prot · GB0945 · 1987-12-31 00:00:00 — Ett sömnigt barn kan få lägga sig ner och sova utan attbältet sitter exakt rätt, och en förälder i baksätet får hålla ett ledset barni famn även om bältet bara räcker till den vuxne. Det är bra medtrafiksäkerhet, men mänskliga hänsyn måste också få plats och helst inte ledafill böter. Närjag nu avslutningsvis yrkar bifall till hemställan i trafikutskottetsbetänkande 5, hade jag tänkt säga några ord om skolbussarna och framför allt omdet stora ansvar som ligger på förarna av skolbussar. Även om alla barn harsittplats - vilket tydligen inte alltid är fallet - har chaufförerna ofta enbesvärlig arbetssituation, med ett fordon fyllt av ibland glada, ibland trötta,ofta stimmiga barn som trängs ut och in. Att uppfatta varje detalj och attöppna och stänga dörrar i rätt ögonblick kan vara svårt, men det är oerhörtviktigt för barnens säkerhet. I allmänhet fungerar detta på ett utomordentligtbra sätt, och bussförarna gör en fin insats. Detär dock viktigt att man vid trafikundervisningen i skolorna ständigtuppmärksammar eleverna på hur väsentligt det är att de som passagerare ocksåkänner sitt ansvar. Det är vidare viktigt att ha fortsatt uppmärksamhet riktadpå skolbussarna. Jag tror att kommunerna är medvetna om sitt stora ansvar i denhär frågan. 111 (): Det är skönt att vi nu äntligen skall besluta om att alla människorskall använda bilbälte i de bilar där det finns bälten. Det har känts mycketotillfredsställande att barn har varit undantagna från lagreglering. Mensamtidigt är det synd att det i propositionen och sedan i utskottet inte hartagits hänsyn till att många barn ändå kommer att tills vidare ställas utanförlagförslaget. Jag tror att många, inte minst barnen själva och deras föräldrar,kommer att bli förvirrade av den lagstiftning vi nu får. Jag tror också att vii vissa fall kan få uppslitande rättsstrider om ansvarsfrågorna. Jagaccepterar att ett barn av praktiska skäl tillfälligt inte får ett fullgottskydd, t. ex. om en granne skjutsar fiera barn från samma gata hem från en fotbollsmatch.Men däremot kan jag inte acceptera att de som regelmässigt har barnen i sinvård skall slippa ifrån det lagreglerade ansvaret. Barn inom barnomsorgen bordesjälvfallet omfattas av detta. Om en dagbarnvårdare eller ett daghem har handom barn, så är ju det något som är planerat. Och i barnomsorgsverksamheteningår också utflykter. Det vet man, och det är självklart. Alltså borde kravställas på ett fullgott skydd. Jag är helt övertygad om att nästan alla föräldrar kommeratt ta för givet att det förhåller sig så, när vi nu får den nya lagen. Om detsedan händer en olycka när barnet har varit ute och åkt med dagmamman och detvisar sig att barnet inte har suttit fast ordentligt, då tror jag attföräldrarna uppfattar det som om dagmamman har brutit mot lagen. Föräldrarnakommer att invaggas i falsk säkerhet. De kommer att utgå från att barnet kommeratt sitta ordentligt bältat, när de lämnar barnet fill barnomsorg eller annanregelbunden verksamhet för barn. Jag har mycket svårt att förstå varför man lämnar den härgruppen utanför lagen. Det kommer dessutom att även framöver vara lagligt attskjutsa ganska många barn t. ex. längst bak i en kombivagn utan bälten, så längedessa bilmodeller finns. Och det kommer också i ganska många fall att varalagligt att skjutsa ett litet barn utan särskild skyddsutrustning. Och i detsenare fallet handlar det inte om något övergående fenomen, som det är när detgäller gamla bilmodeller, för dessa kommer ju att försvinna. Men när det gällerkrav på särskild skyddsutrustning för små barn, så är alltför många undantagnai lagen. Om barn vid ett enstaka tillfälle sitter oskyddade, så kanman acceptera det. Men om det gäller en bil som t. ex. används i regelbundenverksamhet för barn, då tycker jag att det är oansvarigt. Man borde väl kunnaställa högre krav på dem som regelmässigt vårdar våra barn än på dem somtillfälligt skjutsar ett barn. Det är också viktigt att vi inte