prot · GB0930 · 1987-12-31 00:00:00 — Det har - framför allt från sida- frågats om anledningen till uppdragen till överbefälhavaren. Anledningen äratt vi skall få en bättre armé inom rimliga kostnadsramar. Vi ger inteutredningsuppdrag för att överbefälhavaren skulle sakna arbete. Den utvidgningÖB har gjort är egentligen en fördjupad granskning av det s. k. huvudprogram 5.Så är det med den utvidgningen. Jag skall gärna ge en kopia avregeringens direktiv. Jag kan försäkra att jag inte känner något lättsinne införde inställda repetitionsövningarna. Låt mig sluta med att förklara att jag kännermig.djupt rörd över omsorg om att jag läser innantillifrån lappar. Överläggningen var härmed avslutad. 5 §Svar på interpellation 1987/88:80 om arbetsmarknadsverketsverksamhetsinriktning har frågat mig om jagär beredd att vidta några åtgärder i syfte att påverka AMS verksamhet tillförmån för de arbetssökande med anledning av en rapport av två forskare vidArbetslivscentrum. Ända har arbetsfömedlingensetts över och modifierats. Förändringarna har gällt både organisation ocharbetsmetoder. En naturlig utgångspunkt har varit att förbättra servicen tillsvaga grupper på arbetsmarknaden. har kontakten med arbetsgivarna ochservicen till dem förbättrats. Bättre kontakter mellan arbetsgivare och arbetsförmedlingleder till en rad fördelar. Förmedlingen kan bättre överblickarekryteringsbehoven hos enskilda arbetsgivare. Förmedlingen kan också få enrealistisk bild av den yrkeskompetens som efterfrågas. Kontinuerliga ochförtroendefulla kontakter kan också leda till bättre möjligheter att placerat. Utan goda kontakter med arbetsgivarna skullearbetsförmedlingen ha större svårigheter att effektivt hjälpa de svagagrupperna på arbetsmarknaden. Det är mot denna bakgrund som man skall searbetsförmedlingens nuvarande sätt att arbeta. Ett sådant arbetssätt bör ocksåinnebära att arbetsförmedlingen kan ge de svaga grupperna på arbetsmarknadenbästa möjliga stöd. Arbetsgivare som upplever att de får en god och snabbservice från arbetsförmedlingens sida blir sannolikt mer mottagliga förförmedling- ensargument för att anställa t.ex. handikappade. En bra arbetsförmedling bör medandra ord göra arbetsgivarna mer benägna att lita till förmedlingens bedömningav en sökandes möjligheter och förutsättningar för att klara ett arbete. Det nya sättet att arbeta kan enligt min mening verksamtbidra till att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Resurser kan dåfrigöras för att snabbare uppnå de fördelningspolitiska och sociala mål som viinte får ge avkall på. Frigjorda resurser kan sedan användas för de svagagrupperna på arbetsmarknaden. Möjligheterna för ungdomarna att komma ut påarbets marknaden kan dä också förbättras. Härigenom blir de svaga gruppernasintressen tillvaratagna. Liksom skall arbetsförmedlingen naturligtvisutnyttja olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder som ett stöd för dem som har destörsta svårigheterna. Detta mer aktiva och utåtriktade arbetssätt ställernaturligtvis stora krav på arbetsförmedlingens personal. Ett léd i denna nya inriktning är därför att förstärka den direkta förmedlingsservicen. Detta sker bl. a. genom en omfördelning av personalresurser från central och regional administration. Betydande förstärkningar har kunnat åstadkommas på detta sätt. Ett kraftigt tillskott för att underlätta för förmedlingen här också beslutats av statsmak terna. Fr.o.m. innevarande budgetår tillförs arbetsförmedlingen 250 nya tjänster. Även i andra avseenden pågåren upprustning av arbetsförmedling en i syfte att skapa en effektivare service åt både arbetssökande och arbetsgivare. En snabb utbyggnad sker nu av det datoriserade platsförmed lingssystemet. Detta beräknas vara fullt utbyggt inom . ' Sammanfattningsvis vill jag säga att den nya inriktningenav verksamheten har ökat förutsättningarna för att vi effektivt och varaktigtskall kunna hjälpa dem på arbetsmarknaden som bäst behöver det. AnL 25ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk): Jag tackar arbetsmarknadsministern försvaret - eller för hennes försök till svar - som visar attarbetsmarknadsministern inte tänker ta någon som helst hänsyn till den kritikmot AMS verksamhet som har framförts dels i nämnda rapport av de två forskarnavid Arbetslivscentrum, dels kommunisterna. Vad arbetsmarknadsministern gör i sitt svar är att honmera beskriver olika förhoppningar eller ett önsketänkande än verkligheten påarbetsmarknaden - som, tyvärr, ter sig helt annorlunda jämfört med deriarbetsmarknad som arbetsmarknadsministern hoppas på. har vi en arbetsmarknadspolitik som kännetecknas aven extrem företagsanpassning i direkt motsättning till exempelvis deregionalpolitiska utjämningssträvandena, därför att den bygger på ochunderlättar individens omställning och rörlighet. När en arbetsförmedlare frånglesbygden läser på sin dataskärm att det finns en tjänst i , enöverhettad region, ja, då skickas arbetssökande till . På så sätt, dvs.genom att anpassa sig till industrins krav, motarbetar man en regiorial utjämning., Vidare har vi en arbetsmarknadspolitik, som är extremtnäringslivs-anpassad och som nästan enbart inriktar sig på att i samarbete medföretagen tillgodose företagens allt större krav på en speciell sortsarbetskraft, medan de svagagrupperna - invandrare, kvinnor och handikappade - prioriteras bort ihanteringen. I har vi något som liknar en arbetsförmedling typCity Akuten. Denna arbetsförmedling är placerad mitt i centrala stan och ärdelvis finansierad av och , som inte har som målsättning atthjälpa de arbetssökande utan att skaffa den arbetskraft som med sinaspeciella krav har behov av. Här måste man ta hänsyn till att av alla dem sornsöker jobb på "kasseras" tre av fyra, trots att har enextremt hög omsättning på sina många olika arbetsplatser. Arbetsmarknadsministern tror att arbetsgivare som uppleveratt de får en bra och snabb service från arbetsförmedlingen, sannolikt skallbli mera mottagliga för förmedlingens argument att anställa handikappade. Detvå forskarna som har undersökt situationen har utifrån vittnesmål från olikaarbetsförmedlare kommit fram till följande slutsats: "Företagen/arbetsgivarna tenderar samfidigt att taett allt mindre ansvar för den allt svårare situationen både inom förmedlingenoch på arbetsmarknaden. Enligt förmedlingspersonalen intar numeraföretagen/arbetsgivarna ofta en alltmer avvisande hållning till att anställamänniskor, som på olika sätt avviker från en norm, som något tillspetsat kananges vara 'svensk vit man i produktiv ålder () med långarbetslivserfarenhet'." Arbetsmarknadsministern kan naturligtvis ha sinaförhoppningar. Men det som är intressant och som är verklighet är detfaktum att vi har en arbetsmarknadspolitik, som har som enda uppgift och alltöverskuggande mål det tillväxtpolitiska målet. Det målet kommer i direktmotsättning till den av statsmakterna och arbetsmarknadsministern ofta uttaladefördelningspolitiska och sociala hänsynen, som i sin tur skall vara innehålleti arbetsmarknadspolitikens verksamhet. har vi en utbildningsverksamhet på arbetsmarknadensom sysslar med att sälja skräddarsydda utbildningar till olika företag.Följaktligen vill företagen inte ens se åt invandrarkvinnorna eller dehandikappade. Det kanske är därför som påbyggnads-SFI som AMU skulle bedrivainte fungerar alls. Får jag fråga arbetsmarknadsministern angående denarbetssökande som får en smal skräddarsydd företagsutbildning, vad han har förchans eller möjlighet att bli något annat här i livet. Vad har han förmöjlighet att få ett annat jobb när han vill byta eller över huvud taget förmöjlighet att kunna hävda sig på arbetsmarknaden i fortsättningen? Var har AMSvackra mål tagit vägen om att arbetsmarknadsutbildningen som en del av detallmänna skolväsendet skall ge en bred och allsidig utbildning och verka föratt utjämna utbildningsklyftorna och på så sätt bidra till jämlikhet och socialutjämning? Arbetsmarknadsministern kan från