prot · GB0944 · 1987-12-31 00:00:00 — Jag tycker att familjen just på grund av sin svårabelägenhet - man har ju ett handikappat sjukt barn - aktivt borde lotsas genommyndighetsinstanserna. Familjen borde alltså inte utlämnas åt sin egen förmåga,eller rent av oförmåga, i labyrintarbetet - så uppfattar många detta - när detgäller att ta sig igenom myndighetsinstanserna. Jag ärsynnerligen förvånad över att UNHCR i inte Omde svenska ambassadernas roll vid prövningen av flyktingärenden Omde svenska ambassadernas roll vid prövningen av flyktingärenden anser det vara brådskandeatt finna en lösning för familjen. Det verkar fakfiskt som om man i Genevehelst såg att familjen sökte sig fill något annat land än . UNHCR:skontor i , som således har familjen på nära håll, gör - såvitt jag förstår -en annan bedömning än den man gör i . På Romkontoret anser man att falletmed familjen är brådskande. Man finner ärendet mycket angeläget. Inågot led verkar det ha gått prestige i ärendebehandlingen. UNHCR:srepresentant i har enligt uppgift på ett för familjen positivt sätttillstyrkt de framställningar som gjorts i ärendet. Svenskaambassaden och UNHCR i har, påstås det, på något sätt trasslat fillkontakten mellan UNHCR i och . Det är alldeles uppenbart att uppgiftstår mot uppgift. Det märker man när man går igenom handlingar och förhör sig idetta ärende. Medan myndigheter således bollar papper sig emellan, fälleromdömen och gör påståenden som det är svårt att förstå - uppgifterna är sådanaatt man varken vet ut eller in när man studerar fallet - lider och våndas denhär arma flykfingfamiljen. Låt mig fråga statsrådet: ett ärende av denna karaktär gå viaUNHCR i ? Räcker det inte om UNHCR i agerar? Behöver ambassaden i Romvara en instans som skall kontaktas, en instans mellan UNHCR i och statensinvandrarverk? har naturligtvis rätt när han säger att det inte är lättatt tränga in i ett enskilt flykfingärende. Detta är heller inte denlämpligaste platsen att försöka göra det. Vi kan inte i denna kammare avgöraenskilda ärenden. När jag har försökt tränga in i detta ärende, har jag ocksåupptäckt svårigheter då det gäller att avgöra vilka skrivelser som gått i vägoch vilka som eventuellt inte har gjort det. Tillsvar på den direkta frågan om i vilken utsträckning UNHCR måste kopplas in kanjag säga följande: Kvotflyktingar tas ut i samråd med UNHCR. Det är dånaturligt för svenska myndigheter att vända sig fill UNHCR:s kontor i att gå in på det enskilda fallet kan jag upplysa om att invandrarverkethar prövat familjens ansökan och . En förutsättningför att verket skall kunna fatta beslut i ett ärende är att det finns enansökan om uppehållstillstånd. Jag kan inte ytterligare kommentera i vilkenutsträckning skrivelser har gått från i . harhaft kontakt med UNHCR i och där inhämtat att man inte avser att be desvenska myndigheterna att ta sig an detta fall. Jag bör kanske inte närmare gåin på orsakerna till detta. 25 (): Jag förstår mycket väl att statsrådet inte här i kammaren kangå in på det enskilda fallet och redogöra för allt som är bekant för statsrådeti ärendet. Orsaken fill att jag tagit upp ett enskilt fall är främst att detalldeles uppenbart ofta är svårt för en flyktingfamilj att veta riktigt hur managerar, vilka handlingar som behövs, vart de skall ställas osv. Detta tillstodockså statsrådet . Tydligen har och jag kommit fill samma slutsatsnär vi har undersökt detta ärende, nämligen att det finns motstridigauppgifter. Jagmenar att detta är ett ömmande fall. Det är förvånande att man på UNHCR:skontor i har en annan uppfattning än man har på kontoret i . Kontoreti befinner sig ju avsevärt mycket längre från familjen. Detta tog jagockså upp i mitt fidigare anförande. Jagskulle avslutningsvis vilja vädja fill statsrådet att ta ennärmare titt på denna familjs situation. Om den goda viljan finns, vilket jagtror att den gör, kan en förändring för familjen komma till stånd. Det äralldeles uppenbart att familjen inte kan fortsätta att existera i den situationsom den befinner sig i . Familjen har visat uttryck för desperation och iförtvivlan undrat om man måste återvända till igen. Då förstår vi attdepressionen är nära. Överläggningenvar härmed avslutad. 