prot · GB0980 · 1987-12-31 00:00:00 — Läget är alltså att skattetaket begränsar denoffentliga sektorns förmåga att sysselsätta fler. Monopolbestämmelser, andraregleringar och höga marginalskatter, som ger upphov till stora s. k.skattekilar, hindrar den privata tjänstesektorns expansion. Socialdemokraternavägrar att luckra upp några av dessa restriktioner. Därför blir ocksåmöjligheterna att åstadkomma expansion och framåtskridande kraftigt beskurna. Att lätta på dessa regler skulle vara en verklig utmaningför svensk ekonomi. Det som driver utvecklingen framåt är ofta viljan hosmänniskor att pröva något nytt, att experimentera för att nå ett bättreresultat. Vi vill alla att det skall bli bättre, och vi vill se om de egnaidéerna fungerar. Ordet nyfikenhet ger en bra sammanfattning. håller - liksom övriga rika länder - på attomvandlas från ett industrisamhälle till ett tjänstesamhälle. kallas detkunskapssamhälle, informationssamhälle eller något liknande. Om man skall kunnase och utnyttja de möjligheter som ligger i detta tjänstesamhälle, krävs fleraförändringar av den ekonomiska politiken. Jag skall nämna några. För det första: Kunskap och informationshantering blirviktigare än råvaror och fysiskt kapital. Det ställer krav på utbildning ochforskning. Ett konkret bidrag till detta ligger i det borgerliga förslaget tillavveckling av de kollektiva löntagarfonderna, där en stor del av fondmedlensatsas på just forskning. För det andra: Kunskap är internationellt rörlig.Information sprids allt snabbare över världen, och den internationellakonkurrensen ökar. Då ökar betydelsen av flexibilitet, förmåga till förnyelseoch öppenhet i den egna ekonomin. Konkreta bidrag till detta är avreglering,näringsfrihet och strävan efter ett nära samarbete med EG:s inre marknad både ifråga om varor, tjänster, kapital och arbetskraft. För det tredje: En mer välutbildad arbetskraft ställerhögre krav på meningsfulla arbetsuppgifter. Bättre informationssystem,på jobbetmöjliggör också mer decentralisering av både ansvar och befogenheter. Närrutinbetonade jobb försvinner och kunskapsnivån hos de anställda höjs, ökarockså möjligheterna att både upptäcka och utnyttja okända och okonventionellakombinationer och samband. Kraven ökar på kundanpassning av många tidigarestandardiserade tjänster. Då måste också arbetets organisation förändras så,att de anställdas yrkeskunskaper och kreativitet kan komma till sin rätt.Konkreta bidrag till en sådan utveckling är krav på slopande avoffentliga monopol, reformering av offentlig tjänsteproduktion och flerenskilda alternativ. För det fjärde: När individens beteende blir alltviktigare måste regler av olika slag utformas så, att de stödjer det beteendevi vill uppmuntra. De flesta människor stimuleras mer av morötter än av piskor.Ett konkret bidrag till en sådan politik år krav på en kraftig sänkningav marginalskatterna. Hur man än vänder och vrider på debatten omSveriges ekonomiska utveckling hamnar man förr eller senare i behovet av en 3 protokoll 1987/88:79-82 skattereform,med kraftigt sänkta marginalskatter, i behovet av större öppenhet och mångfaldi den sociala tjänsteproduktionen och i behovet av ~ omfattande avregleringar. Jag blir därför både bekymrad och besviken när jag läsermajoritetens motiveringar för att avslå förslag på dessa punkter.Den gemensamma nämnaren för dessa motiveringar är att socialdemokraterna intetror på den skapande människan. De tror tydligen inte att människors beteendepåverkas av politiska beslut om skatter och annat. De tror inte på individernasskapande, förmågan att kunna kombinera och associera idéer från många olika håll. Socialdemokraterna tror inte att skatter, monopol ochregleringar påverkar de välståndsbildande krafterna på ett negativt sätt. Devill inte ändra på en enda punkt. Med den utgångspunkten kommer densvenska ekonomin att alltmer snävas in i ett regelsystem som motverkar endynamisk utveckling. Resultatet blir oundvikligen att många spännande nyheteraldrig