prot · GB0999 · 1987-12-31 00:00:00 — Det är alldeles uppenbart att vill vifortsätta och vara'med, och vill vi bli respekterade för att vi tar hänsyn tillkonventionen måste vi anpassa vår lagstiftning. Vi har fått ett förslag från regeringen som är avsettatt tillgodose centerkravet i denna senare del. Vi har i vär motion sagt att viunder förhandenvarande omständigheter accepterar den ordning som har föreslagits,eftersom ett avslag av propositionens förslag skulle innebära att hela fråganskjuts pä framtiden. Det tycker vi inte att vi vill medverka till. har vi naturligtvis noterat att det är tveksamtom den ordning som föreslås, dvs. med möjlighet att på vissa villkor gå tillregeringsrätten, är fill fyllest om man ser till de krav som ställs iStrasbourg. Men det beslut som kommer att fattas bör, tycker vi, dä inteföranleda att vi hejdar utvecklingen på det här området. En brist i det förslagsom lagts fram är nämligen att det inte har föregåtts av någon ordentligutredning. Det har inte företagits någon ordentlig analys av de domar som harfällts i mot och mot många andra länder - vi är juinte ensamma om att bli fällda i . Man borde ha gjort enkvalificerad analys av de domarna, menar vi. Vidare borde man ha tagit upp till granskning den ordningsom man har i en hel del andra länder, bl. a. våra nordiska grannländer Danmarkoch , och sett om vi inte där kunnat fä ledning för en allmän reformeringav vårt system pä det här område;t i syfte att, oavsett om det krävs avEuropakonventionen eller ej, öka rättssäkerheten i vårt land. Vi har därför i vår motion krävt att man här skall gåvidare med utredningsverksamhet, och det kravet återkommer i kortfattad form i reservation nr 4, som för vår del är den av våra reservationer i utskottsbetän kandet som vi fäster störst vikt vid. Vi tycker att vi inte bör nöja oss medvad 126 som sker, oavsett om det kommeratt godtas av och , m. m. Vi tycker att det också finns ett alldeles särskilt skälatt gå vidare, nämligen att den här lagstiftningen ärett slags provlagstiftning - den skall gälla, heter det, fill 1991, om jag intemissminner mig. Även från regeringens sida inser man således att det kan finnasbehov av en översyn inom en ganska nära framtid, och då tycker vi att detskulle vara illa om den översynen inte grundade sig på en genomgång av det slagsom vi har krävt i vär motion. Sedan kan man helt allmänt säga att vår anslutning tillEuropakonventionen och accepterandet av utslagen i kommissionen och idomstolen inte är utan problem. Jag tror att man bör föra en litet mer allsidigdiskussion om de problem som kan uppkomma på andra punkter än derent formella, som vi här i huvudsak - pä grundval av propositionen ochutskottsbetänkandet - uppehåller oss vid. Det är ju alldeles givet att delvisgrundar sig på en annan rättstradifion än den vi har. Det är naturiigtvis integivet att den rättstraditionen i alla avseenden är överlägsen vär. Jag måste säga att jag har blivit litet ängslig när jaghar sett utslagen i en del s. k. barnhämtningsfall - den som läser deresonemang som ligger till grund för dessa utslag finner det uppenbart att manhär grundar sig på en annan syn på barnets ställning i samhället än vi har. Förmin del tycker jag att det inte har varit så lyckligt att regeringen i ett parfall har gått med på förlikningar. Det innebär att argumentafionen i de fallenså att säga blir hemligstämplad och att man inte får någon slutligdomstolsprövning av dem. Det hade kanske varit bättre om man hade låtit det gåända till domstolsprövning, så vi hade fått ett dokument att studera. har vi fått ett sådant när det gäller det s. k. falletOlsson. Det är i sig ganska intressant - domstolsutslaget i sig underkännerinte den svenska lagstiftningen och underkänner i stort sett inte hellerdomstolarnas agerande i frågan. Däremot finner man att verkställigheten avbesluten av de sociala myndigheterna och domstolarna inte varittillfredsställande. Barnen har placerats fel enligt synen i domstolsutslaget. Men helt allmänt är