prot · GB0912 · 1987-12-31 00:00:00 — Men, , jag tycker ändå att vi skulle kunna varaså ärliga att vi sade att det som egenfligen är anmärkningsvärt är att vi underden svåraste ekonomiska perioden i kris har lyckatsklara den sociala bostadspolitiken, trots att marknadsekonomins apostlar harhaft särskild vind i seglen . Det är faktiskt så, ToreClaeson, att hyran mätt i fasta priser har gått ned under perioden 1982-1987.Samtidigt har löntagarna fått ökade realinkomster.Bostaden tar en mindre del av folks inkomster än vad den gjorde tidigare.Dessutom har vi via ROT-programmet infört möjligheten att rusta upp våra dåligabostadsbestånd - både sådana som var dåliga därför att vi byggde dåligt påmiljonprogrammets tid och sådana som är dåliga på grund av att de är utslitna. Vihar gjort en mängd insatser för att bh av med tomma lägenheter och äveninsatser i miljöfrågor etc. Ja, vi har gått hela vägen, . Vi kanbåda önska att vi skall komma ännu längre i den här frågan för att ytterligarebefästa den sociala bostadspolitiken. Mendet är inte rättfärdigt att beskriva utvecklingen så, att den socialabostadspolitiken skulle ha raserats. Jag tycker att det är en stor bedrift attvi med gemensamma tag - för det är oftast vi och vpk som har fått klara avsaker och ting - har lyckats att i dessa svåra tider behålla den socialabostadspolitiken. Vidaretycker jag, , att vi nu har en rimlig neutralitet i boendet. Vissthar villaägarna under haft en lägre kostnadsökning än vadhyresgästerna har haft. Men i det sammanhanget svänger det väldigt. Omoljepriset skulle gå upp, kommer snart villaägarna att ligga ett stycke överhyresgästerna i fråga om kostnadsökningar. Vi får ta hänsyn till det. Totaltsett har vi dock en bra neutralitet i boendet. Problemet är de ökadebyggkostnaderna. Det håller jag med om. I det avseendet skall viförsöka att med gemensamma krafter hålla igen. Vidare gäller det den hutlösa prisstegring som sker ifråga om bostadsrätterna i innerstäderna, vilken ju inte har någonting medfastigheternas eller bostädernas värde att göra. är man i Stockholmsinnerstad - ännu värre är det i i vissa fall - uppe i ettöverlåtelsepris på . per kvadratmeter - dvs. dubbelt så dyrt som attpå samma plats bygga nya bostäder. Och det gäller som överlåtelsepriser! Inte kan väl något parti tycka att det är en rimligutveckling, som trubbar av folks förhållande till boendet ochboendekostnaderna. Här behövs det ett stopp. Vi kan icke acceptera dennahutlösa prisutveckling, som är frikopplad' från bostädernas värde och somsegregerar och skapar problem. Den kommer också att skapa svårigheter närbostadsrättspriserna går nedåt igen. Vi hade ju en period då det knappast gickatt få ut ens vad man hade satsat i sin bostadsrätt. Detta är ingen sund ochacceptabel utveckling. Jag hoppas att de andra partierna ställer upp i arbetetmed att se till att vi undviker en sådan utveckling i . Ensådan åtgärd ligger helt i linje med befästandet och tryggandet av den socialabostadspolitiken. 194 () replik: Bostadsministern deklarerar återigen att hantycker mycket bra om bostadsrätter, och det låter ju väldigt bra. Att sedanhandlandet inte bekräftar dessa utsagor gör ju det hela beklagligt. Det är baraen viss typ av omvandling till bostadsrätt som bostadsministern just nu tyckersärskilt illa om. Nästa gång är det någonting annat. Det finns exempel på attdet är en väldigt "insnävad" verksamhet som är godkänd av socialdemokraterna.Man kan knappast undgå att märka att det här är en alltmer krympande marknad.Man måste bete sig på ett visst sätt. Det måste vara på ett särskilt sätt. Manmåste vara ansluten till vissa bolag eller företag för att ha den härmöjligheten, och det tycker jag är beklagligt. Det är en inskränkning imänniskors fria val. När bostadsministern säger att hanvisst tycker om bostadsrätt, erinrar jag mig ett uttalande som gamle ha gjort: Ni får välja vilken färg ni vill bara ni väljer svart. Så ärdet också när det gäller socialdemokraterna och bostadsrätten. 