ger kommunerna för längdispens för skolskjutsar som inte har bälten. Det handlar om kommunernasekonomi, men vi kan inte acceptera det skälet under mer än en kortareövergångstid. Därefter borde inga dispenser beviljas. Menar verkligenutskottsmajoriteten att dispenser skall beviljas även efter två ? Skallkommunernas ekonomi i detta sammanhang vara viktigare än barnens säkerhet? En annan aspekt som är viktig är att det närskolskjutsning sker med vanliga bussar förekommer att barnen är så många attdet inte finns sittplatser för alla. Jag tycker att det är ett minimikrav attalla barn skall ha en egen sittplats - både från säkerhetssynpunkt och frånpsykologisk synpunkt. Det finns belagt, bl. a. i undersökningar från , hurbarn upplever skolskjutsar. En förfärande stor andel mår dåligt i flera timmarefter varje resa. De mår illa eller känner sig rädda. Att då inte ens ha enegen sittplats kan knappast göra barnet tryggare. Jag tycker att denna aspektfattas i den debatt som har förts, där säkerhetssynpunkten mest harbetonats. Jag tycker vidare att det är svagt att man inte ställer krav på attbiluthyrningsföretag skall ha skyldighet att tillhandahålla skyddsanordningarför barn. De här aspekterna - att endast kort dispenstid skallmedges för kommunerna, att alla barn skall ha rätt till en egen sittplats ibussarna, att uthyrningsföretagen skall tillhandahålla skyddsutrustning och,framför allt, att alla som Säkerheten för barn i bilm. 9 protokoll 1987/88:45 Säkerheten för barn i bilm. regelmässigthar hand om barn skall se till att nödvändig skyddsutrustning finns - anser jagvara viktiga. Jag är förvånad över att utskottet inte har beaktat dessa krav. Imin motion T3 har jag bl. a. krävt detta och att utskottet skulle utarbeta idetta sammanhang erforderlig lagtext. Så har inte skett, varför jag istället får yrka bifall till reservationerna 1 och 4, vilka tar upp delar avmina motionsyrkanden. 112STEN-OVE () replik; Jag är-förvånad över , när hon säger att alltför många barn är undantagna i denna lag. Dettastämmer nämligen inte. Det gäller att utforma en lagstiftning som ocksåfungerar någorlunda praktiskt i den verklighet vi lever i. Beträffande exemplet med dagmammorna vill jag säga att detär klart att det vore bra med en lagstiftning. Men man skall komma ihåg att ensådan inte skulle befria föräldrarna från det dagliga ansvaret. Om vi somföräldrar använder skyddsutrustning i bilen, ser vi naturligtvis tillatt lämna ifrån oss den när vi lämnar barnen hos dagbarnvårdaren när vi vet attde t. ex. skall fara till ett badhus eller något annat ställe. Detta är välverkligheten. Vi är ju inte mindre rädda om barnen bara för att vi har lämnatöver dem till daghemspersonal eller en dagmamma. Det finns en skrivning iutskottet där denna inställning markeras. Detta är viktigt att komma ihåg. Men, , det kan uppstå speciellasituationer - dagmamman kan vara sjuk, vilket som bekant inte är ovanligt - dåman av något skäl plötsligt blir tvungen att anlita någon annan person somdagbarnvårdare. Den personen kanske inte har tillgång till en bil där ensutrustning passar osv. Därför gäller det att vara litet fiexibel. Vi får juinte ställa så hårda krav att det kan bli problem att hitta en tillfälligdagmamma bara för att dessa funktioner inte kan tillhandahållas. Det är viktigt att i detta sammanhang vara så att sägalitet mjuk i svängarna. Jag är helt övertygad om att de föräldrar som i vanligafall använder skyddsutrustning även ser till att denna utrustning får följa mednär de lämnar över sina barn till dagmamman. Så.enkelt är det, MargaretaPersson. anser att de dispenser som skall ges förfordon som används av kommunerna bör gälla än vadutskottet föreslår, att de inte bör vara längre än . Detta kan mandiskutera, men tyvärr kan de fordon som används ha en ganska lång livslängd. Omvi plötsligt skulle tvinga enmassa kommuner att snabbt byta ut fordonsparkenför att klara dessa åtaganden, kan det uppstå problem, vilket tyvärr även kandrabba barnen i