prot · GB0911 · 1987-12-31 00:00:00 — Jagtog upp fördelningspolitiken när det gäller inkomstskatterna och ställde enfråga fill finansministern, eftersom jag ville veta även socialdemokraternasgrundvärderingar på den punkten och vad vi har att förvänta . Sedanfrågade jag också vad jag skall säga till människorna som bor uppe i Strömsund.Jag tog inte upp kommunalskatteutjämningen, utan jag tog upp avfolkningen,eftersom befolkningen där uppe har halverats. Det finns inte människor som kansköta om de gamla som bor kvar i . Därför undrar jag vad jag skallsäga till dem när de talar om hur besvärligt de har. När det gäller en regering med tur och medKjell-Olof vill jag säga följande. Det betyder i och för sig ett lägrebudgetunderskott. Men det betyder också oerhört många fler socialbidrag, ökadeklyftor, avfolkade bygder, vårdkris, skolkris, förmögenhetsomflyttning, m. m.Frågan är därför vilken regering som egentligen är bäst för det svenska folket,om man ser till en rättvis fördelning. kommer att fortsätta attkämpa för dessa rättvisefrågor när det gäller skatter, regionalpolifik ochfördelning av vårdresurser, m.m. 37 Förste vice talmanINGEGERD () replik: Herr talman! Vad beträffar detta med en regeringmed tur är det helt uppenbart att finansministern hoppas på tur- förlitar sigpå tur. tolka hansanförande på något annat sätt. Det som har kommit fram under debatten är attregeringen står handfallen. Någon annan skall lösa problemen. Visst är detfråga om förhandlad inkomstpolitik det som uppenbarligen rör sig ifinansministerns huvud. Den offentliga sektorn är i balans. Ja, visst är dendet. tar åt sig äran av detta. Det väsentliga är dock attsektorn är i balans. Då har vi alltså en bra utgångspunkt för bra förslag.Alternativen vid en sektor i balans är antingen ett ökat offentligt sparande,ett tvångssparande och ökad offentlig konsumtion eller att det sägs att det nufaktiskt är hushållens och småföretagens tur att tillgodogöra sig tillväxten.Det är just därför som det är så viktigt att använda denna situation till attsteg för steg försöka sänka skattetrycket, för att underlättaavtalsförhandlingarna, för att göra det lättare att leva på sin lön och inteminst viktigt, för att närma oss, i stället för att fjärma oss, . Det ärdärför som det är så viktigt att vi nu får de lägre marginalskatter som behövs föratt vi skall kunna komma till rätta med avtalsförhandlingarna. Det är ocksådärför som det nu är såiviktigt att man också på andra områden stimulerarenskilda initiativ. Finansministern gjorde sig litet lustig över att det finnsvissa skillnader mellan de borgerliga partierna. Men i det vi nu debatterar ärju faktiskt likheterna, det som förenar de borgerliga partierna, betydligtstörre än det som skiljer. Vi vill alla ha rättvisare beskattning avsmåföretagen, vi vill alla ha rättvisare statsbidrag till kommuneroch regioner,vi vill ha rättvisare stöd till boendet och till barnomsorgen i stället förregeringens djupt orättfärdiga politik. Vi vill alla ta bortlöntagarfondsskatterna och den nya skatten på löntagarnas andel i vinst. Ge mignu, finansministern, det svar som vi inte fick från statsministern: att ta bort löntagarfondsskatterna, och när kommer det att ske? 38 HANS i (vpk) replik; Jag får tacka för draghjälp meden del argument, men jag har ingen replikrätt avseende henne. Därför skall jaginformera kammaren om att jag gärna skulle undervisa henne i marknadsekonominsfunktionssätt, vilket kanske skulle få henne att ändra sin inställning i en delfrågor. Finansministern säger att jag klär folk i säck och askaoch beskriver elände, och med det tror han att han avvisar vår ekonomiskapolitik och våra förslag till ingrepp mot spekulation och förmögenheter tillförmån för utvecklingen av den gemensamma sektorn. Men det är inte sant, förjag sade redan i mitt inledningsanförande att manien del skrivelser har visatatt budgetunderskottet minskat dramatiskt, att arbetslösheten minskar och dereala disponibla inkomsterna för hushållen i genomsnitt