6 § Svar påinterpellation 1987/88:71 om flyktingbarnens situation har frågat mig vad jag avser att göra för att riksdagensintentioner i vad gäller flyktingbarnens situafion skall uppfyllas. Han hardessutom frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att ett visst projektskall komma till stånd. Det projekt som avses gäller förslaget om att placeraett specialteam från den psykiatriska barn- och ungdomsvården (PBU) vidutredningsförläggningen i . Låtmig inledningsvis betona att vi ägnar uppmärksamhet åt barnens situation i utlänningsärenden.Detta gäller såväl barnens behov av hjälp och. stöd de väntar påbesked i frågan om de skall få rätt att stanna i som den inverkanbarnens förhållanden kan ha på beslutet i ett enskilt asylärende. Minföreträdare, statsrådet , uttalade i en proposifion 1984 medförslag till ändringar i utlänningslagen att "vid bedömningen avutlänningsärenden som rör barnfamiljer skall självfallet beaktas sådanaomständigheter av humanitär natur som hänför sig fill barnen och derassituation från hälsosynpunkt och i övrigt". Hon framhöll vidare att det,bl, a, med hänsyn till att handläggningstiderna måste begränsas, inte ärmöjligt att föranstalta om särskild social utredning i varje ärende där barnfinns med, men att det dock är "angeläget att läkarundersökning ellermotsvarande kommer fill stånd när det påkallas av omständigheterna iärendet". Jagvill för egen del framhålla att barnen utsätts för en påfrestning redandärigenom att familjen bryter upp från den invanda hemmiljön och beger sig tillvårt, ur deras synpunkt främmande, land. Ovissheten om huruvida de kommer attfå stanna i denna nya miljö innebär naturligtvis ytterligare en påfrestning.Det är således i viss mån oundvikligt att barnen i varje asylärende utsätts försvårigheter. Den lindring som vi i normalfallet kan erbjuda är socialtjänstensoch den allmänna sjukvårdens resurser för akut hjälp som även asylsökande ochderas barn har tillgång till. naturligtvisså att dessa barns svårigheter bildar en bakgrund vid avgörandet av asylärendenrörande barnfamiljer. Vissa särskilda problem är en följd av de långahandläggningstiderna. Jag tänker på den anpassning till svensk skolgång somhinner utvecklas narr väntetiden blir mycket lång och den svåra omställning förbarnet som kan följa om den nya gemenskapen måste brytas. Vi tar hänsyn ocksåtill sådana omständigheter när vi avgör ett ärende. Låt mig i sammanhangetockså erinra om de två utredningar som regeringen tillsatte ,vilkas syfte är att förkorta handläggningstiderna utan att berättigade anspråkpå rättssäkerhet eftersatts. Utredningarna kommer att vara klara i januari1988. Grunden till andra problem hos barnen är inte lika lättatt identifiera. Det kan röra sig om barnets sociala eller psykiskaförhållanden som kan göra att det är mera sårbart än andra. Till detta kommeratt många av dessa barn i sitt hemland har varit med om svåra traumafiskaupplevelser. En kunskapskälla när det gäller barnens situation är vadderas föräldrar berättar. På grund av vad föräldrarna uppger för utredandemyndigheter om sina barns förhållanden och reaktioner kan det i vissa fallfinnas anledning att inifiera en särskild utredning rörande barnet, t. ex.genom att anlita barnpsykiatrisk expertis. Jag vill här framhålla att jag underhand har erfarit att invandrarverket kommer att instruera polisrnyndigheternaatt i utredningar i ärenden rörande uppehållstillstånd alltid fråga föräldrarom deras barns situation. Det är inte bara vid föräldrarnas kontakter med utredandemyndigheter som barnens situation kan uppmärksammas. Det kan också ske viapersonal vid föriäggningar där flyktingar och asylsökande vistas, genom denuppmärksamhet söm barnen ägnas i skolan eller i förskolan eller genomkontakter med socialtjänst och sjukvård. I alla dessa sammanhang