prot · GB0962 · 1987-12-31 00:00:00 — a.rikstolktjänsten, som är av stor betydelse för att döv- ochhörselorganisationerna skall kunna utföra sitt arbete, och FöreningenRekryteringsgruppen, som får ett särskilt statsbidrag tillden rehabiliteringsverksamhet som man bedriver för s. k. nyhandikappa-de. Lätmig i det här sammanhanget också påminna om att regeringen alldeles iden trafikpolitiska propositionen har föreslagit att ett särskilt statsbidragskall inrättas för att påskynda anpassningen av kollektiva färdmedel ochtrafikterminaler. har kunnatkonstatera att det finns oroväckande stora skillnader rnellan olika kommuneroch mellan olika landsting när det gäller bl. a. kvaliteten och priricipernaför avgiftsuttag i fråga om grundläggande handikappinsatser. Jag tänker bl. a.på den sociala , färdtjänsten och hjälpmedelsverksamheten. Fleraundersökningar har visat att de nuvarande omfattande skillnaderna inte ärtillfredsställande. Mot den här bakgrunden är det glädjande att regeringen ibudgetpropositionen anmäler att man kommer att påbörja ett särskiltutredningsarbete på handikappområdet. Tyngdpunkten i utredningsarbetet blir deinsatser som görs för handikappade inom och inom habiliteringen/rehabiliteringen. Syftet är att överväga hur bl, a. handikappade barn och ungdomar,svårt handikappade människor samt små och mindre kända handikappgrupper skallkunna tillförsäkras ett fungerande samhällsstöd. För egen del kännshandikapputredningen utomordentligt angelägen, och jag vet att ävenhandikapprörelsen instämmer i detta. En saminanfattande bedömning av åretsbudgetproposition måste bli att handikappfrågorna har getts hög prioritet ochatt regeringen har gjort allvar av tidigare utfästelser. Förslagen präglas avjust en sådan rättvis fördelning av samhällsresurserna somär nödvändig för attge handikappade en bättre livssituation. Ett fullföljande av förslagen innebäratt vi kan ta betydande steg mot målet full delaktighet och jämlikhet. 123BÖRJE (): Miljön har alltmer kommit atthamna i centrum av den politiska debatten i vårt land. Giftspridningen ijordbruket, bilismens avgasproblem, svavelmolnen, skogsdöd och havsdöd är baranågra av de fenomen som fatt människornas miljömedvetande att vakna i alltstörre utsträckning. Detta miljöengagemang är ytterst vällovligt men också nödvändigtför att vi skall få en god livsmiljö. Men det är en viktig sektor på miljöområdet som nästanhelt har hamnat i skuggan av debatten, och det är arbetsmiljön. Arbetsmiljönhar inte den genomslagskraft i den politiska och massmediala debatten somtidigare, och det måste beklagas. Fackföreningsrörelsen står tämligen ensam ikampen mot missförhållandena i arbetslivet och i uppgiften att skapa opinionför en säkrare och bättre arbetsmiljö. Arbetsmiljön är minst lika allvarlig och farlig förmänniskornas hälsaoch välbefinnande som luftföroreningar och annat. Det enaproblemet får inte förtränga det andra. Tusentals människor, främst inomindustrin, drabbas av allvarliga skador, i en del fall livshotande. Samma målmedvetenhet som vi angriper utemiljön med måstevi också visa på arbetslivets område. Arbetsmiljön måste få ett berättigatutrymme i den stora miljödebatten och i det engagemang som finns där.Arbetslivet omfattas nämligen fortfarande av mycket stora miljöproblem. Trotsen rad nya arbetsmiljölagar förändras förhållandena mycket långsamt. Man kan på olika sätt se klara och mycket alarmerandetecken på hur människor i allt större utsträckning skadas och mår dåligt tillföljd av brister i arbetsmiljön. Det har jag försökt att belysa i en motiontill årets riksdag. Enligt statistik har såledesantalet anmälningar om arbetsskador ökat mycket kraftigt . Fränknappt 200 000 anmälningar steg antalet till 240000 för . Även antalet arbetsskador för försäkringsmässig prövninghar ökat oavbrutet . Enligt den mest expansiva prognosenfortsätter ärendetillströmningen att öka med , vilket för1988-1989 skulle motsvara 120 000 ärenden. Ökningen gäller främst de s. k.sjukdomsfallen. har