stiger. Men begreppethushåll betyder inte att alla har det likadant. Jag sade att det finns minsttvå - det finns säkert fler-tydliga ansikten: spekulanternas, ekonomernas,aktieägarnas och de förmögnas samt ett för människor med devanliga villkoren. Jag är inte ensam om att anse att det är ett problem.Statistiska centralbyrån har givit ut en stor bok om klassamhällets ochojämlikhetens . säger för sin del beträffandeutvecklingen av den gemensamma sektorn, som jag nu talat för, att antalet vårdbehövande över 80 årkommer att öka fram därför att de äldre blir så många. Därtillkommer fortsatt satsning på förebyggande vård, aids och den medicinsk-tekniska utvecklingen,eftersatta behov inom långtidssjukvård, psykiatri, omstrukturering av omsorgenom utvecklingsstörda. Slutligen hotar personalförsörjningen inom sjukvården attbli ett växande problem. Särskilda insatser krävs för att förbättra läget.Styrelsen betonar nödvändigheten av att vårdarbetet lönemässigt värderas påsådant sätt att det blir attraktivt för breda grupper. Mankan inte säga att kommunisterna klär arbetarna i säck och aska, för det ärfråga om faktiska förhållanden som finansministern inte borde avfärda så lätt. Finansministernsäger att Hans.Petersson är förargad över ekonomin och för att underskottet harminskat. Det har ju skett genom att man beskurit resurserna för den gemensammasektorn. Då är ju den verklighet som jag beskriver en spegelbild av denedskurna budgetunderskotten. Självfallet har mindre pengar betytt sämreresurser. Det kan vi aldrig komma ifrån. När jag ställde frågan omfinansministern är beredd att göra någon återfördelning Och en förändring,minska spekulationsvinsterna och utveckla omsorgen, vården, skolan ochkulturen, avfärdade han det med att säga att jag klär folk i säck och aska.Nej, ett rejälare svar på frågan vilken den framtida inriktningen är avfördelningspolifiken och av maktförhållandena skulle behövas frånfinansministerns sida. 39 ()replik: När man talar om skattepolitik är det alldeles särskilt vikfigt att mangör klart för sig vad som är mål och vad som är teknik eller medel för att nådetta mål. Jag tror att alla debattörer skulle ha stor glädje av att ständigtförsöka komma ihåg detta, kanske gäller det särskilt . Kjell-OlofFeldt svarade i fråga om marginalskatterna inte så där tydligt som man kanskeskulle ha önskat. Han sade att det socialdemokratiska programmet bl. a.innehåller sänkta marginalskatter. Men min fråga gällde faktiskt inte detta,för det har jag lyckats förstå ändå. Det svar som jag hade velat få var attmålet för marginalskatterna är ett skattetak på och ett återinförtinflationsskydd. Jag beklagar att socialdemokratin inte tycker att det är ettbra mål. Finansministernhar heller ingenting sagt om det totala skattetrycket. Jag tycker det hadevarit behövligt med något slags kommentar till det uttalande som statsministerngjorde, eftersom det ändå var ganska uppseendeväckande med tanke på denpolitik som regeringen de facto fört sedan regeringsskiftet 1982.Statsministern talade om ett riktmärke för skattetrycket på . ärskattetrycket en bit , och det ser ut att bli en bit ovanför 56 %nästa år. Det krävs alltså en betydande omläggning av den ekonomiska politikenom statsministerns uttalande skall ha något värde. Jag förutsätter att man heltenkelt får dra ett streck över de skattehöjningar som aviserats fill hösten -valpskatten, omsättningsskatten på penningmarknaden och de aviseradeskatteförändringarna för de företag som till äventyrs inte vill bete sig somindustriministern vill, de anställdas motionskuponger och annat. Annars kan jaginte se att regeringen har någon som helst möjlighet att nå de mål somfinansministern ville sätta upp. Slutligen, herr talman, har finansministern noga undvikitatt på något sätt låta förstå att han inser skillnaden mellan finansiering avsociala tjänster och produktion av samma tjänster. Jag förstår att han intevill visa att han vet skillnaden, för då är det nämligen omöjligt att förklaravarför