kan det kommafram omständigheter sorii gör att det kan vara befogat med en särskildutredning om barnets förhållanden. Under behandlingen av ett utvisningsärende har varjefamilj normalt ett juridiskt offentligt biträde vid sin sida. Dennes uppgift äratt tillvarata familjens rätt i utvisningsärendet. I detta uppdrag liggernaturligtvis också att redovisa de skäl för att få stanna i som kanvara hänförliga till barnen. Mitt intryck är att de offentliga biträdena ocksåuppfattar sin uppgift så. Det förekommer inte sällan att en särskild utredningsker på biträdenas inifiativ och filiförs ärendet genom deras försorg. Det förslag om ett specialteam inom PBU som i sin interpellation är bara ett av de många förslag som under senaretid har framförts för att barnens situation i utlänningsärenden skalluppmärksammas ytterligare. Som bekant genomförs i en utredningom de sociala, medicinska och psykologiska behov som barnen till asylsökandehar de vistas bl. a. pä förläggning eller i andra kollektivaboendeformer. Jag har under hand erfarit att denna undersökning är klar inomkort. Det är därför i högsta grad rimligt att förslaget om ett särskiltPBU-team avgörs först efter det att presenterat sin utredning.Jag finner det således viktigt att nämnda förslag avgörs efter noggrantövervägande och efter en samlad bedömning av flyktingbarnens särskilda behov. Låtmig i sammanhanget också hämna att regeringen uppdragit åtsocialstyrelsen att utreda frågan om det behov av stödinsatser frånsocialtjänsten samt hälso- och sjukvården som kan finnas hos de flyktingbarnsom tillåfits stanna i . DeUa uppdrag skall redovisas senast den 30april 1988. Då är förhindrad att närvara medgerjag att får ta emot svaret. 28 (): Jag ber först att få tacka invandrarministern för svaret på den,interpellation som ställt om flyktingbarnens situation. Avflyktinginvandringen 1986 på 17 400 personer är det något osäkert hur många somvar barn. Men man har beräknat aft det nog var mellan 4 000 och 6 000 som varminderåriga. Dethar hied rätta riktats en hel del kritik mot det sätt som vi har tagit hand omflyktingbarnen på. Barnläkaren i har gjort envetenskaplig undersökning av barn fill asylsökande i , Han konstateraratt flyktingbarn inte har någon som helst rättssäkerhet. De svenskamyndigheterna tar i asylutredningarna ingen hänsyn fill att många av barnenvarit utsatta för fysiskt och psykiskt våld i sina hemländer, säger , Han tror inte heller att det blir bättre, I den kommande asylärendeutredningennämns inte barnen med ett enda ord. Påstatens invandrarverk är man tydligen medveten om krifiken. Många anser attsärskilda intervjuer borde göras med barnen för att undersöka hur de påverkatsi hemlandet, säger pressombudsman , Det är därför väsentligt attdetta uppmärksammas i den utredning som invandrarministern har tillsatt - ochäven nämner i interpellationssvaret - för att se över rutinerna i asylärenden,så att inte förenklade rufiner ytteriigare försämrar flyktingbarnensrättstrygghet. TillArlanda kommer majoriteten av alla asylsökande. Bland dem tas nära två barn omdagen i förvar. De sätts i barnfängelse, säger barnen och andra krifikér,som menar att polisen rufinmässigt låser in alla asylsökande med barn, trotsatt lagen talar om att barn skall tas i förvar bara i yttersta nödfall. Chefenför Ariandapolisen säger dock att i de fall han konstaterar att det finnssannolika skäl för avvisning, tar han de asylsökande i förvar. Han hävdarbestämt atthan följer lagen. Isamband med rapport till Rädda barnen kom det fram uppgifterfrån polisen på Arianda om att minst,473 flykfingbarn befunnit sig i förvar ien lokal, i Carislund t. o. m. . Ävenstatens invandrarverk har haft i uppdrag aft fr.o.m. maj t.o.m. september i årkartlägga och redovisa i vilken utsträckning och på vilka grunderförvarstagande skett. I en kommentar fill den kartläggningen säger själv - jag citerar ur ett pressmeddelande: "Jag är upprörd överdet resultat invandrarverkets utredning visar. a. framgår att hosArlandapolisen