form av ännu sämre lösningar än dem som härmålade upp en bild av. 113 () replik; Angående dispenserna kan det väl förkommunerna inte komma som en blixt från en klar himmel att vi nu skall få enlagstiftning. Detta har ju ändå diskuterats . När det gäller barnomsorgen anser också jag att man skallvara flexibel och ta hänsyn till de praktiska förhållanden som råder. Jag troräven att det här kommer attlösa sig i praktiken, att man anser det som självklart att allabarn skall sitta ordentligt bältade. Men det jag reagerar emot är att vi i lagenhar undantagit den grupp som regelmässigt har hand om barnen - inte de somtillfälligt löser barnomsorgen, utan de som har hand om våra barn. a. om daghemmen och dagbarnvårdarna. Jag tror som sagt att många föräldrar helt enkelt kommeratt utgå ifrån att också daghem och dagmammor omfattas av den nya lagen och attdet därför kan uppstå problem. Om föräldrarna vet att dessa inte omfattas avlagen, är också jag övertygad om att föräldrarna tar med sig den utrustning somkrävs; Men jag förstår inte logiken i att man lämnar denna grupp utanför lagen. 114 () replik: Jag tror i likhet med inteatt detta förslag för särskilt många kommuner kommer som en blixt från en klarhimmel: Men å andra sidan motiverar inte detta för dispenser.Det kommer helt enkelt att ta åtskilliga år innan många'av bilarna i denfordonspark som används blir så gamla att de behöver bytas ut. Allting sominnebär att man måste snabbt byta ut anpassbara fordon kan medföra storakostnader för kommunerna. Låt mig sedan säga att jag är helt överens med MargaretaPersson om att det gäller att ha ett praktiskt och flexibelt system för barnen.Det är Ju så med all lagstiftning att det tar tid innan den når ut ifolkflertalets medvetande, men det här är en så viktig lagstiftning att jag ärövertygad om att den ganska snabbt kommer att nå ut till samtliga människor,framför allt småbarnsföräldrarna, som är mest berörda. Låt mig slutligen säga att jag helt håller med MargaretaPersson om vad hon sade i sitt inledningsanförande, att vi nu har tagit ettordentligt steg i rätt riktning. Jag är övertygad om att detsteget under denärmaste åren kommer att följas av fler åtgärder för att ytterligare förbättrasäkerheten för barnen. 115 HANS NYHAGE (m); Med anledning av en av mig väckt motionbehandlas i föreliggande betänkande frågan om stopplikt vid stillaståendeskolskjuts. Motionen har en verklighetsbakgrund. Föregående läsår bleven elev vid en av skolorna i min hemkommun påkörd och allvarligt skadad av enbil i samband med att han sprang ut över vägen från skolskjutsen. Följden bleven tids lasarettsvistelse, vilket är nog så allvarligt, men det kunde, herrtalman, ha fått långt värre konsekvenser. Med deri erfarenheten är det inte särskilt svårt attmotivera, varför det är angeläget att införa stopplikt vid stillaståendeskolskjuts - detta sä mycket mer som antalet likartade olyckstillbud alldelesuppenbart är stort landet över. Vi vet att trebarn omkom i samband med pä- eller avstigning av skolskjuts. Det är tre förmånga. Givetvis måste vi göra allt vad vi kän inom rimliga gränser för attundvika att fler liv skördas eller att ytterligare människor lemlästas. I den aktuella propositionen har föredraganden - medhänvisning till vad en särskild arbetsgrupp kommit fram till - radat upp en radskäl mot att stopplikten införs; Den skulle skapa en falsk säkerhet hosskolbarnen, vilken Säkerheten för barn i bilm. Säkerheten för barn i bilm. inte finnspå samma sätt då de åker med andra fordon än skolskjuts. Barnen skulle intevara i stånd att ändra beteende i sådana fall, heter det, och därmed utsättasför stor fara. Barnen bör därför lära sig ett beteende oavsett vilket fordon deåker i - dvs. de skall därför inte skyddas genom stopplikt vid skolskjuts! På landsbygden förekommer olika blandformer mellanrenodlad kollektivtrafik och skolskjutstrafik för transporter av skolbarn, ochdetta förhållande, heter det vidare, kan göra det ännu svårare för barnen