man inte vill låta produktionen av sociala tjänster ske även inomenskilda alternativ. Det skulle vara behövligt för kammarens ledamöter och förprotokollet att finansministern ändå talade om att han faktiskt förstår dennaskillnad. Då kunde han motivera avståndstagandet från de enskilda alternativenhittills. Jag förstår, , skillnaden mellanfinansiering och produktion. Det är klart skilda begrepp för mig som jag mycketsällan blandar ihop. Men att ha det klart för sig är en sak. En annan är vilkenställning man skall ta i det konkreta fallet, vilka intressen som skall styraproduktionen av de offentliga tjänsterna. Jag kan inte se att hållningen tillfrågan blir lättare genom att man skiljer finansieringen från produktionen. Vihar samma problem om vi bygger upp kollektivt finansierade försäkringssystem,om produktionen leder till att vi får sämre service, dyrare service än vad vihar inom nuvarande organisation. Vi har faktiskt gått igenom vårdens ochutbildningens område för att se om det finns ekonomiska skäl till attorganisera produktionen på något annat sätt. I några fall har vi hittat sådanaskäl. Då har vi också både stimulerat och accepterat produktion i privat form.I andra fall har vi inte hittat några skäl. Vi har alltså haft en pragmatiskhållning till frågan under förutsättning att finansieringsproblemet löses påett från fördelningspolitisk synpunkt acceptabelt sätt. Det är dock inte givetatt inan därmed kommer fram till samma slutsats som när det gällerproduktionen. ställde två frågor till mig. Den ena var;När kommer ett gemensamt skatteförslag från socialdemokraterna ochkommunisterna? Svaret är att det lär nog dröja. Det enkla skälet är att vi intesitter i samma regering och inte heller tänker bilda regering gemensamt. Men departier som tänker gå till val på att bilda regering gemensamfbör åtminstoneveta att de inte skall komma med diametralt motsatta förslag om skatter. Dettavar min poäng. /är en axel som här våldsamt angriper idén omsänkt matmoms, som ungefär lika hårdhänt attackerar deskattesänkningsförslag på inkomstskattesidan som och folkpartiethar. Detta skapar för väljarna kolossal osäkerhet om hur skattepolitiken i enborgerlig regering skulle se ut. Jag tror inte att det blir någonting alls. Sedan vill veta vad hon skall svarabefolkningen i . Hur tänker svara befolkningen iStrömsund får hon lista ut själv. Däremot kan jag tala om vad vi på regeringensvägnar svarar befolkningen i . Det senaste svaret vi gett den ärbeskedet att det kommer att flytta dit ett företag med 100 nya arbetsplatsersom ett resultat av den lokaliseringspolitik som vi driver. har, tycker jag, svårt med både hörseln och logiken. och det är ganskaallvarliga skavanker. Jag hoppas dock att det skall rätta till sig. Beträffandehörseln: Statsministern sade bara för några fimmar sedan attvinstdelningsskatten kommer att upphöra när löntagarfonderna upphör. Kan detsägas klarare och enklare? när och jag befinner oss sånära varandra här, måste hörselproblemen vara överståndna. Beträffandelogiken: Å ena sidan säger att regeringen bara tänker sittapassiv och låta någon annan göra jobbet osv. Men å andra sidan anklagar honregeringen för att ge sig in på inkomstpolitik och förbereda allehandahemskheter i fråga om t. ex. tvångssparande. Jag frågar: Är vi passiva elleraktiva? Jaghar försökt förklara att det fakfiskt är viktigt att arbetsmarknadens parterdeklarerar var de står, om de är beredda att diskutera lösningar därskattefrågan är inkluderad. Det är inte detsamma som att överlåta skattepolitikenfill någon annan instans än regering och riksdag. Vi måste åtminstone veta omdet över huvud taget lönar sig att fundera på en sådan lösning. Säger de nejtill den och anser att vi skall sköta det hela själva, vilket är IngegerdTroedssons huvudlinje, då finns det ingen anledning att vi arbetar vidare på denlinjen, utan då får vi välja en annan linje. Som jag antydde i mitt anförandetror jag att den linjen blir ganska sträv och besvärlig, men då har