under fiden har 383 barn tagits i förvar. Av dessa har endast ettmindre antal kommit att avvisas. Detta ger anledning till allvarlig misstankeom att lagstiftningen och intentionerna bakom den inte iakttas." Dehär uppgifterna visar verkligen att intentioner vad gällerflykfingbarns situafion inte har uppfyllts. Eftersom intelämnar någon uppgift i interpellationssvaret om dagens situation när det gällerantalet barn i förvar vill jag fråga om en förbättring har skett eller hurläget är ? Enannan fråga som jag gärna skulle vilja att invandrarministern kommenterade ärsituafionen för de ensamma flykfingbarnen som kommer hit fill . De harju ökat drastiskt i antal. Hur långt har den arbetsgrupp kommit som fillsattesför att specialstudera problemet med omhändertagande av minderårigaflykfingar? Stöd till de flyktingbarn som kommer till har varit föremål föråtskilliga diskussioner och förslag till förbättringar inom länslandsfing. Dessa barn har varit utsatta för traumafiska händelseri sitt hemland och att sätta dem i förvar förvärrar bara barnenshälsotillstånd. PBU-verksamheten har den kompetens som erfordras för attstödja barnen. Men utredningar om asyl är ju en statlig skyldighet. Stockholmsläns landsting har därför uppvaktat med förslag omett projekt för att stödja flyktingbarnen. PBU skulle då ha ett specialteam föratt på begäran göra barnpsykiatriska utredningar och se tillatt barn som får stanna får fortsatt terapi vid PBU, om behov föreligger. Etthelt år har gått efter denna framställan utan att något klart beskedlämnats, trots åtskilliga påstötningar. Bakgrundentill ansökan är att PBU-mottagningarna mer och mer blivitinkopplade på utredningar av flyktingbarnens problem och behov av psykiatrisktoch psykologiskt stöd. Ofta sker det på uppmaning av familjens juridiska ombud,som vill ha ytterligare argument för att hindra en utvisning av familjen. Mendet är inte tillräckligt att en PBU-utredning enbart skall utgöra enpartsinlaga i tvist öm utvisningsbeslut. En barnpsykiatrisk utredning bör gebättre underlag för bedömning av hur barnen mår och därmed snabbare avgörabeslut om asyl eller utvisning. Det är inte heller fillräckligt attpolismyndigheten skall få instruktioner om att i utredning omuppehållstillstånd fråga föräldrarna om barnens situation. Det är ju barnensegna uppgifter och upplevelser som ofta är väsentliga. Detföreslagna specialteamet inom PBU i bör varaintressant, då de flesta asylsökande kommer till den här regionen och många avdem som får uppehållsfillstånd också stannar här. Jag undrar om inteinvandrarministern kan hålla med om detta och behandla länslandstings ansökan om specialteam positivt? 29 (vpk): Jag har valt att delta i denna debatt på grund av det speciella förslagsom kommenteras i slutet av interpellafionssvaret och som gäller specialteamför flyktingbarn med psykiska problem. Det är ett förslag som har tagits upp iStockholms läns landsting. Som landsfingsledamot harjag fillsammans med andra ledamöter för mitt parti lagt fram en radförslag för att på olika sätt förbättra situationen för flyktingbarn och derasföräldrar. På flera punkter har vi fått till stånd en bred politisk enighet ilandstinget. Men på några få punkter, bl. a. just denna punkt, är resultatet mycketnedslående. Just det projekt som har talat för, och som MargaretaAndrén i hans ställe talar för, har diskuterats ilandsfinget. Intresset är mycket stort, men det folkpartistiska landstingsrådethar hänvisat fill att det pågår överläggningar med regeringen. Frånvpk:s sida anser vi det väsentligt att projektet snart kommer till stånd,oavsett vem som står för det. Däremot anser vi det mycket oansvarigt att fråganbollas mellan olika instanser. Invandrarministernhänvisar i sitt svar fill till att det pågår en utredning isocialstyrelsen, och att man inte vill ta ställning till olika förslag förränman kan bedörna dem som en helhet. Jag beklagar att har dragitden slutsatsen. Jag tror nämligen att det inte på något sätt skulle försvåra omman i något