uppstår, att många initiativ inte tas, att många satsningar inte görs.Den ökade välfärd detta skulle ha fört med sig blir inte verklighet - till menför oss alla. Låt mig ge några exempel. Vi vet att människor är bereddaatt ta risker, även om vinstchansen är liten, bara behållningen efter skatt ärgod. Det framgår inte minst av den senare tidens ökande intresse förspelverksamhet av olika slag. Det har faktiskt socialdemokraterna insett,vinsterna i arbetarrörelsens lotteri t. ex. är skattefria. Jag har alltsåingenting emot att människor tar risker och chanser genom att spela på lotteri,men nog vore det bättre om villigheten att ta risker och chanser i högre gradkunde kanaliseras till villighet att våga satsa på en ny utbildning ellervillighet att våga satsa på företagande. Med dagens höga marginalskatter blirett sådant risktagande knappast lönande, det blir helt enkelt för litet kvarefter skatt. Det är det vi i vill ändra på genom att sänkamarginalskatten. Majoriteten avslår förslag om en sänkning avmarginalskatterna med motiveringen att det finansieras på ettfördelningspolitiskt tvivelaktigt sätt. Majoriteten gillar inte reduceringar itransfereringarna, den gillar inte slopat fackföreningsavdrag, och den gillarinte ofinansierade skattesänkningar. Ingen som läser detta kan undgå att slåsav tanken att socialdemokraterna helt enkelt inte gillar en sänkning avmarginalskatterna. Denna slutsats styrks också av vad som faktiskt har häntmed de totala marginaleffekterna . De har nämligen stigit. Under årenföre 1985 sjönk marginaleffekterna sedan den underbara nattens skattereformgenomförts, om än något mindre än avsikten var. Men därefter har de stigitigen. Socialdemokraterna har alltså inte ens klarat att behålla den minskningsom de själva var med om att besluta. Vem kan då fästa någon som helst tilltrotill att de skulle kunna gå vidare med fortsatta nödvändigamarginalskattesänk-.ningar? Vi vet att både kvinnor och män i Sverigevill ta risker och starta företag, faktiskt kvinnor i något större utsträckningän män. av alla nya företag startas av kvinnor, främst inom tjänstesektornoch särskilt inom detaljhandeln. Många av de nya företagarna blir företagareför att försörja sig i områden där utbudet av arbetstillfällen är litet, t. ex.i en stor del av den svenska glesbygden. Många av företagarna är pionjärer pånya områden.Dagens nya områden ligger främst inom den sociala tjänsteproduktionen. Dethandlar om sjukgymnaster, skolköksföreståndare, fotvårdare, konsulter ochmycket annat. Just inom dessa områden där kvinnor oftast arbetar, dvs. inomvård, omsorg och utbildning, finns många hinder för att starta företag. Ipraktiken är statsbidrag och andra regler så utformade att den offentligasektorn nästan har monopol på dessa verksamheter. Det fungerar i praktiken medandra ord nästan som näringsförbud för kvinnor och är därtill ett enormtnationalekonomiskt slöseri. Det är det vi i vill ändra på genom attreformera den offentliga sektorn. Tänk om privata företag kunde förmedla kontakt mellanarbetssökande och arbetsgivare mycket mera effektivt än arbetsförmedlingen.Tänk om det finns nya metoder inom missbruksvården, som är bättre än de som ärgodkända av i . Tänk om det finns effektivare sätt attlära barn läsa, skriva och räkna än de som kommer i bruna kuvert frånskolöverstyrelsen. Tänk om det finns barnomsorgsformer som ingen politiker härhaft fantasi nog att föreställa sig. Tänk om det finns massor av människor, somvill förnya den sociala tjänsteproduktionen, men vill göra det som egnaföretagare eller anställda i ett litet privat företag. Har vi råd att avståfrån den resursen? Har vi råd att avstå från de nya idéer som sådan fantasiskulle tillföra verksamheten? och hans socialdemokratiska vänner anser uppenbarligenatt vi har råd att avstå från denna entusiasm och dessa idéer. Vi i folkpartiettror tvärtom, vi tror att välfärden blir bättre, om nya uppslag får prövas ochmånga människor får utlopp för sin fantasi. Ett ytterligare tillväxthinder, herr