attanpassa beteendet efter fordon. Vidare kan en stopplikt medföra komplikationer för andratrafikanter, anförs det, genom att trafikrytmen störs på grund av köbildning.Slutligen hävdas också att antalet omkörningar av skolskjutsfordon i rörelsekommer att öka, eftersom bilisterna vill undvika att stanna, när skolskjutsenstannar. Därmed kommer riskerna för olyckor att öka, anser man. Mot bakgrund av vad det här verkligen ärfråga om - att söka rädda liv och undvika skador - väger enligt min mening de ipropositionen anförda och av utskottet anammade skälen mot stopplikt vidskolsjuts tämligen lätt. Det finns något som heter föräldraansvar, och det finnsnågot som heter trafikundervisning i skolorna, och det finns därtill något somheter information via massmedia av skilda slag. Det är naturligtvis genominsatser från dessa håll som barnen skall bibringas beteendet att alltid varauppmärksamma i samband med att de stiger på eller av ett fordon, vilket detvara må. Det är genom fostran, information och upplysning som de unga människornaskall påverkas och läras hur de skall bete sig i trafiken. Att ansluta sig tillbeteendeargumenteringen i proposifionen är att kapitulera på alldeles för enklagrunder. Ej heller väger påståendet om att trafikrytmen störs genomköbildning och att detta är till besvär för andra trafikanter särskilt tungt.Den bilist som har kört på ett barn vid en skolskjuts anser med säkerhet, attdet hade varit mycket värt om han varit tvungen att stanna. Den uppoffringentorde de allra flesta vara villiga att göra. Den störda trafikrytmen är enbagatell i sammanhanget. Vad så slutligen det ökade antalet omkörningar beträffar,så är det åter en fråga om fostran, undervisning och upplysning. Redan idagsläget är det ju en skyldighet för var och en att vara mycket observant vidalla omkörningar. Att bilisterna i gemen skulle visa minskad respekt mot dennaskyldighet därför att stopplikten införs är enligt min mening en allvarligbeskyllning mot dem -för att inte säga mot oss alla, eftersom de fiesta av osstorde vara bilister. Min fasta övertygelse är att vi är vuxna nog att visa denrespekt och hänsyn det här är fråga om. Det finns således, herr talman, inga bärande grunder föratt säga nej fill stopplikten, vilket trafikutskottet tyvärr gör. Minförhoppning står nu till det uppdrag som trafiksäkerhetsverket skall få attnärmare följa denna speciella fråga. Rimligen skall detta uppdrag leda till attåtgärder vidtas som medför ökad trygghet för våra barn och ungdomar i sambandmed skolskjutsning i ett alltmer sjudande trafikliv. 116STEN-OVE (): Låt mig ge Hans Nyhage ytterligare en aspektpå stopplikten. kan den innebära att man i stället för att skydda barneni större utsträckning skapar livsfarliga situationer. Det är nämligen så, HansNyhage, att i många fall, speciellt ute på landsbygden, används samma bussarbåde vid skolskjutsning och vid reguljär trafik. Det skulle bli mycket svårtatt lära barnen att vid det ena tillfället står övrig trafik stilla och harstopplikt när de går ur bussen men inte vid andra tillfällen. Därmed skulle manskapa direkt livsfarliga situationer för små skolbarn, som har svårt att skiljapå de här beteendena. Detta är en mycket allvarlig aspekt på stopplikt, och jagkan försäkra Hans Nyhage att det är en av de aspekter som gör att någontingsådant dröjer och förhoppningsvis aldrig kommer till stånd. 117 HANS NYHAGE (m); Jag har ju läst att detta är ett av deargument man har mot stopplikten, men jag tycker inte det är några tungtvägande skäl man anför i det här fallet heller. Det är ju alldeles uppenbartatt vi måste lära våra barn och ungdorriar hur de skall bete sig, oavsettvilket fordon de färdas i. Då menar jag att stopplikten är en ytterligareförstärkning av skyddet för våra barn, och den förstärkningen tycker jag viskall kosta på oss. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1987/88:6om förbud mot radarvarnare (prop. 1987/88:49). 