landsting prövade en sådan här verksamhet. Jag tror att det skullevara av mycket stor vikt att praktiskt ha genomfört ett sådant projekt. Deerfarenheterna kan tas till vara och bli fill stor vägledning för andralandsting. Det skulle visa om detta är det bästa framkomliga sättet eller omman skall välja något annat sätt för att ändra förhållandena så attflyktingbarnen i mycket högre grad än får hjälp med psykiska problem. I inlägg uttrycks en oro för att det pågåendeutredningsarbetet, som syftar fill att förkorta handläggningsfider-na, skulleförsämra förhållandena för barnen. Min sträyan är att vi inte skall hamna i densituationen, Alla inser att de långa handläggningstiderna skapar så svårahumanitära problem för de asylsökande att allt måste göras för att förkortahandläggningsfiderna. Detta måste också vara till gagn för barnen. Sedanär det klart att de barn som har speciella svårigheter - och som jag ocksåomnämnde i mitt svar - måste få möjlighet att komma under behandling och vårdpå bästa möjliga sätt. Men jag vill varna litet för att nu börja tala om atthandläggningstiderna inte får förkortas. Det vore mycket olyckligt om vi intekunde behålla den enighet som har funnits kring målsättningen på detta område.De utredningar som arbetar med dessa frågor - om översyn av lagen ochutredningssystemet - kommer att vara klara . Vi harvarit angelägna om att det skall gå snabbt, så att vi kangå över till ett nytt system för att hantera asylärenden. Fråganom barn i förvar har ju varit föremål för diskussion här i kammaren vid fleratillfällen , och jag skall inte nu upprepa vad jag i desammanhangen har sagt. Jag har markerat mycket tydligt att det endast ärundantagsvis som barn får tas i förvar, och jag utgår från att detta slårigenom i handläggningen. För övrigt har ju justitiekanslern i uppdrag attgranska de förhållanden som har redovisats - och som senast redovisades avMargareta . Vadgäller ensamma flyktingbarn noterade att det kommer allt flersådana barn. Det är ju tragiskt att många 13-, 14- och 15-åringar kommer heltensamma, framför allt från och . Det behövs särskilda insatser fördessa barn. tas de ju emot och bereds i allmänhet vistelse i s.k. giupphem. Jag har besökt ett antal sådana och kan vitsorda att man harordnat mycket goda förhållanden för barnen. Jag vill för egen del gärna sägaatt jag tycker att man i större utsträckning skulle kunna utnyttja fosterhemför dessa ensamma barn - jag tror att det skulle vara bra ur många synpunkter. Närdet så gäller det konkreta förslaget om ett särskilt PBU-team här i Stockholmvill jag säga att vi har prövat den frågan men konstaterat att det ändå ärrimligt att vi från statsmakternas sida gör en samlad bedömning när vi snartfår , som har ett litet bredare perspektiv på frågan. Låtmig också säga, med anknytning fill vad jag har sagt om det arbete som pågårför att förkorta handläggningstiderna, att enligt ett förslag frånasylärendeutredningen skall asylsökande i Sverigegenomgå en polisutredning på en utredningssluss. Därefter skall de anvisasbostad i en förläggning eller i en kommun, och det kan ju i vissa fall blilångt från utredningsslussen. Det är då tveksamt om ett särskilt PBU-team. häri skulle hinna göra någon väsentlig insats under den korta fid somfamiljen vistas i . Ofta skulle utredningarna, efter de asylsökandesflyttning från utredningsslussen, få slutföras på en annan ort, av annanpersonal. Det kan faktiskt ifrågasättas om detta är en ändamålsenlig ordning.Det är en av de frågor som vi måste pröva ytterligare i det fortsattaberedningsarbetet. Därmedhar jag väl också kommenterat det som tog upp och som framförallt gällde förslaget om ett PBU-team. Det är således inte meningen att denfrågan skall bollas mellan olika instanser. Jag har redovisat utgångspunkternaför regeringens ställningstagande i denna fråga. Låtmig avslutningsvis säga att det ute i landet dess bättre,pågår många insatserför att förbättra flyktingbarnens situafion. Jag har på.nära håll haft nöjetatt sfifta bekantskap med det arbete som Rädda barnens barnläkare bedriver i min egen hemkommun och de redogörelser som han har lämnatför undersökningar och för arbete med flykfingfamiljer i . De harpresenterats i en rapport som är tillgänglig och som är värd att studera. Detär bara ett exempel på att det ute i landet pågår insatser till gagn förflyktingbarnen. Jag är angelägen om att sfimulera ytterligare sådana lokalainsatser. 