antalet sjukdomsfall förarbetsskadeprövning ökat med . Man kan till viss del förklara de ökade miljöproblemen ochärendeutvecklingen med att medvetenheten om lagarnas möjligheter ochtillämpning successivt har ökat och att lagens tillämpning har vidgats. blivit meruppmärksamma på risker i arbetet. a. om"Ojämlikheter i " visar att de dåliga arbetsnriljöerna ochohälsan i stor utsträckning består. konstaterade LOatt dålig arbetsmiljö var en klassfråga. finns de gamlaklasskillnaderna kvar i människornas uppfattning om sin arbetsmiljö. Det ärfrämst arbetarna som har de sämsta arbetsmiljöerna och som till följd av dettaär mest drabbade av sjukdomar och arbetsskador, även om en del föräridringarhar skett. De arbetsmiljöproblem som minskat i omfattning är de svårtsmutsiga och bullriga jobben. Däremot har problemen med olämpligaarbetsställningar, upprepade och ensidiga arbetsrörelser, tunga lyft,vibrerande underlag eller verktyg ökat kraftigt. Arbetet har blivit mer fysisktslitsamt och psykiskt ansträngande och stressigt. Det står helt klart att manpå flera arbetsplatser har ett hårt uppdrivet tempo som leder till skador avolika slag. Det är nödvändigt att arbetstempot dämpas och därmed bättreanpassas till den mänskliga arbetskraften. Problem som följer av arbetetsorgariisation anges också som orsak i många fall, liksom hantering av kemiskaämnen och arbete vid elektromagnetiska fält. Till följd av bl, a. dåliga arbetsmiljöer harrörelseorganens sjukdomar blivit ett av de stora folkhälsoproblemen. Mer änhälften av alla anmälda arbetssjukdomar till försäkringskassorna beror påbelastningsfaktorer, dvs. ensidiga och ansträngande arbetsställningar ochrörelser samt tunga lyft. Det medför värk och smärta i rygg, axlar, nacke,ryggslut etc. Det mänskliga lidandet består i regel livet ut med åtföljandelivränta frän försäkringen på . Även många i den offentliga sektorn ser stora problem isin arbetsmiljö. Problem med tunga lyft och fysiskt slitsamt och psykisktansträngande jobb delar kommunalarbetare med sjukvårdsbiträden ochsjuksköterskor. Det kan nämnas att kostnaderna 1983 för enbartrörelseorganens sjukdomar uppgick till för sluten vård 1 735 milj. kr., föröppen vård 759 miljoner, för läkemedel 231 miljoner, för sjukfrånvaro 6 253miljoner och för förtidspension 7 721 milj. kr. Totalt innebar det 1983 en årskostnadom nära . är det beloppet väsentligt högre. Därtillkominer också utbetalning av livränta från arbetsskadeförsäkringen. Missförhållanden i arbetslivet är en mycket tungt vägandeorsak till ohälsa och mänskligt lidande och därmed till stora vårdkostnader.Insikten om detta bör leda till ett översyns- och reformarbete på bred frontinom arbetsmiljöområdet. En lång rad av åtgärder måste vidtas för attåstadkomma en säker arbetsriiiljö. Möjligheterna till rehabilitering är ocksåalltför begränsade, vilket även bör uppmärksammas i ett kommande arbete. Även yrkesinspektionens arbete måste bli effektivt. Ettexemplar av arbetsskadeanmälan sänds alltid till inspektionen, men någonreaktion därifrån gentemot företaget kommer . Arbetsskadeförsäkringen är ett bra signalsystem för ohälsai arbetslivet. Pä försäkringskassorna finns det i arbetsskadeärendena samlatett värdefullt material över hur olika företag fungerar ur miljösynpunkt. Dettamaterial liksom handläggarnas kunskaper om företagen bör användas i ettförebyg- Det bör övervägas om yrkesinspektionen bör integreras iförsäkringskassorna. mellan ochförsäkringskassan där, som pågått under i syfte att få i gånglångtidssjuka i arbete och som visat mycket goda resultat, bör tillämpas i helalandet. En bättre samordning av verksamheten bör även ske mellanförsäkringskassa, arbetsgivare, skyddsombud och företagshälsovård. Eftersom många patienter med besvär från rörelseorganenuppsöker landstingens sjukvård är det utomordentligt viktigt att information omyrkesrelaterade hälsorisker återförs till arbetsplatsen, så att förbättringarkan vidtas. Genom den pågående utbyggnaden av