talarstolen upprepa attAMS fortfarande arbetar för de sociala och fördelningspolitiska målen. Men defraserna ekar mer och mer i sin tomhet och betraktas av fler och fler som hån. Rapporten är inte publicerad. Den är granskadav Arbetslivscentrums professorskollegium, som enhälligt har rekommenderat attden inte skall publiceras. Däremot görs andra utvärderingar inom arbetsmark- nadsverket,bl. a. en av och som kommer att handla omarbetsmarknadsverket i förändring. Den rapporten är ännu inte klar. Självfallet tar jag själv och arbetsmarknadsverketsledning hänsyn till den krifik som förts fram mot det använda arbetssättet. Menman skall också ta till vara de positiva omdömen som förts fram. Minuppfattning är aft den rapport, som här har tagits upp, oerhört ensidigthänvisar till de kritiska synpunkterna och inte lyfter fram någon av depositiva synpunkter som också finns när det gäller arbetssätten inomarbetsförmedlingen - inte minst när det gäller hur arbetsförmedlingens personalarbetar. beskrivning av personalens sätt att arbeta påarbetsförmedlingen är utomordentligt hårdragen. CityAkuten i kan väl närmast jämföras med enplatshörna, och det är inte samma sak som arbetsförmedlingensvägledningsarbete. De är kompletteringar till varandra. Arbetsmarknadspolitiken syftar också till att vara ettstöd för den enskilde arbetssökande. Arbetsmarknadsutbildning är ett sätt atthävda arbetslinjen. Arbetsmarknadsutbildningens roll är att ge denarbetssökande möjlighet att få ett arbete, och de som söker nya kunskaper, dvs.de som vill ha någon till ett arbete, skall få en person som har rättutbildning. Men arbetsmarknadsutbildningen är också en rättighet för denarbetssökande. Det finns säkert skäl att framöver, och även ,fortsätta analys och utvärdering av arbetsmarknadsverket ocharbetsförmedlingen, men i huvudsak är min grundinställning att det sätt manarbetar på är till stöd även för den enskilde arbetssökande. Det är densvages möjlighet på arbetsmarknaden som arbetsförmedlingen inriktas på,och det skall vara så också i fortsättningen. AnL 27ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk): Det har undgått arbetsmarknadsministern attvi befinner oss i en situation där vi å ena sidan har en kronisk ochlångvarig arbetslöshet. Det finns personer som inte kan placeras in iproduktionen och som arbetsförmedlingen gör mindre och mindre för att hjälpa. Åandra sidan har vi en ökad efterfrågan på arbetskraft av företag som har rådatt välja och vraka bland den befintliga arbetskraften. Det har undgått arbetsmarknadsministern att det faktisktpågår en yrkesmässig segregation i samhället, som drabbar framför allt kvinnor,invandrare och handikappade. Det är en segregation som leder bort frånindustrijobb och över till en koncentration på serviceyrken. Denna yrkesmässigasegregation följs av en social, ekonomisk och även bostadsmässig segregation.Detta är en följd av den misslyckade och missriktade arbetsmarknadspolifik somenbart syftar till att tillfredsställa de tillväxtpolitiska målen i samhället,genom att villkorslöst ställa upp enbart på de krav som företagen ställer påarbetsmarknaden. Från arbetsmarknadsverkets sida kommer numera krav t. o.m. Man begär även att gymnasieutbildningen skall anpassas till dekrav som industrin ställer. Sådana förslag finns redan under bearbetning. Manföreslår exempelvis att de yrkesinriktade linjerna i gymnasieskolan skall vara 5 protokoll 1987/88:29-30 företagsplacerade.Det innebär att eleverna första året skall vistas på arbetsplatsen avundervisningstiden. skall de vistas,där av tiden och tredje året- det är treåriga linjer det är fråga om - skall de vistas av tidenpå arbetsplatsen. Detta är ungefärliga siffror, som jag inte är alldeles säkerpå. Det som dessa arbetarungdomar - för det handlar alltså omarbetarung-domar - missar genom denna företagsbaserade undervisning är i förstahand den teoretiska undervisningen. Jag vill fråga arbetsmarknadsministern: de ungdomar som får denna utbildning kunna