31 (): Låt mig klart deklarera att invandrarminister och jagdelar oron för de långa handläggningstiderna. Jag vet att till att vi i socialförsäkringsutskpttet har tagit upp problemet med delånga handläggningsfiderna och agerat ganska kraftfullt. Det har vi också gjortfrån folkparfiets sida i flera mofioner år . Det är alltså helt riktigtatt vi måste göra allt för att minska de alltför långa handläggningsfiderna.Men i den här situationen får vi inte glömma att se till att man verkligen tarhänsyn till barnens trygghet och rättssäkerhet och deras situation. Närdet gäller de ensamma flyktingbarnen delar jag också att det vore lyckligt om man i större utsträckning kunde anlitafosterhem. I detta sammanhang vill jag också understryka att det är mycketviktigt att inte minst frivilligorganisafionerna fortsätter att arbeta på detlokala planet. Jag tror att vi har mycket att vinna just genomfrivilligorganisationerna. Specialteametinom PBU för flyktingbarn är ju särskilt mofiverat där det .finns mångaflykfingbarnsfamiljer samlade på samma ställe i en utredningsanläggning - ochdet är ju förhållandet just på . Därför är denna begäran frånStockholms läns landsting om specialteamet mycket motiverad, såvitt jag kanfinna. Det vore ett bra sätt, precis som sade, att också byggaupp kunskaper och erfarenheter, och det kunde i sin tur medverka till attliknande PBU-team byggdes upp i vissa andra landsting. Det hade därför varitbra om inte hade behövt vänta så länge på besked. Detbästa hade naturligtvis varit om man efter ansökan hade fått ettpositivt besked. TillEva vill jag säga att det folkparfistiska landstingsrådet verkligenhar varit aktiv i den här frågan. Man har gjort uppvaktning hos departementetoch skrivit flera olika brev för att stöta på i ärendet. Fråganom fillkomsten av ett specialteam för att hjälpa och stödja flyktingbarn ochderas föräldrar blir ju alltmer akut i och med att antalet asylsökande barninte tycks minska utan snarare öka. Jagär glad över att invandrarministern här poängterade att allt måste göras föratt förbättra flykfingbarnens situation. För att verkligen understryka dettaskulle jag vilja nämna något om hur Mervat och upplever sin vistelsepå , enligt uppgift. De korii från . Deras föräldrar hadeförsökt få asyl här i , men gränspolisen fann att skälen för att sökaasyl inte räckte. De är tagna i förvar - polisen anser att det annars finnssannolika skäl för att de avviker. Eftersom de är barn vistas de alltså på densärskilda förläggningen i . Men de upplever att de är lika inlåsta sompå vilket fängelse som helst. De bevakas av ett vaktbolag. Polisen har anlitatSvensk Schäferhundvakt. Därför tror jag att invandrarministern finner attsituationen måste förbättras. 32 (vpk): Till vill jag bara säga att jag är väl medveten om deskrivelser och de insatser som presterats av och av BirgittaRydberg, ansvarigt sociallandsfingsråd i den här frågan. Jag uppskattar dettamycket, och jag anser att det därför är desto mer beklagligt att det härprojektet ännu inte har kommit i gång. Vadgäller det ansvariga statsrådets farhågor för att det eventuella specialteametfrån PBU inte skulle kunna fullgöra och uppfylla sin goda målsättning, därföratt det skulle vara som barnen vistas där och tar del avexperthjälpen, vill jag säga att förslaget ju kommer från PBU och landstingetsjälva. De har alltså redan gjort bedömningen att det är ett meningsfulltförslag och att det finns god anledning att tro att man kan stödja barnen. Ävenom det för en del barn rör sig om , , kan de förstakontakterna vara så avgörande att barnen kan lotsas vidare, om