företagshälsovårdenfinns stora förutsättningar att nå ut till majoriteten av berörda arbetsgivareoch arbetstagare med ny information om orsaker till sjukdomar i rörelseorganenoch hur de kan förebyggas. Introduktion och inlärning av nyanställda bör ägnassärskilt intresse. Bakom den kraftiga ökningen av försäkringsutgifterna finnsfrämst två samverkande faktorer: fler godkända arbetsskador och högreersättningsbelopp. Pä har antalet beviljanden ökat med drygt 60 %.Orsaken härtill är dels att ärendeomfattningen ökat , dels attbifallsfrekvensen stigit från till . Utgifterna för år1988-1989 enligt prognoser skulle uppgå till drygt 8miljarder kronor. Med nuvarande utveckling och för att eliminera underskott ifonden skulle avgiftsuttaget behöva höjas från dagens till 2 %.Försäkringsutgiften beräknas 1990-1991 uppgå till ca medett utgiftsuttag kring . Vid sidan av den mänskliga aspekten finns det storaekonomiska vinster med en förbättrad arbetsmiljö och ordentlig uppföljning ochrehabilitering av dem som utsätts för arbetsskador. Det är dags att åter lyfta fram arbetsmiljön som ett av demera angelägna debattämnena i miljödebatten. Kampen mot döende skogar,förgiftade hav och försurade sjöar får inte skymma bort det faktum atttiotusentals människor far illa på sina arbetsplatser, till följd av attföretagen inte bryr sig om att sörja för en god arbetsmiljö för sina anställda. Med arbetsskadestatistiken och de alarmerande rapporternasom grund måste man mer systematiskt och målinriktat än gå igenom deföretag och branscher där skadorna är vanligast och allvarligast i syfte att snabbtåstadkomma en radikal förbättring av arbetsmiljön. 124BIRGER HAGÅRD (m): Herr utbildningsminister, äradekammariedamöter i den stora mångfald som har mött upp och ärade åhörare som nuär på väg ut ur salen! Det är ju bara en huvudtitel på somvi har att behandla, så man kanske inte kari vara särskilt förvånad över attintresset är begränsat. Detta ger naturiigtvis, herr talman, anledning att änen gång ifrågasätta den arbetsordning vi har här i . Min plikt likmätigt skall jag nu inleda en kritik motregeringen när det gäller utbildningssektorn. Den kritiken kommer för detmoderata vidkom- 9 protokoll 1987/88:62 mandet attföljas upp av mina partikolleger i vad gäller gymnasieskolan och avBirgitta Rydle i vad gäller . Själv kommer jag att uppehålla mig vidhögskolan. Den socialdemokratiska politiken på högskoleområdetimponerar knappast. Det har gått den s.k,högskolereformen genomfördes. Ett och annat har naturligtvis blivit bättre, menmycket har blivit betydligt sämre än det var tidigare. Jag skulle viljakarakterisera den socialdemokratiska politiken på detta område som rättosammanhängande och dessutom rätt svag. Budgetpropositionen är i är till mycket stor del en besvikelse.Det finns inga bärande linjer i propositionen när det gäller de viktigakvalitetsfrågorna i utbildningen. Det finns inte heller några bärande linjernär det gäller sambandet mellan utbildning och forskning, inte helletriär detgäller arislags-och styrsystemet och inte heller närdet gäller den franuidautformningen av den högsta nationella myndigheten på detta område -universitets- och högskoleämbetet. Genomgående är att helhetsbilden lyser medsin frånvaro. Man har på detta område, som på så många andra områden,aviserat ett antal särpropositioner, som vi naturligtvis kommer att få besvärmed att kunna hantera på rätt sätt. Detta tycks vara genomgående förregeringens sätt att hantera budgetpropositionen och att över huvud tagethantera den politiska situationen. Tillträdesfrågan kommer kanske äntligen att tas upp.Jag har tidigare haft tillfälle att fråga herr utbildningsministern när dettaärende skall komma. Det har varit föremål för en utredning och för en mycketlång beredning. Det har också aviserats en särproposition om anslags- ochstyrsystemet, studiemedelssystemet och journalistutbildningen. Dessasärpropositioner som kommer senare gör det självfallet inte lättare föroppositionen att få ett