bli något annat i sitt liv änjust arbetare på eller i industrin? Om de ändrar sig, villutveckla sigeller vill bli något annat, vad har de, med den utbildning de får, för chanseratt kunna förverkliga det? Med denna inriktning, där även skolan skallförvandlas och i extrem grad anpassas till näringslivet, cementerar man deklasskillnader som finns . Detta görs enbart för att gynna tillväxten förindustrin. AnL 28Arbetsmarknadsminister :' Herr talman! Att gynna tillväxt behöverinte enbart vara någonting negativt - det beror naturligtvis på hur kakandelas. Ytterligare i grundskoleutbildning eller gymnasieutbildningbehöver inte och skall inte innebära någonting negativt - tvärtom. Det är juockså en utbildning för de unga. Sedan måste det ändå vara så att rätten ochmöjligheten till ett arbete genom en ökad utbildning också ärarbetsmarknadsutbildningens mål. Jag får frågan om hur man skall kunna byta om man en gånghar skaffat sig en grundutbildning. Ju bättre grundutbildning man har. destostörre möjligheter har man att senare i livet växla om och göra någontingannat. Där spelar arbetsmarknadsutbildningen redan nu en stor roll och kanockså i fortsättningen betyda mycket därför att man via den får möjlighet attbyta inriktning. Det finns också andrå utbildningsvägar, men detskulle leda förlångt att gå in på dessa i den här debatten. Man har i av i dagmöjlighet att växla om också i vuxen ålder. AnL 29 (vpk): Det är självklart att målsättningen för vår verksamhet äratt skaffa jobb åt folk, också åt ungdomarna, men det är en sak. Det andra äratt vi med vår arbetsmarknadspolitik, vår arbetsmarknadsutbildning och vårtskolväsende enligt de målsättningar som arbetarrörelsen har skall se till attskapa den jämlika utbildning som gör det möjligt också för arbetarbarn att blinågot annat än arbetare. Bortser man från den aspekten, vilket arbetsmarknadsministerntycks göra och som också den arbetsmarknadspolitiska inriktningen mot extremnäringslivsanpassning helt och hållet gör, innebär det att den nuvarandeinriktningen av arbetsmarknadspolitiken cementerar och ökar klassklyftorna iSverige. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Meddelande om svar på interpellation 1987/88:83 AnL 30 Kommunikationsminister : Herrtalman! På grund av att interpellanten är förhindrad att taemot svaret på sin interpellation kan interpellationen inte besvaras inomden föreskrivna tiden av från det att den framställdes. Jag haröverenskommit med interpellanten om att besvara interpellationen den 8december. 7§ Svar på interpellation 1987/88:90 om bränsletransporterna i har frågat mig om hur jag ser påprojektet att genom en pipeline transportera jetbränsle från Värtan tillArlanda. Möjligheterna att transportera flygbränsle från i rörledning har som säger aktualiseratsfidigare. Tanken har då varit att utnyttja den s.k. Käppalatunneln också förbränsletransporter. Det ligger naturligtvis fördelar i om de relativtomfattande bränsletransporter som görs med tankbil kan ombesörjas via enrörledning. En sådan lösning förutsätter att samtliga berörda parter,i det här fallet luftfartsverket, flygbolagen, samtliga oljebolag ochStockholms kommun kan enas om en sådan investering. Kostnaden beräknades år1985 till ca 50 milj. kr. Man begärde i det sammanhanget att staten skulle gåin med en garanti på motsvarande belopp för att därigenom kunna få förmånligarelånevillkor. Med tanke på de företag som förklarat sig intresserade avprojektet, anser jag att det bör finnas goda förutsättningar att få förmånligafinansiella lösningar utan engagemang från statens sida. Avgörande förrörledningsprojektet torde vara lönsamheten, som i sin tur är i höggrad beroende ay oljebolagens intresse för detta transportsätt. AnL 32 (): Jag tackar kommunikationsministern försvaret, som jag uppfattar som positivt till projektet, även om man inte kan utläsanågot särskilt engagemang för det ur svaret. Det är synd. Den dag det händernågot - och rent statistiskt och med tanke på