talman, som måste tasbort är dagens byråkrati och regleringsapparat. Detta är ett ständigtåterkommande tvisteämne i den ekonomisk-politiska debatten - med rätta. Vi ifolkpartiet kommer att fortsätta att tjata om nödvändigheten av att avskaffapriskontrollen, om nödvändigheten av att avskaffa valutaregleringen, omnödvändigheten av att avskaffa de kollektiva löntagarfonderna, omnödvändigheten av att stoppa fortsatt reglering av bankväsendet och omnödvändigheten av att öppna för internationellt företagande på sammasätt som vi i vill ha tillgäng till utländska marknader. Det skulle vara intressant att höra förklara hurkedjan av ökat statligt inflytande över bankerna kan medverka till ökadproduktion och ökad export av finansiella tjänster. Vad det handlar om ärföljande: statliga representanter i bankstyrelserna, statligt godkännande avordförandena i affärsbankernas styrelser och tydligen begränsning av detprivata ägandet i bankerna. Pä vilket sätt, , kan dessa regler bidratill att kan delta bättre pä den mycket expansiva internationellamarknaden för finansiella tjänster och där få en ökad export? Sanningen är juden motsatta, dessa statliga ingrepp hämmar expansionen och motiveras främst avsocialdemokratiska önskemål om ökad makt. Med anledning av uppgifter i massmedia om enkommande höjning av arbetsgivaravgiften vill jag avslutningsvis fråga ArneGadd, eller kanske snarare , vilken intellektuell process inomsocialdemokratin som har lett fram till följande kedja av åtgärder: i januari1987 föreslås och beslutas om en höjning av arbetsgivaravgifterna, i novembertas Prot.1987/88:80 förslaget tillbaka för att underlätta avtalsrörelsen, däreftersluts några avtal i den övrekanten av de angivna och kommer kanske ett nytt förslag om en höjning avarbetsgivaravgifterna. och jag har debatterat regeringenskvartalspolitik tidigare här i kammaren - det bli faktiskt bara värre ochvärre! Med det anförda villjag yrka bifall till reservationerna 1,5,9, 10, 13, 14, 15, 19, 20, 22 och 25. 3 GUNNARBJÖRK (c): Finansplanens budskap är att svåra problemkvarstår i den svenska ekonomin samt att regeringen inte har någon egen politikför att lösa de problem som står för dörren. Regeringen nöjer sig med att vädjatill andra aktörer på den ekonomiska arenan - främst parterna påarbetsmarknaden. Oljekris och internationell lågkonjunktur påverkade svenskekonomi . Under senare ar har i lika hög gradhögkonjunkturen och effekterna av 1981 och devalveringar samtsmygdevalveringar som en följd av dollarfallet varit dominerande faktorer. Vadsom nu måste ske är att vi formar en långsiktig politik, där centralavälfärdsmål kan hävdas utan tillgång till de senare årens draghjälp. Det finns skäl för den hotbild som finansministern målarupp i finansplanen. Den politiska uppgiften är att röja väg för en bättreutveckling än vad som följer av ett för högt kostnadsläge i förhållande tillomvärlden. Tyvärr verkar det ibland som om den allmänna opinionenvant sig vid att har högre inflation än våra konkurrentländer. Förekonomin är det inte möjligt att vänja sig. Kalla fakta säger att om svenskavaror blir relativt sett dyrare förlorar dessa varor konkurrenskraft både påden internationella marknaden och här hemma. Det är i ett sådant perspektiv sombytesbalansen skenar i väg. Därför är det viktigt att den ekonomiska politikenlyckas också i sin lönepolitiska del. Det måste trovärdigt kunna deklareras att för högalöneökningar inte kommer att pareras genom devalveringar. En fast växelkursmåste vara en norm för den ekonomiska politiken. Finans- och penningpolitikenmåste syfta till att understödja den fasta växelkursen. Politiken skall inriktas mot att nå regional balans.Härigenom minskar den överhettning som finns i vissa regioner.