195TORE (vpk) replik: Jag vill börja med en sak som jag glömde bortförut när bostadsministern något beskrev situafionen då det gällerbegränsningen av det här med övrigt byggande i storstadsregionerna. Jag harlitet grand erfarenhet från länsbostadsnämnden i , och jag villsäga att det här naturligtvis skapar vissa problem, som inte är så lätta attlösa. Men i valet mellan att ha det som det var tidigare och den begränsningsom nu finns är det utan tvivel så, att det senare alternativet är bra. Ettproblem vill jag dock gärna så att säga skicka med, eftersom jag har upplevtdet väldigt påtagligt. I och med de begränsade resurser som man har när detgäller att klara problemen i och att bevilja pengar tillolika byggnationer har miljöförbättringar i miljonprogramområdena kommit ikläm. Det här har skapat problem i en del av kommunerna, där man faktiskt baragår och väntar på att pengarna skall räcka till inom den fördelningsram som finns- men det vill de inte göra. Jag tror att det är angeläget att se över detta. Bostadsministern känner väl tin problemen imiljonprogramområdena och de delar som ännu inte har hunnit åtgärdas. Det ärangeläget att åtgärder vidtas här. Jag tycker att det hela på sätt och vis äranmärkningsvärt. På många områden har man gjort bra insatser då det gäller ättklara och bevara åtminstone en del av den sociala bostadspolitiken. Men det harockså skett betydande försämringar. Låt mig bara som exempel nämnaupptrappningen av den garanterade räntan, frågan om förändringen avbostadsbidragen och frågan om det minskade stödet till kommunerna i dessaavseenden. Det finns fler exempel. Det har alltså skett en viss försämring, en vissurholkning, då det gäller den sociala bostadspolitiken. Men, ,jag har inte sagt att den har raserats. Jag sade i mitt inlägg att deborgerliga mer öppet än tidigare nu har argumenterat för åtgärder som skulleundergräva och rasera den sociala bostadspolitik som redan har försämrats. Detvar de ord jag använde. Jag sade att attackerna i detta fall är ett led i enmedveten politisk filosofi som syftar till höjda hyror och en ökad segregationi boendet. 196ERLING () replik: Bostadsminister tog åter uppTT-intervjun med . Jag har tidigare i en replik till ToreClaeson redogjort för hur och ser på lägesfaktorninom bruksvärdesystemet, och jag finner ingen anledning att upprepa det.Dessutom kommer denna fråga att behandlas i det interpellafionssvar sombostadsministern skall ge . tog också upp bostadsrätterna, och i detförsta inlägget sade han att han är en varm anhängare av bostadsrätter ochtycker att det är bra att sådana bildas. I det andra inlägget sade han attbostadsrättssystemet är osunt och inte stämmer med en social bostadspolitik,att det skulle vara ett så stort sug att priserna gick upp. Bostadsministern sade vidare att det inte är någonefterfrågan på andra orter. Jag vet inte varifrån den uppgiften kommer, men denuppgift söm jag har tagit fram kommer från SBC och visar en konstantefterfrågan i praktisk taget de flesta tätorter i landet. Jag utgår från attden uppgiften stämmer. När det gäller prisutvecklingen på bostadsrätter - som jagkan hålla med om ibland har varit alltför expansiv och litet osund - anser jagatt det bästa sättet för att komma till rätta med problemet är att se fill attdet blir större balans mellan efterfrågan och tillgång. Den politik somfolkpartiet försöker driva är att de boende skall ha valfrihet och attönskemålen om bostadsrätter skall tillgodoses. Ett politiskt parti bör ha sominriktning att ta reda på vad folk efterfrågar - det är en sund inställning.Jag har nämnt hur detta skall kunna förverkligas, t. ex. genom att de boendeges förköpsrätt vid försäljningar och genom att kravet på kvalificeradmajoritet vid bildandet av bostadsrättsföreningar mildras till ett krav påminst . Det är en sund politik. För att det inte skall råda någramissförstånd vill jag först säga tni att jag alltså inte har väntmig mot att man i inte säljer ut de allmännytfiga bostadsföretagentill