det klart att det kan uppståkollisioner av det här slaget. Familjerätten är ju mycket starkt betonad iEuropakonventionen. Det är klart att vi här i också bör hälla påfamiljen - och det gör jag. Men vad vi i värt land har lyft fram alldelesspeciellt när detgäller det rättsliga skyddet är skyddet för barnen. Det har dåmed anledning av de utslag och förlikningar som gjorts i värt land uppstått enviss diskussion om hur man skall förhålla sig i de här fallen. Vårt förhållandetill och den domstolsorganisation som finns är kanske, villjag säga, inte så okomplicerat som man skulle kunna tro om man lyssnar tillAnders och . I anslutning till föreliggande förslag och i anslutningtill de motioner som har väckts har man återigen lyft fram tanken att manskulle inordna i den svenska grundlagen - vi skulle här såatt säga få dubbla grundlagar. Jag måste säga att jag av olika skäl är mycketskeptisk till den tanken. Jag menarför min del - det har vi från sida 127 , m. m. framhållit i motioner och frän kammarens talarstol - attdet är viktigt att vi har en grundlag som är så klar, redig och lättydd sommöjligt. Vi har också här i krävt att vi skall utreda de bestämmelseri grundlagen där vi här i kammaren har tvistat om grundlagens relevans. Vi hartyckt att det är olyckligt att vi skall invecklas i sådana tvister. Det är alldeles uppenbart att om man inordnadeEuropakonventionen i den svenska grundlagen, skulle vi direkt få ett oändligtantal fler sädana tvister här i . Det är ju inte sä, som en del tyckstro, att är något glasklart, enkelt dokument. Den utvecklingsom har skett visar också att den kan tolkas på olika sätt. När vårt land anslöt sig till konventionen, ansåg man frånsvensk sida - jag var inte med dä - att den svenska lagstiftningen välkorresponderade med . Man gjorde något undantag påundervisningsområdet, om jag inte missminner mig. Annars ansåg man inte attdet var något problem. Därefter har den ena tilläggskonventionen efter denandra antagits, och vi har ansett att vi utan vidare kunnat ansluta oss tilldem. Sedan inträffar dä det att domstolen gör en prövning påett sätt som inte utan vidare kunnat förutses. Det kan domstolen naturligtvisgöra, eftersom är så pass allmänt hällen i de olikaparagraferna, dvs. det blir till slut domstolen som bestämmer vad som är detreella innehållet i konventionens bestämmelser. Så jag tycker att det beslut som vi fattar i dagegentligen borde vara inledningen till en mera genomgripande analys, debatt ochutredning utan skygglappar. Vi måste naturligtvis anpassa oss efter enkonvention som vi har anslutit oss till, men vi måste under alla omständigheterförsöka analysera vad detta innebär och vilka konsekvener det fär för väruppfattning på en del viktiga områden. Trots att vi tillstyrker själva huvudförslaget ipropositionen, har vi olika reservationer. Jag har redan nämnt en som jagtycker är viktig från synpunkt, nämligen att vi skall gå vidareoch sätta i gång ett seriöst analysarbete pä det här området. Sedan finns det en del brister i förslaget som sådant, ivarje fall en del inslag som har ansetts kunna vara brister av sådant slag attförändringen inte kommer att godtas av kommissionen och domstolen. Här har vifrän centerparfiets sida anslutit oss till motionskrav frän ochfolkpartiet. Det gäller reservationerna 1 och 2. Vad beträffar andra krav som kan ställas i det härsammanhanget är det klart att helt allmänt är det bra om vi kan flytta överbeslut från regeringen till förvaltningsmyndigheter, om vi kan över huvud tagetrationalisera det svenska regelsystemet. Det är en fråga som vi har haft uppe iandra sammanhang, där jag har haft möjlighet att vara ganska utförlig i minargumentation, så jag skall inte fullfölja den vid det här tillfället. Med detta ber jag att fä yrka bifall till dereservationer som och jag finns med pä. 114BO (vpk): Självklart är det bra att det finns enEuropakonvention om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Ochsjälvklart skall vi följa denkonventionen och respektera