118HUGO (): Jag vill först konstatera att beräkningar somgjorts av statens väg- och trafikinstitut (VTI) visar att ca 200 människolivskulle kunna sparas om ingen överskred hastighetsgränserna på våravägar. VTI har också kommit fram till att ungefär hälften av dagens trafik gårmed hastigheter utöver de tillåtna. Respekten för fastställda fartgränser ärsåledes i alltför många fall bristande. Från sida har vi under en följd av år krävtökade insatser, i olika former, för en effektivare trafikövervakning. En sådaneffekfivisering kräver insatser av både personella och tekniska resurser. Detvore mot den bakgrunden oförsvarligt att acceptera hjälpmedel, som t. ex.radarvarnare, för att ge en grupp fordonsförare rätten att medvetet och utanstraffpåföljd nonchalera fastställda fartgränser. Regeringens förslag om förbud mot radarvarnare är i linjemed de förslag som har väckt vid olika tillfällen. Därför anser viatt förslaget i propositionen om ett förbud mot tillverkning, innehav,överlåtelse eller användning av radarvarnare är helt acceptabelt. Prot.1987/88:45: Däremot, herr talman, har vi från vårsida mycket starkainvändningar mot den straffskala som regeringen föreslår. Enligt våruppfattning bör påföljden vara böter. Enligt regeringsförslaget och enligttrafikutskottets majoritet, bestående av socialdemokrater och vpk, har fängelsetagits med i straffskalan, bl. a. för att det skall vara möjligt att företahusrannsakan eller kroppsvisitation. Vi säger i vår motion att det vore direktolämpligt att öppna möjligheter till så ingriparide och integritetskränkandeåtgärder i detta sammanhang. De åtgärderna bör reserveras för allvarligarebrott. Förslaget om straffpåföljd i form av fängelseför överträdelse av den s. k. radarlagen kommer säkert att öka skaran avmedborgare i det här landet som tvivlar på verklighetsförankringen i en del avregeringens olika lagförslag. Med detanförda yrkar jag bifall till reservation 2. 119 (): Från sida har vi biträttpropositionen angående lag om förbud mot radarvarnare. Vi delar däremot interegeringens syn vad gäller påföljden för den som bryter mot lagen. Vi anser attböter vore tillräckligt. Det som regeringen föreslår, upp till sex månadersfängelse, kan inte stå i relation till själva brottet. Jag tror att det är viktigt, när vi stiftar lagar i denhär församlingen, att folk anser att straffpåföljden är rimlig. När man jämförmed påföljder av många andra brott, tror jag allmänheten upplever att riksdagenmed denna lag på något sätt vill bedöma bilförare hårdare än andra människor isamhället. Vi delar alltså inte regeringens och trafikutskottetsmajoritets förslag till påföljd och har därför tillsammans med folkpartietavgivit en reservation, som jag slutligen vill yrka bifall till. 120 (): När det här betänkandet har antagits avkammaren kommer förbudet mot radarvarnare att träda i kraft nästaår. Det finns redan förbud mot dessa varnare i ett flertal länder. Det är i ochför sig naturligt, eftersom den radar-som används vid hastighetsövervakning haren räckvidd på ,' medan radarvarnare kan varna för radarkontrollpå ett avstånd av över två.kilometer. Det har därför blivit allt vanligare attradarvarnare används för att undvika hastighetskontroller. Därmed kaninnehavaren hålla betydligt högre hastigheter än vad som tillåts. Till detta betänkande har fogats två reservationer, denförsta av . Det är en mycket lång och märklig reservation, där manbl. a. anser att den enskilde skall ha rätt att äga och nyttja egendom eftervad han själv finner lämpligt. Man kan verkligen fundera över vilket sarnhällevi skulle ha om fick bestämma. Vidare anser man att det inte finnsskäl att införa förbud, eftersom motiveringen för det föreslagna förbudet juendast är att användningen försvårar statens kontroll av medborgarna i vissasituationer. Jag kan inte tolka moderatreservationen på annat sätt änså. attreservan-terna anser radarvarnare vara bra att ha, eftersom de ger denenskilde individen rätt och möjlighet att undgå och strunta i gällandehastighetsgrän- ser - ochdärför