grepp om regeringens totala syn på utbildningspolitiken. Den högre utbildningen och forskningen skall som vimoderater ser det vägledas av ett vetenskapligt mål. Universiteten skall intefrämst vara anstalter för utbildning till vissa yrken, utan universiteten skallvara institutioner för utveckling av det mänskliga vetandet. Vi behöver starkaoch självständiga universitet där kritiken mot mycket av det som händer isamhället skall kunna utformas och där människor skall kunna engageras för atti sin tur forma nya idéer och få tillgång till nytt vetande. Vi behöversjälvständiga universitet där det oberoende tänkandet och den oberoendekritiken kan komma fram. Är det så i , herr talman? Nej, jag tror inte attmari kan säga det. Grundutbildningen är framför allt utformad för att passaarbetsmarknadens behov och tar inte hänsyn till dessa övergripandemålsättningar, som borde vara de främsta. Detta gör i sin tur att det är svårtredan nu. och allt talar för att det blir ännu värre ,att rekrytera forskarstuderande. Det kommer i sin tur att få oerhört svårakonsekvenser . kommernämligen-, i runda tal, hälften av våra universitetslärare att avgå medpension. Det var de som tillsattes iinder . Var skall vi hittade nya lärarna? Vi kan taspråkområdet som ett exempel. Jag är inte alldeles säker på att det jag nusäger är helt korrekt. Jag tror dock att när det gäller franska sä disputerarnågon . När det gäller tyska är det inte heller särskilt lysande.Må alla förlåta mig om det kanske råkar vara två som har disputerat , jagär inte helt säker på dessa uppgifter. Man kan i varje fall konstatera detväsentliga, nämligen att det pä vissa områden är ytterligt svårt att. Kvalitetsfrågorna borde stå i fokus. Vi har haft problemmed forskningen . fick vi en forskningspolitiskproposition. Mycket var positivt, och mycket har hänt på det området. Det harskett förstärkningar. Dessa förstärkningar har emellertid delvis ägt rum på dengrundläggande utbildningens bekostnad. Inom den grundläggande utbildningen har vi haft en radöppna besparingar, men också dolda besparingar. Det har varit fråga om enbristande kompensation för löne- och prisförändringar. Vi har fåttschablonmässiga besparingar på administrationen, som ibland också har gått utöver grundutbildningen. Resursbristen är kariske särskilt märkbar just påinstitutionsnivå. Det är svårt att ge en kvalitetsmässigtillfredsställande utbildning när man har otillräcklig eller för slitenutrustning och inte får någon ersättning. Det är i detta sammanhang särskilt anmärkningsvärt attregeringen nu faktiskt har gått emot den viljeinriktning som uttaladeförra året. I samband med behandlingen av den forskningspolitiska propositionenförra året beslöt nämligen att höja de s. k. UHÄ- och FRN-ramarna medtotalt 35 milj. kr. Det finns ingenting i utbildningsutskottets betänkande somsäger att det skulle vara fråga om något slags engångsanvisning. Det varsjälvfallet fråga om en permanent höjning av basnivån för dessa kostnadsramar.Det skulle alltså gälla . I årets budgetproposition rionchalerar regeringenriksdagens besjut och föreslår en återgång till den lägre nivån. Det vorekanske intressant för kammaren att få en förklaring från utbildningsministern -varför man har förfarit på det sättet. Detta är naturligtvis oacceptabelt förriksdagens vidkommande. Det har lagts fram en fyrpartimotion, som naturligtviskommer att rätta till det hela. Trots alla dessa förstärkningar och trots vad som skettförra året kan vi ändå konstatera att resurserna för utrustning är i knappastelaget. Det leder genomgående till en sänkt kvalitet. Regeringen har tidigare försökt ursäkta sig med attförnyelsefonderna kommer att bidra med så mycket på detta område att det inteskulle behövas några särskilda extra anslag. Förnyelsefonderna har inte gettnågontirig i det sammanhanget. De bankpengar som diskuterades ingående hargett medel till forskningen, men de har inte gett medel till grundutbildningensutrustning. Det finns naturligtvis också