de.beslut som kommissionen och domsto- Prot.1987/88:99 len i kommer fram till. Men måste jag säga att jag ser med stor oro på att kommissionen och domstolen ger sig in på allt fler områden, också sådana där det finns skilda politiska och nationella värde- ringar ochsom inte i egentlig mening gäller de grundläggande mänskliga fri-ochrättigheterna. Det handlar om ekonomiska frågor, där den svenskariksdagen kan vara delad i två läger och där jag tycker att de svenska väljarnasnarare än bör vara skiljedomare. Expropriationslagstiftningenär en sådan fråga där jag ifrågasätter kompetens att bedömahur vi skall bära oss åt här i . En annan fråga är barnens rättigheter i vårt land. Vi haren lagstiftning som skall skydda barn som far mycket illa och svårt skadas. Detförekommer tyvärr, som vi alla vet, alltför många sådana fall. Det finns länderdär barnens rättigheter väger mycket lätt i jämförelse med föräldrarnas. Hososs har vi mer eller mindre framgångsrikt försökt balansera barnens ochföräldrarnas rättigheter. Det är en mycket svär fråga, men jag är inteövertygad om att en aldrig så lagfaren turkisk domare i är merkompetent att avgöra hur man skall balansera den här frågan än demokratisktvalda organ eller myndigheter i vårt eget land. Jag noterar, herr talman, med stort intresse och sympatiBertil Fiskesjös synpunkter på den frågan, som är en komplicerad fråga. Om kommissionen och domstolen inte strikt håller sig tillvad som kan betraktas som grundläggande mänskliga fri- och rättigheter utan gersig in på vad som är normala politiska kontroverser eller nationelltskiljakfiga värderingar som måste anses acceptabla, tror jag att domstolens ochkommissionens auktoritet försvagas, vilket vore sorgligt, för vi behöver denhär internationella konventionen och rättskipningen. En konvention och en domstol som blir ett tillhygge i ensnäv partipolitise-rande debatt i mellan arbetarpartierna och deborgerliga partierna i stället för att vara ett konsensusskapande organ kringde grundläggande mänskliga och demokratiska fri- och rättigheterna förfelarsitt syfte. Då försvagas domstolens auktoritet, och dä riskerar kampen för degrundläggande mänskliga och demokratiska fri- och rättigheterna att skadas. Jag skall inte, herr talman, kvälja dom här fråntalarstolen. har förlorat några mål inför domstolen, och det finnsdelar av vår lagstiftning som lär stå i mindre god överensstämmelse medEuropakonventionen. Från vpk:s sida tycker vi att regeringens förslag om hurman skall anpassa vår lagstiftning till är i huvudsak välavvägt. Den borgerliga kritiken mot propositionen tycker vi är obefogad. Vi i vpk har försökt att sakligt studera och bedöma deborgerliga motionerna. På en punkt har vi tagit intryck. Vi har funnit att denmoderata partimotionen i ett avseende har fog för sig. Det gäller kravet attavgöranden som kan bli föremål för rättsprövning skall vara försedda medbesvärshänvisning. Det borde vara en självklar del av myndigheternasserviceskyldighet, anser vi, att den som enligt den nya ordningen kan begära domstolsprövning av ett beslut skall underrättas om detta i samband med beslutet. Utskottet säger att 129 9 protokoll 1987/88:99 1987/88:99 frågan måste ägnas stor ujipmärksamhet framöver. Men varför inte i stället på en gång bifalla det rimliga yrkandet i motionen? , m. m. Jagyrkar, herr talman, bifall till reservation 3 och i övrigt bifall tillutskottets hemställan. Anf.115 () replik: har redovisat en kritisk syn på eventuellautslag om lagstiftning och vår politiska rätt atf fatta olika besluthär i . Han delade ut några allmänna slängar om när det kunde varafarligt att inkräkta pä vär suveränitet. Han nämnde därvid ekonomiska frågor.Såvitt jag känner till har domstolen värjt sig för att ta ställning just ifrågor som kan beröra politiska värderingar eller valet av ekonomiska system ide olika länderna. Jag har inte sett någon tendens till att domstolen gått i ensådan riktning. BoHammar nämnde expropriationer. Domstolen godtar expropriation som