hyresgästerna. Jag har vänt mig mot att allmännyttan säljs ut. Jag har viss förståelse för att de kommunala myndighetersom äger de allmännyttiga bostadsföretagen ville sälja ut en del bostäder iGöteborg. Dels var allmännyttan mycket rikligt företrädd, dels byggdes detmånga hus i enahanda bostadsområden med mycket problem. Man har längebrottats med det största antalet tomma lägenheter någonsin i -nära 5000 tomma lägenheter. Jag har däremot ingen förståelse för att man fortsätteratt i större omfattning sälja ut bostäder i , eftersom allmännyttan nubörjar anta proporfioner som stämmer med genomsnittet i landet i dess helhet.Genom dessa utförsäljningar torde man också ha hamnat i en situation som ärlikvärdig med den som råder i andra kommuner, där byggandet inte varit såomfattande och storskaligt. Jag vin vidare säga till - han kan också talamed sina folkpartistiska kamrater i - att det inte är så många somvill bilda bostadsrätter genom att köpa upp allmännyttan, annat än på de orterdär en stark prisstegring förväntas. Den uppfattningen går att få bekräftad medhänvändelse både till SBC, till de bostadskooperativa företagen och tillmäklarna. Folk går inte och bär en oerhörd längtan inom sig att bh ägare, utanefterfrågan är starkt förknippad med fillväxten - det är då detta behov växerfram. har tillhandahållit två versioner.Jag anklagade honom för att ha sagt att socialdemokraterna var motbostadsrätter, och jag visade att vi inte var det. Vi hissar inte flaggan, menannars gör vi nästan allt vad som går att göra för bostadsrätterna. sade då att jag missförstod honom och att han bara påpekat attregeringen hade lagt fram en proposition där vi var mot utförsäljning avallmännyttan. kommer tillbaka och säger samma sakigen, dvs. att socialdemokraterna är mot bostadsrätter, har snävat in marknadenoch bestämt att de som bildar bostadsrätter skall vara anslutna till vissabolag. Vilket stöd finns det för detta påstående, ? Faktum äratt han icke har något stöd för sitt påstående. Om tillsammans med fyra andra personervill bilda en bostadsrättsförening skall han få lån av staten till avkostnaden till ränta. Han behöver inte tillhöra vare sig det ena ellerdet andra bolaget. Om vi socialdemokrater hade varit mot bostadsrätter, trorBertil då att jag hade lagt fram ett förslag som innebär attallmännyttans bostäder inte skulle omvandlas fill bostadsrätter och inte tagitmed de privata hyresfasfigheterna? Det är ganska konstigt att jag klipper tillmot allmännyttan och låter de privata fastighetsägarna ta ut övervärdet i sinabostäder för att förvandla dem till bostadsrätter. Det intressanta är att detfinns ett övervärde i dessa fastigheter som inte går att ta ut viahyresregleringen men som kan tas ut om de förvandlas till bostadsrätter. Jag kan berätta för hur det gick till iMalmö. Det var så att kommun - som ni nu har nämnt som ett mönster - intesålde huset fill hyresgästerna utan till ABV. I sålde man inte hellertill hyresgästerna. I köpekontraktet skrevs in att ABV förbinder sig att sedanupplåta lägenheterna som bostadsrätter. Enligt svensk lagstiftning kan man inte,, förbinda sig att sälja fast egendom - det är en nullitet.Bortsett från detta står det inte en rad i köpekontraktet om till vilket prisdessa bostadsrätter skall tas över. Men först skall överpriset förräntas - sombåde i och i är ganska högt på sina ställen. Sedan skallbyggföretaget förädla husen med statens pengar. När det är gjort skallbostadsrätterna överlåtas. Vem tror kan köpa dem? Det är atttillgodose denna inneboende längtan efter större inflytande. Det är så det gårtill. Det är aningslöst att inte inse att man här laborerar med övervärden somman vill exploatera. Får jag till slut vända mig till , som ett pargånger har sagt att byggandet borde ökas mer och som talade om förbättringarnai miljonprogrammet. Vi kan vara överens om allt detta, , men ärdet så att det inte finns några fysiska förutsättningar. Det finns intebyggarbetskraft och byggkapacitet för att göra mer än det som görs , annatän om man vill begränsa övrigt byggande ytterligare. Det finns 197 redovisatarbetslösa målare - jag känner dem nästan till namnet - bland 17 000, och så ärdet i yrke efter yrke. Kapaciteten är till fullo ianspråktagen, och om denskall ökas ytterligare måste det ske genom neddragningar på andra områden. 