omständigheterna är risken stor-kommer koriimunikationsministern kanske att anklagas för att inte ha engageratsig. Antalet olyckor med tankbilar har varitstort, och itakt med det ökade behovet av flygfotogen ökar givetvis antaletfarliga transporter, och riskerna ökar. Den enda transportvägen till från Stockholtns hamnär E4-an, en oerhört trafikerad väg, som dessutom har en hög olyckskvot för attvara motorväg. Genom en pipeline ges en fantastisk möjlighet att minska defarliga flygfotogentransporterna, att ändra förvaringen på och att sänkakostnaderna för transporterna och därigenom sänka priset på flygbränsle. Jagär medveten om att det sista kanske inte blir fallet, men på siktborde detta betydligt bekvämare och säkrare transportsätt ändå ge också ettekonomiskt utslag. Det innebär givetvis stora svårigheter att åstadkommauppslutning kring ett sådant här projekt, och det är trassligt innan allamyndigheter passerats och projektet är i gång. Det vore nog bra omdepartementet hjälpte till. Om t. ex. en tankbil skulle välta på E4-an skulle det fåoerhörda konsekvenser. Sannolikt skulle trafiken i båda riktningarna stoppas.Som exempel kan jag nämna den avstängning av E4-an som gjordes för några årsedan på grund av risken för explosion av gastuber. Det blev ju kaos. Som framgår av min interpellation är bränsledepån påArianda ett bekymmer. Redan när den kom till protesterade brandchefen i Sigtunakommun. Jätteburkarna med flygbränsle har efter detta vuxit i antal, ochsommartid vibrerar luften av fotogenångor. Jag har åtskilliga gånger haft ärende tillflygledningsbyggnaden och tagit sats, nypandes mig i näsan, för att så snabbtsom möjligt passera de värsta ångorna. Det är verkligen inte en braarbetsmiljö. Det är åtskilliga personer som liksom jag behöver nypa sig i näsanvid passerandet av ångmolnet: de kan dessutom bli tvungna att göra det fleragånger . En flyttning av depån är en viktig arbetsmiljöförbättrandeåtgärd. Om en olycka skulle hända vid depån eller i samband medtransporterna inne på flygplatsen, skulle det slå ut hjärtat avArlanda flygplats, flygtrafikledningen. Den tjocka, svarta rök som utvecklasförstör de känsliga datorerna. Eld och hetta förstör resten. En explosion ellerbrand innebär också att de människor som befinner sig i flygledningsbyggnadenoffras. Så nära ligger depån. Uppåt 40 tankbilar per dag rör sig nu inne påflygplatsområdet och kommer dit via E 4-an. 40 tankbilar betyder med denutveckling flyget har sannolikt 60 tankbilar . En förutsättning för att projektet skall komma i gång kanvara att man får en statlig garanti. Lossläppande av investeringsfondspengar kanockså bidra tin att få i gång projektet. Jag är inte någon vän av stadigafinansieringsengagemang, om det kan undvikas, men när det gäller så angelägnasäkerhetsfrågor kan man tänka sig det, tycker jag. Dessutom får ju staten inskattemedel från flygbränslet med per dag. För ökar riskerna för att något skall hända medtransporterna av brandfarligt gods, både på E4-an och på Arlandaområdet.Diskussionerna om en eventuell pipeline från hamn till harpågått , men det tycks vara segt att komma tUl en lösning. Det måstefaktiskt bli fart på projektet, som skulle lyfta bort 40-50 24-meters tankbilarfrån E4-an och från . Det gäller att minska riskerna på väg och inom denstatliga riksflygplatsen. är ju också intresserat av att deltai det här pipelineprojektet. Jag vill fråga kommunikationsministern: jagoch andra som oroar sig för de ökade riskerna i samband med brandfarligatransporter räkna med att kommunikationsministern tar tag i den här frågan? och jag har inga delade meningar om de fördelar som skullevinnas om man i stället för det nuvarande transportsättet kunde transporteraflygbränslet i en pipeline. Det är klart att det skulle innebära en minskadbelastning på trafiknätet här i , och det skulle väl också innebäraatt en del av de risker som finns med det nuvarande transportsättet skulleelimineras. Men om riskerna när det gäller depån på bedöms