medel. Vadman har haft synpunkter pä är att expropriationshot kan ligga som en död handår ut och är in överen fasfighet eller ett markstycke. Man bör ha vissatidsgränser inom vilka myndigheterna kan fullfölja expropriafionen. Förfallerdessa kan man återkomma och aktualisera expropriation igen. Är det något fel idetta? Närdet gäller barnomhändertaganden har domstolen sagt att den svenskalagsfiftningen uppfyller konventionens krav. I något utslag har man kritiserattillämpningen. Hår det enligt uppfattning varit något fel pådomstolens hittillsvarande utslag när det gäller omhändertagande av barn? inkräktat på den svenska synen pä att barnen är viktiga i familjelivet? Närdet gäller ett utslag i ett mål om barnomhändertagande var det faktiskt Turkietsom stödde , när försökte försvara de beslut som hade tagits häroch som värt land sedan blev fällt för i domstolen. Försök inte att skrämma ossriied uppgifter om att andra länder skulle ha stött mening i vissafrågor! Anf.116 BO (vpk) replik: Det är oerhört vikfigt att vi har en bred samstämmighet kring degrundläggande frågorna om mänskliga fri- coh rätfigheter och om de demokratiskarättigheterna, press- och yttrandefrihet och många andra rätfigheter, som jaginte behöver räkna upp här. Det är också bra att vi är anslutna till internatioriellakonvenfioner som reglerar dessa rättigheter. Härigenom kan vårt handlandeprövas, och vi kan också fällas öm vi skulle bryta mot konventionernasprinciper. Menproblemet uppstår om en internationell domstol ger sig in pä andra frågor, som är polifiskt mera kontroversiella och som vi som olika partier har skilda synpunkter på, t. ex. ekonomiska frågor, expropriationslagstiftning och andra bedömningsfrägor. Jag tror att det under sädana förhållanden blir mycket problematiskt, och jag tror att domstolens auktoritet då skadas, som jag sade tidigare. Jag tror också att hela denna tanke om samstämmighet om grundläggande principer, som vi internationellt kan reglera i konventioner och avtal, då försvagas. 130 Jag skall inte gå in på enskilda fall av barnomhändertaganden,men det gäller komplicerade frågorsom kan föranleda olika värderingar. Jag tycker Prot. kanske inte attEuropadomstolen skall fördjupa sig alltför mycket i sådana frågor och säga att ettvisst handlande är rätt eller fel. Det gäller svåra "I~ '. ' avvägningsfrågor, där vihar olika tradifioner i olika europeiska länder. Till slut måste jag geBirgit en poäng: jag trodde fakfiskt att den turkiske domarensställningstagande var ett annat - på den punkten hade jag inte läst på ordentligt. Anf.117 () replik: Jag tycker att det verkar som om över huvud taget inte harläst på. Jag frågade honom om han anser att det varit något fel i dedomstolsutslag som vi har sett . De har inte varit särskilt många, ochman kan därför faktiskt försöka bilda sig en uppfattning genom att läsa dem. BoHammar säger att han tror att det kan vara bekymmer eller att det kanske kanbli bekymmer, och det är inte särskilt mycket till stöd för alla de människorsom fakfiskt har drabbats av felaktiga beslut här i och som vänder sigtill domstolen. Det är en ganska viktig polifisk attitydfråga huruvida man helatiden försöker att värja sig genom att säga att det kanske är bekymmersamt ochkanske farligt att vi skall ha den här möjligheten för enskilda människor attfå sin sak prövad eller huruvida man fakfiskt menar att det är bra att de kanfå gå fill denna domstol. Anf.118 BO (vpk) replik: Jag har här sagt till ätt jag inte tycker att det är säfruktbart att i detalj diskutera de eriskilda fallen. Jag har också sagt attjag inte riktigt kan förstå varför skall syssla med vissafrågor av typen Sporrong-Lönnroth-målet och omhändertagandet av barn. Jagtycker inte att det är en rimlig ordning att vi skall ha en Europadomstol ochen kommission för mänskliga rättigheter som ägnar sig åt denna typ av frågor.Domstolen bör i stället syssla med frågor som gäller de grundläggande mänskligaoch demokratiska fri- och rättigheterna, som de flesta av de