198 () replik; Jag tycker att bostadsministern tog i litetväl kraftigt då han sade att det enbart är för att göra en vinst som människorvill omvandla sina hus till bostadsrätter. Jag har åtminstone två exempel på motsatsen från minhemtrakt i och . Jag tror inte att det är områden där människor väntarsig en enorm höjning av värdena på bostadsrätterna, men det var svårt att fålägenheterna sålda innan man gjorde bostadsrätter av dem. Då gick det lätt attsälja dem, och bor folk där och har det bra. Där finns det ingetvinstintresse. Det var just precis det som jag tycker att bostadsministernhäcklade, nämligen längtan efter att själv få äga sin bostad och själv kunnasatsa och veta att man förädlar någonting och sköter om något som man harbeslutanderätt över. Tredje vice talmannen anmälde att , och anhållit att till protokollet få antecknat att deinte ägde rätt till ytterligare repliker. 199ANNELI HULTHEN (s): Brytningstiden i ungdomsåren är en jobbigtid. Unga människor skall mogna, bli vuxna och finna sin identitet och sittsätt att leva. En nödvändig del i detta är att bryta upp från föräldrahemmetoch få en egen fast punkt i tillvaron. Det är en naturlig frigörelseprocess ivarje människas liv. vet vi dock att förutsättningarna för många ungdomaratt få en 10 protokoll 1987/88:12 bostad ärmycket små, och för många stannar det vid att vara en ouppnåelig dröm. Istället är verkligheten de långa köer som möter ungdomarna i dörren tilllandets bostadsförmedlingar. I storstäderna är bristen på bostäder akut, men också iallt fler kommuner runt om i landet börjar bostadsmarknaden att bli alltkärvare. Över hälften av landets kommuner rapporterar en bostadsbrist, och detär ungdomarna som drabbas värst av bostadsbristen; de saknar pengar, de saknarbytesobjekt, de saknar ofta välbetalda, fasta jobb som garanti förhyresvärdarna och de är lågt prioriterade på bostadsförmedlingarna. Även om situationen är mörk för stora delar avungdomsgruppen skymtar några ljusglimtar här och där i landet. Det är de lokalaprojekt som pågår i bl. a. , och . Dessa projekt har visatatt det finns både alternativ och möjligheter att lösaungdomsbostadssituationen. En annan ljusglimt var det beslut som fattade ivåras i den s. k. ungdomsbostadspropositionen. I propositionen fanns många braåtgärder för att hjälpa ungdomarna in på bostadsmarknaden. a. föreslogs attett stöd skulle inrättas ä . per lägenhet och månad för de lägenheter somreserverades till ungdomar, samt att ett speciellt ungdomsbostadsbidrag skulleinföras för att. underlätta ekonomiskt för ungdomar med dåligbetalningsförmåga. Tyvärr har regeringens förslag inte slagit lika väl ut ikommunerna som i . Ett tiotal kommuner har redan beslutat avstå frånmöjligheterna att inrätta det speciella ungdomsbostadsbidraget. Argumentet frånkommunernas sida är att det blir för dyrt. Detta gäller framför allt på ortermed högskola och universitet, där många studerande skulle komma i fråga förbidragen. På en allt bistrare bostadsmarknad ser många hyresvärdarsin chans att välja och vraka bland de bostadssökande. Ungdomar med lågainkomster kommer över huvud taget inte i fråga i den konkurrensen. Trotsbostadsministerns förslag i uhgdomsbostadspropositionen är situationen förmånga ungdomar densamma som och kommer att så förbli om kommunernafortsätter att. Det är varken rimligt eller rättvist attungdomar återigen kommer i kläm och ser sina chanser till ett eget boendeförsvinna som en såpbubbla i fjärran. Detta är ett problem som kräver åtgärder för attregeringens ungdomsbostadspolitik skall bli trovärdig. En åtgärd kan vara attgöra bostadsbidraget för ungdomar till ett obligatorium. Det är därför viktigtatt bostadsministern uppmärksammar detta problem och tar upp endiskussion om vilka åtgärder som kan vara väsentliga att vidta. 