regeringentagit sitt ansvar för samhällsekonomin. i vill blanda bort korten när det gäller hushållensrealinkomster. Han vill inte riktigt kännas vid att de har ökat så kraftigt.Han säger att det finns olika slags hushåll. Det gör det förvisso, men låt ossdå ta kategorin industriarbetare, som på grund av de våldsamma vinstökningarnaskulle ha berövats reallöner i stor mängd, enligt vad kommunisterna hävdar. Denstafistik som och är ense om visaratt har reallönerna för industriarbetare ökat . Kaninte kommunisfisk propaganda hålla sig litet närmare verkligheten? GörelThurdin var ute igen på den galeja som skulle innebära att en borgerligregering egentligen är bättre för svenska folket än en socialdemokratisk. Ioch för sig har folket två gånger-1982 och 1985 -gett sin mening till känna,och den var inte att de tyckte att borgerliga regeringar var bättre. Då skullejag inte ha stått där jag står . Menvad betyder det egentligen om man säger att nästa borgerliga regering i stortsett kan fortsätta som de fyra föregående? Är det så jag skall tolka GörelThurdins inlägg? En utveckling mot rasande underskott i både budget-ochbytesbalansen, växande arbetslöshet, hög inflation, allmän oreda i landetsekonomi samt industrikriser - var det den signatur som skulle sättas även undernästa borgerliga regeringsprogram? Då kommer nog svenska folket att dra en heltannan slutsats. Dåär den enda motiveringen för att driva denna ur alla synpunkter dåliga politikatt jämlikheten ökar. Det skulle alltså vara mofivering förstagnation, tillbakagång och sänkta reallöner. Detligger faktiskt något i detta. I statistiken ser vi att inkomstskillnadernautjämnades . Jo, därför att allas Och inkomsterna råkade sjunka något mer för dem med högre inkomster änför dem med lägre. Men allas inkomster sjönk, och på det viset blev det litetjämnare. Men blev det rättvisare? Uppskattade verkligenlåginkomsttagarna att de fick sämre köpkraft under de borgerliga regeringsårendärför att de kunde se att andra fick en ännu större försämring? Om detta ärcenterpartistisk fördelningspolitik skall vi be någon snäll potentat att bevaraoss för den. Det är något grundläggande fel med den om alla skall få det sämreför att ni skall vara nöjda med att det är rättvist. Jag vill sedan kommentera något sade i sittanförande. Hon angrep mig för att jag vid vår partikongress hade sagt att visocialdemokrater vill tämja marknadsekonomin. Jag måste fråga: Vad är det förfel på det? Vill inte också i sin nya socialliberala kostym göradetsamma? Vi kan ta upp detta någon annan gång, eftersom jag vet attAnne inte har någon taletid kvar, men jag vill ändå säga: Jag trodde attfolkparfiet ville ha en ekonomi som förenar den dynamik som marknaden ger - viär helt ense om att det är dynamik och tillväxt som marknaden kan skapa - medsocial trygghet och rättvisa. Det är ju detta som vi menar med att tämjamarknadsekonomin - att undvika de skadliga verkningar på social trygghet ochrättvisa som marknadsekonomin otvivelaktigt och obönhörligt får om den intetämjs i de här avseendena. Jag trodde faktiskt också att ville haen ganska stor social sektor, med god utbildning, sjukvård och omsorg och attden i huvudsak skall finansieras med skatterna, vilket betyder ett ingrepp imarknadsekonomin. Om folkparfiets definition nu är att vi skall ha en heltotärnjd marknadsekonomi måste kostymera om sig i rask takt.Han har ju ändå lyckats hänga på sig den socialliberala dräkten, som såvitt jagförstår innebär att vi måste tämja marknadsekonomin i vissa ganska väsentligaavseenden om vi inte skall få dessa negativa effekter. Till slut vill jag säga - eftersom jag har några sekunderkvar: räknar upp allt som de borgerliga är ense om och alltsom de vill ha rättvisare. Men det är ju fullständigt poänglöst, eftersom ni ärdjupt oense om definitionen av rättvisa. Det är som att säga att alla människorvill ha bra väder utan att tala om vad som menas med bra väder. Ungefär likainnehållsrikt och duktigt är det att göra sådana uttalanden. vice talmannen - som under detta anförande övertogledningen av kammarens förhandlingar - anmälde att förste vice talman , i , och att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. Jag vill meddela att anslag nu har satts upp om att dettasammanträde skall fortsätta efter . 