europeiskaländerna är överens om. vice talmannen anmälde att att till protokollet fä antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. Anf.119 (); besökte , och vihade då tillfälle att på platsen sätta oss in i arbetet hos de två särskildaorgan som har att övervaka efterievnaden av konvention angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Dessaorgan är den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och deneuropeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. är sedan 1952bundet av den nämnda konventionen, som innehåller bestämmelser om ett antalfri- och rättigheter. Jagmåste säga att jag vid vårt besök i , där vi hade tillfälle att diskuterat, o. m. med domstolens ledamöter, ingalunda fick ett intryck av att betraktas som någon syndabock i det europeiska samfundet. framställer där inteSverige som särskilt dåligt när det gäller att följa konventionen. Tvärtomupplevde jag vid samtal med domstolens ledamöter att de hade en höguppskattning av svensk rättsordning. Jagkan i detta sammanhang även instämma med . Jag fick tala medordföranden, ett justitieråd från , som inte fann det rimligt att man togupp t.ex. löntagarfonder och liknande frågor vid denna domstol. Den skulle inteutnyttjas på det sättet. Samtidigtsom jag upplevt detta vill jag också säga att det är riktigt att vi inte skallslä oss för värt bröst och tycka att vi är så bra. Vi skall inte heller -ochdet var sympatiskt att höra säga det - huka oss för mycket. Viskall ha respekt för vår egen lagstiftning och vår egen lagstiftningstradition. Jaghörde i radion en diskussion om den förändring som efter påpekandeav skett av proceduren för anhållande och häktning. , chefen för den största domstol som vi har, Stockholmstingsrätt, tyckte inte att den nya ordningen var så särskilt mycket att skrytaöver. Han ifrågasatte t. o. m. om inte rättssäkerheten har minskat litet efterförändringen. Låtoss alltså ha en nyanserad syn på dessa frågor. Jag tycker också att man kan selitet historiskt på denna fråga. Det verkar av beskrivningen av detförhållandet att regeringen nu som sista instans har avgjort en mängd ärendennästan som om denna ordning skulle vara en socialdemokratisk uppfinning. Så ärinte alls fallet. Den har en historisk bakgrund, nämligen att denna möjlighetvar förbehållen konungen. Vikan se pä hur vi bedömde den här konventionen när vi anslöt oss till den. Däansåg vi att exempelvis bestämmelserna i artikel 6 i full utsträckning täcktesav vår rättegångsbalk, och förutsattes att uttrycket"civila rättigheter och skyldigheter" syftade pä sådant somtraditionellt brukar räknas till civilrätten. Detnya som har hänt - vilket vi faktiskt diskuterade öppet vid vårt besök iStrasbourg- är att den europeiska domstolen nu i flera faU har ansett att ävenfillämpningen av vissa regler i den offentliga rätten som rör förhållandetmellan enskilda människor och det allmänna gäller civila rättigheter ochskyldigheter i den mening som avses i konventionen. Historiskthar vi haff en kompetensuppdelning mellan regeringsrätten och regeringen somgått ut på att ärenden av huvudsakligen rättslig karaktär borde gå tillregeringsrätten, medan andra ärenden skulle prövas av regeringen. Det handladehär också om den gamla synen på kungens roll. Fram till grundlagsreformen 1975utfärdade regeringsrätten, liksom regeringen och högsta domstolen, sina besluti kungens namn, och det kan väl inte vara någon dålig ordning, . Dennautveckling i det förflutna förklarar att någon generell rätt tilldomstolsprövning av förvaltningsbeslut inte har funnits i vårt land. Det finnsalltså en historisk förklaring. Domstolsprövningen av förvaltningsbeslut har istället utvidgats successivt. Det har vi varit med om i ,som jag suttit med där. Jag vill peka på förvaltningsreformenpå 70-talet. Vidare har uppgiften att pröva överklaganden avförvaltriings-beslut på allt fler områden flyttats från regeringen tillförvaltningsdomstolar- fastställdeår 1984 riktlinjer i syfte att befria regeringen från