200HANS (): Låt mig här ta upp det för allmänpolitiskadebatter inte helt ovanliga ämnet regionalpolitik. Jag gör det med utgångspunktfrån erfarenheter från mitt eget län, . Det är ett län med betydandesysselsättningsproblem. Hur skall och andra skogslän kunna få en merpositiv utveckling? Det vettiga är då att utgå från länets naturligaförutsättningar. Jag vill därför knyta några reflexioner kring Gävleborgsstörsta naturresurs. har detlänge stått klart att denna naturresurs är . Ingen annan företeelseutgående från har i modern tid haft sådan genomslagskraft ochförnyelseförmåga som just hon. Hade hela mer av hennes egenskaperskulle framtiden se långt mer positiv ut. återfinns inom enskild tjänstesektor, alltså dendel av ekonomin som enligt alla experter måste stå för de väsentligastetillskotten i fråga om både företag och sysselsättning. Vitalitet, kreativitetoch förnyelseförmåga betecknas allt oftare som avgörande faktorer förutveckling. Mer koncentrerade än hos är det svårt att tänka sigdessa egenskaper. Vi är födda i samma län, jag före henne. Det varalltså ganska nära att jag själv blivit , och möjligen är jag därmedinte särskilt objekfiv. Men att och regionalpolitik hör naturligtsamman är en insikt som sprider sig alltmer. Ett exempel är att den statligaglesbygdsdelegationen och den nybildade nationella folkrörelsekommittén, underordförandeskap av generaldirektör , i sin gemensamma kampanj har valt just som en av centralgestalterna iarbetet. gick industridepartementet ut med en broschyr bl,a, till oss riksdagsmän där det berättas att i kampanjen kommer"att tala om det folkliga engagemangets betydelse". Jag hade för sedan tillfälle att diskuteraregionalpolitik och andra väsentligheter med . Det kom i mycket atthandla om kreativitetens betydelse. Jag utgick delvis från utkomna bok med rubriken . tar där upp kreativitet från tillGnosjö. Han noterar att kreativitet kanske främst finns hos kategoriernavetenskapsmän, konstnärer och småföretagare. Där kommer, som jag ser det,in både som konstnär och som företagare. Hon sitter i bolagsstyrelsen för fritid. Det är ettföretag som satsat friskt på slalombackar och olika slags service. Jag frågadehenne om företagsamhet och kreativitet. - Det är många i som vill satsa på något, sade hon.Men fritid skulle inte ha blivit vad det är om inte en entusiast kommit inflyttande. Detär lätt att man trampar i gamla hjulspiår, så det är bra när någon kommer utifrån med något nytt. Man bör ta de bästa idéerna från alla, oavsett om det ärprivata initiativ eller kommunens, menar hon. känner starkt för attglesbygder skall leva, och hon menar att alla goda krafter då måste hjälpas åt. Jag tog upp med henne skriften om vetenskapsmän,konstnärer och småföretagare som skapande människor. För att lyckas måste dessahä förmåga att gå utöver invanda ramar och våga tänka annoriunda. Du har självprovat mycket på scen, sade jag, du verkar inte vara rädd för att antautmaningar och försöka. Hela borde lära av dig och våga mera. - Man kan inte lyckas jämt, svarade . Men detkänns i ryggraden när en idé man börjat med inte blir bra. Varje enskild har nog idéer. När vi skall ha fram en föreställning uppmanar jag alla att komma med sina tankar, även om de inte tycker att dessa är så märkvärdiga. Men en tanke från en kan i sin tur ge uppslag till mig, och så kan vi gå vidare tills något blir bra. Dettagäller texter och musik, men Lill-Babsmenar att det är likadant med Man kan göra såmycket. Hon berättade för mig om pojkarna som hjälpt henne med turnén. - Deordnar ljud och ljus åt mig, liksom åt andra artister. De gör allt, fill och med bygger om bussarna. En av dem är också fyrabarnsfar och har dessutom tagit hand om en knarkare och lyckats. En i gruppen är pastor. berättar vidare,med engagemang. - där som startat datafirma i . Det går, eftersom data inte hindras