Överhettningssymtom och löneglidning är störst inom storstadsområdena. En sänkt skatt på maten genom en differentiering av momsenär en reform som har brett stöd bland löntagarna. En sådan reform kan skapa braförutsättningar för lägre löneökningar. Arbetsgivaravgifterna får inte höjas, utan skall helstsänkas för att hålla nere vårt kostnadsläge. Den samhällsekonomiska ramen förlönekostnadsökningarna får inte intecknas av staten, utan måste oavkortat gestill avtalsparterna. En framtida skattereform måste innebäramarginalskattesänkningar samt minskad statlig skatt för låginkomsttagare. Vikräver också en minskning av de marginaleffekter som skatteskalan ochinkomstprövade bidrag tillsammans kan ge upphov till. En ensidigmarginalskattesänkning i de högsta inkomstskikten skulle dock skapastora fördelningspolitiska spänningar på arbetsmarknaden med kompensationskravsom följd. En marginalskattesänkning måste därför kombineras medfördelningspolitiska insatser. Tillväxttakten i den offentliga konsumtionen måstebegränsas för att ge utrymme för reallöneökningar. Skattetrycket får inte öka,utan bör i stället minska . En samordning av olika avtalsperioder bör ske ocksåfortsättningsvis. Konkurrensen mellan arbetstagarorganisationerna ökar kraftigtnär avtal som sluts påverkar avtal som kommer att ingås längre fram.Överlappande avtalsperioder förhindrar också att en effektivantiinflationspolitik kan föras. Långsiktiga avtal bör i större gradeftersträvas för att skapa en stabilare situation. Arbetslöshetsförsäkringen bör bli obligatorisk.Utformningen bör ske så att parterna pä arbetsmarknaden stimuleras att tahänsyn till de kostnader för arbetslöshet som inte påverkar demmen ändå uppkommer, bl. a. genom deras agerande. Det får heller inte vara så att löneförhandlingar ledertill resultat i strid med politiska beslut. Höjda löner för poliser och lärarefår inte leda till färre poliser och lärare. Höjd lön får alltså inte påverkade polifiska beslutens innehåll. För oss i är det självklart att peka på deinhemska obalanserna med överhettning och hög arbetslöshet som motpolerna iarbetsmarknads- och den regionala balansen. Detta gäller för det första regionalt. Allt störreskillnader mellan regioner och allt svårare överhettningsproblem ikqncentrationsområden skapar problem för människor och ekonomi. Köerna påbostadsmarknaden och i trafiken, miljöproblem - t. ex. vad gäller luft ochbuller, kris i vården och omsorgen är frågor som inte kan lösas utan en bättreregionalpolitik. Brister på arbetsmarknaden och uttunnad service är andraregioners problem. Den överhettade arbetsmarknadens löneglidning smittar avsig. Den leder till att människor med specialistkompetens flyr från glesbygdlika väl som alltför många av dem som arbetar med vård och omsorg i storstadsöker sig till andra sektorer. Den socialdemokratiska regeringen går t. o. m. så långtatt den försöker skapa en bild av att ha lyckats bemästraarbetslöshetsproblemen. Detta gör man trots att ett av länen, ,har arbetslöshet. Fyra län har arbetslöshet . Vad säger egentligen socialdemokraterna ochfinansministern till människorna i där man har arbetslöshet, iKiruna där man har arbetslöshet, i där arbetslösheten är , i där den är och i där den är ? Är detta verkligenatt ha lyckats med att nå full sysselsättning? För det andra gäller det att komma till rätta medorättvisorna mellan människor. Den nuvarande strukturen leder tillkompensationstänkande. En skattereform enbart för höginkomsttagare är därförutesluten. Insatserna på det sociala området måste ha engrundtrygghetsinriktning. För det tredje gäller det att skapa mer rättvisa villkormellan stora och små företag. Att småföretagare och egenföretagare betalar meri skatt än stora 1987/88:802 mars 1988 företaginnebär totalt sett en förlust för den svenska ekonomin. Utvecklingsmöjlighetertas inte till vara. Alla goda idéer kan inte realiseras. som vi tar oss an dessa problem måste vi ocksålägga en god grund för en stabil, varaktig och nyttig tillväxt i den svenskaekonomin. Tillväxt genom resursförstöring är inte välståndsskapande.Välstånd kan skapas enbart om vi lär oss nyttja resurserna medan de ingår i ettkretslopp. Miljöpolitiken måste därför ges en central plats i den