som så storasom beskrev dem skall - det vill jag för min del understryka - demyndigheter som har att bevaka säkerheten i sådana sammanhang ingripa ochpåkalla de förändringar som kan vara nödvändiga. Jagvill understryka att avsaknaden av en pipeline inte får innebära att man mednuvarande transportsätt tar onödiga risker i förhållande till flygverksamhetenoch övrig verksamhet ute på . Så länge ingen pipeline finns måstenuvarande transportsystem kringgärdas med sådana bestämmelser att vi kan kännaoss trygga för att det inte inträffar några olyckshändelser. Det är viktigt attslå fast detta: Man får inte använda avsaknaden av pipeline som något slagsursäkt för att inte vidta de åtgärder som i övrigt är nödvändiga. Sedanär det naturiigtvis inte så, , att inte jag känner något engagemangför att ordna sådana här bättre lösningar, men det är fråga om vilkenansvarsfördelning som skall råda mellan staten, berörda kommuner och andraintressenter som kan finnas i ett sådant här projekt. Det är ändå de som äransvariga för transporterna av oljan, de som skall nyttja den samt Stockholmskommun, som har dessa transporter inom sina gränser, som i första hand börhitta en lösning på detta problem. Om kan medverkapå något annat sätt till att frågan avancerar, har jag naturligtvis ingentingemot det, men om intressenterna är ute efter statliga bidrag i någon form,måste vi naturiigtvis tänka oss för noga. Det kan ju leda till motsvarande kravpå annat håll, och då hamnar vi i en oklar ansvarsfördelning. Jagmenar alltså att det i första hand är de intressenter som finns - givetvisinkl. de statliga - som bör söka lösningar på detta problem. Såvitt jag kanbedöma bör det inte vara uteslutet att så kan ske inom ramen för vanligföretagsekonomisk lönsamhet. AnL 34 (): Kommunikationsministerns svar på mina frågor är tydligare i dettainlägg vad gäller engagemanget för att lösa dessa frågor. Det är utan tvivel pådet sättet att staten har ett stort ansvar, framför allt när det gällerArlandaområdet. Mankan undra över den placering som depån i fråga har fått på det trångaAriandaområdet. Jag vill påminna kommunikafionsministern om att flygplatschefenockså är upprörd över detta och försöker hitta en ny placering av cisternerna.Men situationen är som den är . Och det kan också nämnas att situationen harförändrats sedan depån placerades där den ligger - från flygledningsbyggnaden. Dels vet man mer om riskerna än tidigare, dels harflygledningen utrustats med känsligare instrument än den hade när depån komtill. Jag vill säga till kommunikationsministern att jag harvarit i kontakt med en forskare med många års erfarenhet av forskning vid FOA,statens provningsanstalt och . Jag har från honom fåttuppgift om att bränslet som finns i depån och som fraktas på är flygbränsleJet Al, som är brandfarligt enHgt klass 2B. Beträffande hälsovådligheterna harjag fått veta att produkten avger hälsovådliga ångor, som irriterar ögon ochslemhinnor och som verkar avfettande på huden. Lungorna kan också ta skada.Detta påverkar alltså arbetsmiljön, som jag tidigare talat om. Beträffande brand- och explosionsrisk har uppgivits attprodukten är lättantändlig vid en temperatur som överstiger , och detfinns risk för elektrostatisk uppladdning, dvs. Omtemperaturen sfiger till något och det uppstår en läcka behövsinte mycket förrän fotogenet brinner. Det här är fruktansvärt allvarligt. Även en mindre olycka,herr kommunikationsminister, skulle innebära att flygplatsen helt enkeltskulle slås ut, eftersom flygtrafikledningen skulle skadas om det uppstårrökutveckHng. Under sådana förhållanden får inte någon verksamhet bedrivas påflygplatsen vare sig enligt lATA-bestämmélserna eller enligt ICAO:bestämmelser-na.Det är alltså mycket bråttom med att hitta en lösning som är mertillfredssfällande ur säkerhetssynpunkt. Jag hoppas att kommunikationsministerns positivainställning också skall ta sig rent prakfiska uttryck och att departementetskall se litet närmare på denna fråga.