ytterligareförvaltningsärenden. Denproposition som har lagts fram och som behandlas i detta betänkande utgårfrån principen att svensk lag med minsta möjliga eftersläpning skall motsvaravåra internafionella förpliktelser. Rättsfallen frän pekar påatt det måste finnas en möjlighet till domstolsprövning i en del grupper avärenden där regeringen eller en förvaltningsmyndighet är högsta ellerenda prövningsinstans, t.ex. i fråga om expropriations-, förköps- ochjordförvärvslagstiftningen. Närvi skall lösa problemet behöver vi göra klart för oss att frågan inte ärsärskilt enkel att klara av. Om man följer rättsfallen i kan manfaktiskt känna oro över att man inte riktigt vet hur stort inflytande svenskriksdag släppte ifrån sig då konventionen undertecknades. Det beror på atträttsfallen ger ett allmänt intryck av att den europeiska domstolens praxis ärstadd i en utveckling som inte kan överblickas. Vad det betyder skulleegentligen kunna vara ett argument för att inta en avvaktande hållning tillvarje ändring till dess att praxis har stabiliserat sig. Men regeringen harinte valt den vägen, och det tycker jag är bra. Den har redan nu - när man imån av förmåga kunnat överblicka domstolens praxis - velat säkerställaatt svensk rätt motsvarar krav på tillgång till domstolsprövnirig enligt konventionen. som regeringen har valt och som utskottet har följt är att skapa en mergenerell möjlighet att få förvaltningsbeslut domstolsprövade. Regeringsförslagetinnebär sålunda att ett avgörande i ett förvaltningsärende som inte kan kommaunder någon annan domstols prövning skall kunna överprövas i regeringsiätten,om ärendet rör något förhållande som avses i 8 kap. 2 eller 3 §regeringsformen, dvs. rör tillämpningen av civilrättsliga eller betungandeoffentligrättsliga normer. Regeringenhar inhämtat lagrådets yttrande över förslaget till lag om rättsprövning avvissa beslut och förslag till andra lagändringar. I yttrandet behandlas bl. a.frågorna om förslagen innebär en domstolsprövning, som kan anses motsvarakonventionens krav och om förslagen kan genomföras utan grundlagsändring.Lagrådet besvarar båda dessa frågor jakande. Jagvill med detta yrka bifall till utskottets hemställan, vilket också innebär ettställningstagande till inte bara följdmotioner till propositionen, utan ocksånågra andra förslag som har väckts inom ämnesområdet underden allmänna motionstiden. Jagskall inte här gå in pä några detaljer mer än det som gäller det som bådeAnders och tog upp om fullföljdshänvisning. Vi menar där attstarka skäl talar för att man skall använda en annan väg, dvs. att man skallinformera om det nya rättsprövningsinstitutet och ge den informationen en sådanbredd och omfattning att den verkligen når ut till allmänheten. Vi har inhämtatatt förbereder sådan information till berörda myndigheteroch allmänheten om den nya lagstiftningens innehåll. Närdet gäller svensk rätts förhållande till och förslaget omett införlivande av i svensk rätt kan jag-i varje fall i denseriare delen - hänvisa till anförande. Vi står varandra närapä den punkten. Jag kan inte se en inkorporering i svensk lag 1987/88:99 avnågot som inte är så pregnant, och den här konventionen kan aldrig bli särskilt pregnant. Det skulle inte innebära någonförbättring. , m. m. Jagvill sedan kommentera förslaget om att göra en mer generell utredning om hurvår lagstiftning förhåller sig till konventionen. Man bör naturligtvissuccessivt följa förändringarna, men jag vill göra den kommentaren att medhänsyn till hur konventionens kontrollapparat fungerar skulle en sådanutredning till vissa delar inte vara meningsfull. Jag hänvisar då till vad jagtidigare sagt om utvecklingen av domstolens praxis. Det är nästan omöjligt attpä förhand, med tillräcklig grad av säkerhet, kunna förutse domstolensståndpunkt. Som justitieministern påpekar blir de antaganden som en eventuellsvensk utredning skulle kunna göra i detta hänseende av föga värde. Även förframtiden får man välja linjen att noga följa domstolens avgöranden i konkretafall.