av avstånd. Eller de två poHser som börjat sy dockkläder. I byn fanns visst sex familjer och två ungkarlar. De var, för nu har de hittat fruar också. Den som var kvar sist ensam var en djävel på att fiska, men han hittade en kvinna som var med om det. Närhon kommit så långt i sin iver att berätta att människor kan bara de försöker,invänder jag att är dåligt på att utnyttja henne själv. ochVärmland är ju väldigt mycket bättre på att dra tni sig turister. Tänk hurmycket kunnat göra kring ! Hur mycket borde då inteHälsingland kunna göra av som är så mycket mer levande. Jagär för egen del övertygad om att det här att kunna frigöra idéer hos människorbetyder mer för en regions utveckling än mycket av det som traditionelllokaliseringspolitik sysslar med, främst då subventioner och investeringar ibyggnader och maskiner. Hus går det att bygga var som helst, men kreafivitetoch idéer är det svårare att kommendera fram. utveckla och Bergslagen är det därför kanske inte de stora industriinvesteringarnastaten skall rikta in sig på. Satsning på utbildning och kulturmiljö och annatsom kan underlätta framtida kreativitet har stor regionalpolitisk betydelse,men det syns kanske inte lika lätt i det kortare perspektivet. Attsöka se världen med ögon skulle vara vitaliserande för svenskregionalpolitik. Det är att se mer till möjligheter än fill svårigheter. Men,herr talman, visst finns det svårigheter. Jag vill här ta upp en faktor somsynes mig bli alltmer hämmande för de län som ligger utanför de storatätorterna och universitetsområdena. Det gäller den allt större trögrörlighetenpå arbetsmarknaden. Om folk blir mindre benägna att flytta drabbas landsortenhårdast. Möjligenhar en del trott att det är tvärtom, alltså att län i och Bergslagenskulle tjäna på att människor blir mindre benägna att flytta till arbete påannan ort. Jaghar sysslat en hel del med försvar och hört mycket om hur svårt det är attförmå officerare att flytta till garnisonsorter ute i landet. Det gickfidigare, när officeren hade hemmafru. Det gick också bra om frun varsjuksköterska eller lärare, för då kunde hon alltid få jobb på det nya stället. Denya reglerna gör att det inte fungerar så längre ens för lärare. För numeraräknas bara tjänsteår i den egna kommunen. Den som har fio års lärartjänst iStockholm eller får inte tillgodoräkna sig detta, om det gäller attsöka en tjänst i t. ex. . Förett par månader sedan deltog jag i det slags praktikverksamhet som företagerbjuder riksdagsmän för att delge erfarenheter. I mitt fall innebar det besökvid flera bolag inom . Vi kom att tala om många Men ett problemkom upp i alla företag jag besökte, nämligen just svårigheten att rekryteranyckelpersonal från andra orter. Det går inte att ha avancerad stålforskning iSandviken om inte kvalificerade forskare kan förmås att flytta dit. Detsammagäller verktygskonstruktörer, kontrollingenjörer, ekonomer och andraspecialister. Vikan dra ut ett scenario där den tekniska högskoleutbildningen är koncentreradfill få orter, dit ungdomar måste flytta för att få sådan utbildning. Efterutbildning och inledande arbetserfarenheter har de flesta familj. Och attflytta i den situafionen förutsätter att också den andra maken eller sambon kanerbjudas arbete på orten i fråga. Detär svårt att tänka sig något som skulle missgynna landsortslänen mer än omföretag finner det svårt att rekrytera experter till orter utanför universitetsstäder.För kan företag inte dra till sig specialister på en viss ort kan företagetkänna det ofrånkomligt att flytta utvecklingsavdelningar därifrån tilluniversitetsorterna. Vid utbyggnader och nyetableringar har självfalletmöjligheterna att rekrytera kvahficerad personal stor betydelse. Den utveckhngjag här nämnt kan visa sig vara den allvariigaste hindrande faktorn för mångasvenska regioners utveckling. Dehär riskerna måste vägas in vid utformningen av den högre utbildningen. Att deregionala högskolorna betonas alltmer i regionalpolitiken är mot den bakgrundensjälvklart.