ekonomiskapolitiken. Miljöpolitik är inte belastande utan varaktigt tillväxtbefrämjande. Ökad kunskap ger förutsättningar för varaktig tillväxt iekonomin. ser , gymnasieskolan, högskolorna ochuniversiteten - inte minst de mindre högskolorna - som viktiga motorer.i densvenska ekonomin. De representerar svensk industris möjligheter till denförnyelse och utveckling som är nödvändig för att vår industri skall kunnahänga med i den internationella konkurrensen. Här finns också vikfigaförutsättningar för den regionala utvecklingen. En annan förutsättning för en varaktig tillväxt ärsparandet. Frän utgångspunkter är regeringens sparpolitik ingetannat än ett misslyckande. Trots de påkostade sparkampanjer somspardelegationen också nu ägnar sig åt riskerar hushållssparandet att även ifortsättningen visa underskott. Jag är personligen glad över att jag lämnadespardelegationen så jag slipper ta ansvar för den miljonrullningsom nu pågår genom en annonsering, vars resultat vi inte känner till. . Det ärgenom hushällens sparande vi får resurser för investeringar och kanskapa förutsättningar för ett decentraliserat ägande. Med löntagarfonder ochnegativt hushållssparande går utvecklingen åt fel håll. Det är kring rättvisavillkor och en varaktig ekonomisk tillväxt som bygger sinekonomiska politik. Det är orimligt att enskilda människor skall betala dyrtför koncentrationen i form av bostadsbrist, långa trafikköer osv. Därförföreslår att en investeringsavgift för lokaler införs i de överhettaderegionerna. De resurser som därigenom skapas skall användas till hjälp och stödför människorna i dessa regioner. Det är också angeläget att vi fårfram en samlad syn på statens lokalförsörjning. Här krävs krafttag eftersomdetta är en kostnadskrävande del av den offentliga sektorn. föreslår ett särskilt stimulansbidrag för byggandeav ungdomsbostäder. Vi räknar med att 5 000 ungdomsbostäder skall kunnaställas i ordning till en kostnad av 150 milj. kr. Vi hoppas nu attaridra partier, i riksdageri är beredda att på allvar ta itu med ungdomarnasbostadsproblem och ställa upp bakom de krav som har ställt. det nödvändigt att bygga vägar,järnvägar och telekommunikationer sä att de främjar en decentralistiskutveckling. De signaler som vi hörde inför förarbetena till den trafikpolitiskapropositionen visar att propositionen har fel inriktning. Det har varitsignaler om att stora delar av är och skall förbli avfolkningsbygder.Det är inte centerpolitik. Man får ibland en känsla av att vissa statligamyndigheter har en karta över bara halva . politik är att satsa på vägar, vägunderhåll ochen utveckling av järnvägen till en hela svenska folkets järnväg. Vi föreslår att staten omdisponerarsina resurser och sitt kapital på den punkten. Staten bör sälja den del av företag och fillgångar sombättre kan skötas av andra. Då frigörs resurser som gör det möjligt attutveckla infrastrukturen med regionalpolitiska förtecken. Här liksom på andra områden är det av avgörande vikt medstabila spelregler för ekonomin. Avreglering är en bra metod. Ta bortvalutaregleringen och var inte klåfingrig riär det gäller prisregleringen! Kompetens ochkunskap är utvecklingens motor. Därför är detnödvändigt att satsa på de små högskolorna. Då får vi en grund för utveckling ialla regioner, och vi får inte den våldsamma koncentrationseffekt som ensatsning på några få, stora högskolor innebär. För att klara framtidens industripolitik är det ocksåangeläget att vi är med och utvecklar morgondagens teknik. Kunskap omhögteknologi är en av förutsättningarna för att en liten nation som Sverigeskall kunna vara konkurrenskraftig . Eftersom finansministern ärnärvarande kan jag ge ett exempel som är belysande för den konservativaindustripolitik som regeringen just nu för. Jag tänker på rymdpolitiken.Sverige har haft ett förhållandevis starkt engagemang i det europeiskarymdsamarbetet (), som vår svenska industri haft stor nytta av. Det har gettoss erfarenhet och brett samarbete ute i . Det har dessutom varit avregionalpolitisk