andra orsaker tillgrundutbildningens problem. Vi har svårigheter med att rekrytera och behållavetenskapligt kvalificerade lärare. Arbetssituationen på institutionerna tersig bedrövlig. Löneläget gör fortfarande att lärare inom mångadiscipliner tröttnar på arbetet. Det är dåligt med incitament förvetenskapligt kvalificerade lärare att ägna sig åt pedagogisk verksamhet. Det är naturligtvis särskilt besvärligt vid de mindre ochmedelstora högskolorna; Jag skall ärligt säga att jag inte visste att det varså dåligt beställt som det faktiskt tycks vara. I den s. k.Bergslagspropositionen, som vi fick , säger regeringen öppet att baraen fjärdedel av de fast anställda lärarna har doktorsexamen, dvs. fullbehörighet-bara en fjärdedel a\ de fast anställda lärarna! Eftersom vi vet attåtskilliga inte är fast anställda utan är lärare som rekryteras tillfälligt, ärnaturligtvis situationen i realiteten ännu värre. Det är uppenbarligen eri situatiori som man tar lätt pä iutbildningsdepartementet. Det är ingenting som man bryr sig om att beakta,utan tvärtom vill man i stället bygga ut verksamheten ännu mera vid de mindreoch medelstora högskolorna. Ser inte utbildningsministern detta som ettproblem? Om han inte gör det är det inte mycket att göra åt det, men han börrimligtvis se detta som ett rätt stort problem. Det lyser igenom i andrasammanhang. Men vad skall man då göra för att komma till rätta med dennasituation? Enligt moderata samlingspartiets sätt att se måste mangöra en distinktion mellan två olika former av högre utbildning. Å ena sidanhar vi forskningsför-beredande utbildning med bl. a. påbyggbara ämneskurser ochdessutom tlera utbildningslinjer som också leder till en kompetens för att gåvidare till forskarutbildning. Ä andra sidan har vi den postgymnasialayrkesutbildningen. Den forskarförberedande utbildningen bör enligt vårt sättatt se lokaliseras framför allt till universitet och högskolor med fastaforskningsresurser. Det är alltså fråga om de sex universitetsorterna samtLuleå, och därutöver menar vi att man i detta sammanhang bör satsa på Karlstad.Växjö och , som har traditioner och möjlighet att fungera på dessaområden. Dessa orter, universitet och högskolor skall alltså haansvaret för den forskarförberedande utbildningen eller, om man så vill. dengamla klassiska akademiska utbildningen. Enligt vårt sätt att se innebär dettaockså ett åliggande för dessa universitet och högskolor att decentraliserasådan utbildning till de orter spm har behov av en utbildning av denna typ. Medandra ord: Skulle man i vilja ha en fördjupningskurs på ekonomlinjenbör man vända sig till . eller någon annan ortsom man komma överens om. De mindre högskolornas huvuduppgift är att förse sinaresp. regioner med kvalificerad postgymnasial yrkesutbildning. Men de småhögskolorna har av naturliga skäl ett begränsat utbud. De bör alltsåkoncentrera sig på att ge utbildning på sådana områden där de särskilttillfredsställer regionens speciella behov. Dessutom bör de i görlig månprofilera sig på sådant de är särskilt duktiga på. Regeringen är totalt inkonsekvent i sitt förslag om attförlägga exempelvis ekonomlinjens fördjupningsdelar till alla orter där detekonomiska basblocket finns - det är åtta mindre högskolor . Var finnskvalitetsfrågorna i detta sammanhang? Hur skall man lösa lärarfrågorna? Mig veterligtär det inte särskilt gott om lärare på det ekonomiska området, lika litet sompå det tekniska området. I detta fall är det endast en fjärdedel av de fastanställda lärarna vid de mindre och medelstora högskolorna som är behöriga.