Det är om medlen för att åstadkomma detta som vi har litetolika uppfattningar. Från sida har vi som främsta skiljelinjegentemot regeringens politik framhävt behovet av en ordentlig skattereform ochbehovet av slopade monopol inom den sociala tjänstesektorn, Jag måste få ställa en fråga till finansministern, somändå sade någonting om skattepolitiken, i motsats till fördelade den skattekvotshöjning som vi har sett under desenaste åren. Resultatet av regeringens egen politik blev då tydligen 0,5procentenheters höjning av skatterna. Är det detta som man har anledning atttro att regeringens egen politik skulle innebära, att man så att säga minskarskatterna med ? Är det ambitionen , dvs. den siktsom vi diskuterar , i fråga om den socialdemokratiska skattepolitiken? Jagtycker att det är synnerligen blygsamt. I senaste numret av , en tidning som jagsällan åberopar, finns en intervju med planeringschefen ochstatsekreteraren . känner säkert till den, för denkanske har citerats tidigare. Där handlar det nämligen om skattepolitik, ochdet allriiänna intrycket av dessa två företrädare för regeringens skattepolitikär att man är stolt och glad över att ha lyckats åstadkomma sä stora skattehöjningar. Jag skulle gärna vilja höra finansministern ta avståndfrån dessa påståenden. Jag skall inte genera herrarna med att läsa upp. vaddet står, för det är synnerligen graverande, tror jag. Men det skulle varatrevligt om finansministern ville ta avstånd från det. sade också att han kommer att genomföraflera skattesänkningar , och han nämnde särskilt en s.k. sänkning avinkomstskatten. Den förändring av inkomstskatten som kommer att ske nästa årinnebär en mindre förändring än vad fullt inflafionsskydd skulle göra. Detbetyder alltså att man inte får kompensation för den effekt som en höjdinflation innebär. Det bUr en litet mindre höjning av skatterna än om man intehade gjort någonfing. Men om man har en ambition att ha en skatteskala som ärrobust för inflationseffekter, då har flnansministern de facto åstadkommitganska rejäla skattehöjningar. , , har finansministernockså sagt att skatteskalan bör ändå ta hänsyn till inflationen. Det skullevara trevligt att höra om han står fast vid denna uppfattning och om det kanfinnas en möjlighet att regeringen också avser att göra någonting i fråga ominflationsskyddet. Jag tror att det är en synpunkt som skulle uppskattas avväldigt många väljare. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 19ROLF KENNERYD (c): Finansministern inledde med att säga att detuppenbarligen råder enighet om de grundläggande ekonomiska målen. Det ärriktigt sä långt som finansministern redovisade dem. Han glömde dock ett målsom faktiskt finns upptaget i det betänkande vi nu diskuterar, nämligen "kravetatt uppnå och vidmakthålla en god miljö". Det nämnde inte finansministern,men jag tolkar det ändå så att även finansministern står bakom utskottetsbedömningar på denna punkt. Det kanske då leder till att vi kan förvänta oss attposifionerna flyttas fram i det avseendet i kommande propositioner på detekonomiska området. Sedan noterade jag speciellt att finansministern nämndesåsom ett av målen "fördelning av den växande kakan". Jag vet inte omdet var ett medvetet valt uttryck, men jag skulle ändå vilja ställa frågan:Anser finansministern att det finns anledning att också, fördela den kaka somvi redan har? Eftersom jag inte fick något svar frän finansutskottetsordförande efterlyser jag också finansminsterns syn på resultatet av den fördapolitiken när det gäller målen för regional balans och rättvis fördelning. I senare delen av sitt anförande tillåter sigfinansministern att insinuera att det förefaller som om de borgerliga partiernaskulle acceptera arbetslöshet för att hålla inflationen på en acceptabel nivå.Jag hoppas att detta var en felsägning. Det harmonierar föga med den tidigareuttalade enigheten om de grundläggande målen, som bl. a. innefattarsysselsättningen. När det gäller inflationsbekämpningen är naturligtvislöneutvecklingen av central betydelse. Vi har, som jag redovisade i mittanförande, föreslagit att man skall medverka till att underlätta avtalsrörelsenbl. a. genom en sänkning av skatten på mat. Detta skulle ganska säkert kunnamedföra att man eliminerar eller i varje fall nedtonar de utbrytningstendensersom nu börjar kunna iakttas ifrån låglöneförbundens sida ur det gemensammauppträdandet i LO-kollektivet. Vi ser - vilket har framgått tidigare-sänkningen av skatten på mat som ett omfördelningsinstrument och icke som ettskattesänkningsinstrument. Därför skulle det ha sin betydelse även i dettahänseende. Får jag sedan ge någon synpunkt - avslutningsvis i dettaanförande - på finansministerns frågeställning om den regionalatrafikpolitiken. Vi har i massmedia nåtts av beskedet att det kommer ettförslag om en höjning av bensinskatten med , huvudsakligen för attfinansiera SJ:s verksamhet. Vi tycker ifrån sida att dennalösning är orättfärdig. 1 stället för att medverka till att minska deregionala obalanserna, kommer den att medverka till att öka de ekonomiskaregionala obalanserna. När förslaget är presenterat från regeringens sida ibudgetpropositionen kommer vi att på sedvanligt sätt ge våra förslag på hur denna finansiering skall ske. Vi har dåmöjligheter att sätta in dessa finansieringsförslag i ett samlat synsätt i vårtbudgetalternativ. Jag antar att det inte undgått finansministern attföreträdare för i den allmänna debatten varit förespråkare fören höjning av uränskatten som ett finansieringsmedel. Jag ber att i nästa replik få tillfälle ättbemöta ett antal osanningar som finansministern tillät sig uttala. Prot.1987/88:45. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt 20JÖRN (vpk): Jag skall för finansministern försöka förtydligabakgrunden till mina resonemang om lönerna och löneutvecklingen. Det har den bakgrunden att man blir ganska trött på detständiga predikandet i den borgerliga ekonomin, som en central tes, att lönernaär den stora boven bakom alla olyckor. Detta ensidiga skall på lönefaktorn blironyanserat och ytligt. Saken blir inte bättre av att det också finns fackligaekonomer som uttalar ungefär samma åsikt som Svenska arbetsgivareföreningen.Man får inte bara fråga hur hög lönenivån är och hur stor lönestegringen blir.Man måste också i en ekonomisk diskussion fråga: Vad är det vi får iutbyte för de löner som betalas i den privata och offentliga sektorn? Jag hävdar inte att man skall ha en allmän påspädning påefterfrågan.