vill man avslå hela propositionen. Till detta skall då bara läggas att vi i trafikutskottettidigare varit eniga om nödvändigheten av att gällaiide hastighetsgränserföljs, eftersom det är en viktig förutsättning för en ökad trafiksäkerhet ivårt samhälle. värnar främst om radarvarnarnas fortlevnad, föreen ökad trafiksäkerhet; Det kallar jag politiskt geschäft. De flesta länder iEuropa har redan förbjudit radarvarnare. Självfallet skall inte heller vi ivårt land fillåta teknisk utrustning som inte bara ger möjlighet att överträdalagar utan också kan stimulera till det. I reservation 2 av och vänder man sigmot att det i propositionen föreslås att påföljden kan bli fängelsestraff samtatt husrannsakan och kroppsvisitafion skall fä förekomma. skall man väl undvika att dramatisera den härpåföljden, vilket de borgerliga försöker sig på i den här reservationen. Detstår nämligen klart skrivet i propositionen på s. 6: "Påföljden för den som olovligen befattar sig med enradarvarnare bör normalt vara böter. I enstaka fall kan dock ett fängelsestraffvara motiverat. Ett sådant fall kan exempelvis vara omfattande försäljning avradarvarnare." I och med att fängelse kan följa på brottet blir detalltså möjligt att företa husrannsakan i enlighet med vad som föreskrivs i 28kap. Under de förutsättningar som anges kan alltså ett fordoneller en lokal undersökas i brottsutredande syfte. Därför har jag mycket svårtatt förstå att och motsätter sig sådana brottsundersökandeåtgärder. Slutligen, herr talman, yrkar jag bifall till utskottetshemställan på samtliga punkter. 121 () rephk: säger att vi från denborgerliga sidan, i det här fallet och , överdramafiserarpåföljden. Jag vill säga till att det inte är bara vi frånfolkpartiets och sida som har den uppfattning som kommer fram i denhär reservationen. Det är många människor som då denna frågadiskuterats har tagit kontakt, bl. a. med mig. De som urider helgen har lyssnatpå olika radioprogram har kunnat konstatera att man t.o.m. i massmedia börjarraljera över att ett sådant här lagförslag läggs fram. Jag vill också i detta sammanhangkonstatera att man inom upprättat en promemoria,benämnd Förbud mot radarvarnare. Där föreslogs att påföljden för brott på dethär området skulle vara penningböter. Under ärendets gång har man frånregeringens sida föreslagit skärpning av straffet på detta område, och ärman så att säga på fängelsenivå. Jag vill upprepa att vi tyckeratt det är onödigt och obefogat att ta i på det viset. Jag tror att mångamänniskor kommer att uppleva att utvecklingen på det här området visar att mankanske inte alla gånger har verkligheten med i bilden när man stiftar lagar. 122STEN-OVE () replik: försökte återigen skapa stordramatik kring straffdelen i förslaget. I mitt inledningsanförande citerade jagexakt vad vi harskrivit i utskottsbetänkandet - och vad som kommer att gälla. Fängelse kommer idessa sammanhang endast att utdömas i mycket speciella fall. Men det är också viktigt - och det tycker jag att HugoBergdahl inte skall bortse från - att den tekniska utvecklingen nu har gått sålångt att radarvarnare i många fall inte är större än ett cigarettpaket. Ensådan radarvarnare kan man lätt låta ligga på instrumentbrädan, och när manupptäcker en hastighetskontroll kan man lätt dölja den på olika sätt. Därför ärdet nödvändigt att ha den här delen av förslaget med. Men återigen vill jag säga - inte för att jag tror att detpä något sätt kommer att hjälpa till att övertyga - att det klartframgår av betänkandet och av propositionen i vilka enstaka fall ettfängelsestraff kan vara motiverat. Däri ligger dramatiken. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 123 () replik: Det är tyvärr inte bara på det viset,, att ni inte kan övertyga mig genom er argumentering. Detsom är ännu värre är att ni säkert inte kan övertyga en majoritet av svenskafolket när det gäller det här kravet på straffsatser för ett brott som begås.Och jag vill nog påstå att det är ett brott som man begår.