42 BOLUNDGREN (m); Låt mig först störa finansministern, när hannu håller på att plocka ihop handlingarna och skall ge sig i väg från debatten. Det var egentligen litet upprörande att hörafinansministern helt avfärda den diskussion som fördes om problemen i denoffentliga tjänsteprodukfio: nen. Den produktionen bedrivsoftast i ett reelltmonopol, även om det inte i alla avseenden är ett formellt monopol.Finansministern måste väl ha tagit del av bil. 21 till långtidsutredningen, därdet talas om den minskande produktiviteten i den offentliga sektorn och destora effekter som detta haft bl. a. på medborgarnas ekonomi, eftersom det ärmedborgarna som de facto genom höga skatter får betala bristande effekfivitet iden offentliga sektorn. Finansministern har kanske inte heller hört talas om detkronprojekt som statskontoret har bedrivit och som visar att den offentligasektorns produktion i är betydligt dyrare än i andra länder. I börjanpå det här århundradet bekämpade socialdemokraterna de privata monopolen därföratt de var vinstmaximerande och därför att de genom sin monopolställning kundevara mindre effektiva och överleva. Samma socialdemokrati är nu överhuvud taget inte intresserad av att diskutera bristande effektivitet när detgäller offentliga monopol, av samma skäl. Finansministern har gått. skall det bli ettnöje för mig att i frågestunden diskutera frågan om vinstdelningsskatten. Det socialdemokraternagör i den här debatten - både finansministern och många andra - är att lova attvinstdelningsskatten skall upphöra som skatteform. Men man vägrar attegentligen ta upp frågan om skatteuttaget. De pengar som vinstdelningsskattenger, skall de tas ut även i fortsättningen, även om det blir i annan form? Denfrågan ger man sig inte.på, helt enkelt därför att man natui-ligtvis villfortsätta att ta pengar av företagen. När finansministern diskuterar vad han kallar oenighet påden borgerliga kanten beträffande skattepolitiken, kan man ju påminna om vadsom händer inom socialdemokratin, där det emellanåt förs en politisk debatt. Omjag inte tar alldeles fel krävde ordföranden i Statsanställdas förbundhäromdagen att man skulle differentiera mervärdeskatten och sänka matmomsen.Socialdemokratiska kvinnoförbundets ordförande tyckte att marginalskatteproblemetvar ett manligt problem och ingenting man behövde hantera. Några direktariktlinjer i fråga om procentsatser och marginalskattetak antogs inte av densocialdemokratiska kongressen. Inte heller gav kongressen besked huruvida manskulle ha ett oförändrat eller höjt skattetryck eller om man, somfinansministern tidigare antydde, skulle ha ett sänkt skattetryck. Det senareär naturligtvis orealistiskt. Socialdemokraterna har aldrig och kommer helleraldrig att sänka skatterna. Nåväl, finansministern vill inte ha den debatten.Det är möjligt att senare tar upp frågan. Denna debatt kommernaturligtvis att föras inte bara i utan också ute bland människor inästa års valrörelse. Sedan socialdemokraterna vann valet harskattetrycket mätt som andel av bruttonationalprodukten ökat kraftigt. Nästa årbedöms det bli högre än 1982-1983, vilket år man änjämför med. Detta motsvarar, som sagts i debatten, nästan 20 000 kr.per hushåll. Tar man hänsyn till att bruttonationalprodukten ökat över tiden sedan 1982-1983, blirskatteökningen i kronor för hushållen naturligtvis ännu större än de 20 000.1boken , som kom ut , före det senaste valet,säger finansministern följande: "Vi har gjort och kommer att göra vissaomfördelningar och omstruktureringar av skattebördan, men vi ska undvika atthöja den totala nivån." Uppenbarligenhar man inte gjort särskilt mycket för att uppfylla detta vallöfte. Det har somsagt skett en skattehöjning på , 20 000 