vikt, t. ex. för . Den socialdemokratiska regeringen minskar nu dennaverksamhet. Vårt engagemang ute i inom rymdsamarbetet intar nujumboplats tillsammans med . Den socialdemokratiska regeringen har ettstort ansvar för att förklara sin konservativa hållning, särskilt i dåvi borde ta vara på alla tillfällen för att stärka samarbetet med det övrigaEuropa. I detta sammanhang vill jag också peka på hurinvesteringsfonderna används som ett instrument för koncentration - vi har ensärskild reservation om detta. All erfarenhet visar att det är de storaföretagen som kan utnyttja investeringsfonderna. De regionala styreffekterna ärganska marginella. Det kan t.o.m. vara så i vissa områden i skuggan avstödområdena att investeringsfonderna blir rent destruktiva, och vi har i vårreservation påtalat att man måste ha en god generositet för utsatta regioner istödområdenas närhet. Marginalskatterna måste sänkas. Men det kan inte skeoberoende av andra skattepolitiska åtgärder. Skattepolitiken måste vara ettinstrument för rättvisa också efter marginalskattesänkningen. ser skattepolitiken som en helhet, där rättviskommunalskatt, sänkt matmoms och marginalskatt och sänkt statlig skatt förlåginkomsttagarna skall ses i ett sammanhang. ' Ingenkan väl vara nöjd med en situation, där det kan skilja . per hundralapp ikommunalskatt mellan kommun med låg och kommun med hög utdebitering. Detinnebär också skillnad i marginalskatt för människor som bor i de olikakommunerna. Lösningen på detta är en effektiv kommunalskatteutjämning. Regeringens förslag löser inte dessa problem. Det blir Syd-och fattigaste kommuner som får betala med en försämradskatteutjämningseffekt i regeringens förslag. accepterar inte att mansänker garantini- 1987/88:80' vän från102 till i skatteutjämningssystemet. Konkret innebär vårt förslag möjlighettill lägre kommunalskatt för människorna i dessa kommuner. Långsiktigt är det rimligt att se en utveckling av statensrelationer till kommunerna så, att de specialdestinerade statsbidragen -bortsett från dem till skolan - successivt avvecklas och ersätts med ettenhetligt statsbidrag med skatteutjämningseffekt. Målet måste vara att sammaservice skall kosta lika mycket för människorna i alla kommuner. Medsamma service skall kommunalskatten vara lika hög. Men dit verkar vägen varaganska lång. har världens högsta skatt pä mat. Det drabbar särskilt de familjer där en stor del av inkomsten gårtill mat. Det är barnfamiljer, pensionärer och låginkomsttagare. En sänkt skatt på maten har betydande stabiliseringspolitiskafördelar. Sänkt matskatt leder inte till kompensationstänkande. Sänkt skatt påmaten är någonting som löntagarorganisationerna har visat intresse för ochvarit positiva till. Det finns en bred opinion i för sänkt skatt pämaten. Varför inte ta vara på den opinionen som ett sätt att lösa upp knutar iekonomin och komma fram till en vettig nivå på avtalsrörelsen? Vi tycker attdet är rimligt att betala sänkt matmoms genom att höja momsen på andra varor,såsom kapitalvaror, hemelektronik och andra sällanköpsvaror. Allmänt sett har en generös företagsbeskattning.Den generositeten gäller dock inte småföretagare och egenföretagare. Allstatistik visar att de betalar mer i skatt än de stora företagen. Detta ärorättvist, orimligt och fel. Byråkratin drabbar också ofta de mindre företagenhårt. Det är nödvändigt att ge de små företagen rättvisa villkorför att de skall kunna konkurrera, utvecklas och ge sitt bidrag till Sverigesekonomiska framtid. Därför har föreslagit förändrade regler när detgäller arbetsgivaravgifter för småföretagen. Vi vill slopa egenföretagaresarbetsgivaravgifter för det första basbeloppet. Det gäller samtliga avgifter.Vidare tycker vi det är rimligt att sänka sjukförsäkringsavgiften medmotsvarande till en lönesumma upp till en halv miljon. Med de häråtgärderna skulle småföretagare, egenföretagare, kulturarbetare m.fl. få enskattesituation som är mera rättvis i förhållande till andra grupper och andraföretag.