Ändå vill man rasa på och bygga ut. kunde universitetskanslern införutbildningsutskottet konstatera att det som verkligen oroade honom vardet mycket låga per capita-belopp som står till buds för just ekonomlinjen, fördem som utbildas på ekonomisidan. Det finns en riskatt vi får å ena sidan sämreutbildade som inte har tillgång till den lärarkapacitet som erfordras och åandra sidan de som kanske kommer från Handels i osv. Det finns i detta sammanhang även en annan aspekt. I mångafall riktar sig de förestående utökningarna av de små högskolorna mot dentraditionella rekryteringsbasen, dvs. vet viatt antalet ungdomar i kommer att minska drastiskt under1990-talet. Detta i sin tur kommer naturligtvis att åstadkomma ett slagsrnål omde studerande på de olika orterna. Och det i sin tur kommer naturligtvis attleda till ytterligare svårigheter med rekryteringen till forskarutbildningen - detär redan nu svårt. Jag skulle återigen vilja ställa en fråga tillutbildningsministern: Vad tycker utbildningsministern att vi skall göra för attse till att vi får en ökad rekrytering just till forskarutbildningen? De rnindre och medelstora högskolorna är av storbetydelse. De betyder mycket för sina regioner. Det råder stor entusiasm kringdem, men de bör i första hand syssla just med, de frågor där de har sinsärskilda kapacitet och särskilda möjligheter att göra sig gällande. Mendäremot bör vi vara försiktiga och beakta kvalitetsfrågorna - något som ärförsummat. 125YLVA (); Jag tänkte ta upp en del frågor som rör dengymnasiala utbildningen. Successivt har ju gymnasiet kommit att omfattapraktiskt taget alla ungdomar som lämnar . fortsätter ungefär85 % av eri årskull direkt till gymnasieskolan. Av dem som inte går tillgymnasiet skaffar sig arbete på den reguljära arbetsmarknaden, ochresterande: ' återfinns i den gymnasiala lärlingsutbildningen eller inomramen för det kommunala uppföljningsansvaret. Det ökade kravet på kunskaper inom arbetslivet gör att detär mycket svårt för de ungdomar som lämnar att fä ett fast arbete.I detta avseende har situationen radikalt förändrats ,när arbetslivet fortfarande innehöll många relativt okvalificerade arbetsuppgiftersom kunde utgöra en inkörsport för ungdomar i arbetslivet. För flertaletungdomar är alternativet till fortsatta gymnasiestudier arbete iungdomslag eller andra former av arbetsmarknadsåtgärder. Det faktum att gymnasieskolan har kommit att bli en skolasom omfattar praktiskt taget alla ungdomar i åldern innebär att detställs andra krav på gymnasiet nu än dä det huvudsakligen var en förberedelseför fortsatta studier på fackhögskolor eller universitet. Det krävs attgymnasiet har ett utbildningsutbud som ger verklig valfrihet och har möjlighetatt tillfredsställa elevernas ofta mycket skiftande önskemål, som detmåste vara utformat för att tillgodose både näringslivets och den offentligasektorns behov av utbildad arbetskraft. har vi här i kammaren inte haft någonskoldebatt som inte har handlat om reformeringen av den gymnasialayrkesutbildningen, eller ÖGY, som begreppet har kommit att bli. Jag tänkte ta upp frågan också , eftersombudgetpropositionen egentligen inte ger några besked alls. Det intressanta ärinte vad som står i den utan vad som inte står i den. Utbildningsministern skriver följande: "Det är högtid att göra något. är jag förvissad om att ett omfattande kursplanearbete fordras, innan en modernisering kan komma i gång över hela fältet. Ordentlig tid krävs också för planering och förberedelser i övrigt. Arbetsplatsförläggning och ett större inslag av allmänna ämnen ger anlednirig till ingående pedagogiska överväganden. Detsamma gäller även de rent yrkespedagogiska frågorna"-. Jag håller helt med utbildningsministern om att detta ärutomordentligt viktiga frågor för utbildningen, viktiga frågor att ha svar påinnan man bestämmer sig. Men propositionen ger ju inte ett enda svar på detta.Vad som krävs är att skall fatta beslut om 5 000 utbildningsplatsertill en treårig försöksverksamhet som man inte vet någonting alls om. men som regeringentänkt skall starta . Dessutom säger propositionen att det efter den treårigaförsöksverksamheten kommer en utvärdering och att vi sedan får se. Det är inteatt undra på att detta väckt bestörtning i näringslivet, som har varitmycket positivt till att samverka kring en ny yrkesutbildning. Som så , skulle man kunna säga, aviserasen ÖGY-proposition - den här gången till .