per hushåll. Närskall dessa skatter sänkas? När skall man ge fillbaka pengarna tin hushållen?Skall man ändra direktiven till den sittande inkomstskatteutredningen för attpå det viset slå fast vad man faktiskt sade 1984? Sanningen är ju, som jagtidigare sade: Socialdemokratin kan inget annat än att höja skatten. Mellanåren 1970 och ökade skattetrycket från 40 fill av BNP. Därefter,under den borgerliga regeringsperioden, var skattetrycket i stort settoförändrat. Sedan socialdemokraterna kom till makten har skattetrycket somsagt ökat med . Nuredovisas ett överskott i den offentliga sektorn - ett överskott som enligt konjunkturinsfitutetbedöms bli för vardera . Varför skallmedborgarna betala så mycket skatt att den offentliga sektorn får ettöverskott? Varför låter man inte medborgarna behålla pengarna? Varför för maninte en politik, som innebär att medborgarna svarar för sitt sparande, ettenskilt sparande som ger ökad trygghet till människorna och hushållen i ställetför det tvångssparande som det de facto innebär att ha ett överskott i denoffentliga sektorn? Jo, också detta är naturligt för socialdemokraterna. Det ärsjälvklart, eftersom socialdemokratin vill ha ett kollektivt sparande. Manvill ha kollektiva resurser. Man vill som politiker bestämma åt människorna,därför att man tror mera på sig själv än på de enskilda människorna - ett igrunden elitistiskt tänkande. Självfallet innebär ju detta eninskränkning i människornas frihet. Det innebär också ett sämre utnyttjande avresurserna. Detotala resurser vi har utnyttjas på ett sätt som kostar människorna pengar.Genom skattetrycket och genom utformningen av skattesystemet snedvridsekonomin, arbetsutbudet blir mindre än det annars skulle vara, sparandetmissgynnas. På utgiftssidan - det som skatterna finansierar - ledersubvenfioner och, som jag sagt, offentliga monopol till minskadeffektivitet och sämre resursanvändning, eftersom prisbildning och annat interedovisas för människorna. Man får en felaktig bild. Detta har visats av ettantal nationalekonomer, inte minst . Somjag inledningsvis sade har långfidsutredningen visat att produktiviteten i denoffentliga sektorn har minskat kraftigt och kanskeäven . Ett sänkt skattetryck är därför den viktigastefrihetsreformen. Det aren reform som dessutom, kopplad med avregleringar ochavvecklade offenfliga monopol, leder fill effektivare, billigare service förmänniskorna. Kort sagt; välfärden ökar. Låtmig så gå över till ett helt annat ämne men ett ämne som ändå i avsevärd gradberör skattepolitiken. beslöt att betala ut 2 milj. kr. enskild person vid namn , som hade kommit i kläm mellan olikaregler i skattelagstiftningen. En småföretagare vid namn höllför på att gå i konkurs på grund av att han ålagts ansvar för andrasskatt. Han klarade sig, men många andra i samma situation gör inte det. Enföretagare i , om jag inte minns alldeles fel, vid namn föremål för betalningssäkringsåtgärder och hamnade i en situation, där hanförlorade mycket pengar, en förlust som han inte fick någon som helstersättning för av staten - detta alldeles bortsett från de psykiska lidandensom naturligtvis åstadkoms genom en felaktig åtgärd från myndigheternas sida. Samtidigtsom skattetrycket ökat kraftigt har också förhållandet mellan skattebetalarnaoch skattemyndigheterna förskjutits, så att en kraffig obalans tillskattebetalarnas nackdel har uppstått. Därmed hotas rättstryggheten.Myndigheterna, som alltför ofta har det fiskala intresset som huvudmål, harnaturligen större kompetens och större resurser än vanliga medborgare. Denobalans som uppstått är också den till väsentlig del en följd av den ideologisom präglar den socialdemokratiska politiken och som innebär att kollektivalösningar prioriteras. Följden blir högt skattetryck och ökad skattekontroll.Enskilda människors inkomster betraktas i princip som kollektivets egendom. Föross moderater är människornas inkomster deras egendom, av vilken de avstårmedel för att täcka behov som måste tillgodoses i samverkan.